Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-26 00:00:00

23 серпня 2023 року позивач звернувся до суду з позовними вимогами, якими просить встановити факт постійного проживання [PERSON] разом з [PERSON] на час відкриття спадщини, яка залишилася після смерті [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , а саме на день його смерті - [INFO] , та визнати за [PERSON] право власності у порядку спадкування за законом на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,811 га, що розташована на території Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області, кадастровий номер земельної ділянки - 5122055400:01:003:0503 та земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,189 га, що розташована на території Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області, кадастровий номер земельної ділянки - 5122055400:01:003:0504. Свої вимоги мотивує тим, що листом приватного нотаріусу Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Веліксар Т.І. № 473/02-14 від 28.06.2023 року приватний нотаріус повідомив про неможливість видачі свідоцтв про право на спадщину, у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та наполягає на їх задоволенні. Відповідач в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. На підставі письмових заяв усіх сторін по справі суд ухвалює рішення за відсутності сторін про задоволення позову за наявності законних підстав, на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст. ст. 223, 247 ЦПК України. Відповідно до ч. 3, ст. 200 ЦПК України - за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, що [PERSON] належить: - земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,811 га, що розташована на території Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області, кадастровий номер земельної ділянки - 5122055400:01:003:0503 на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ОД №049214 від 07 лютого 2005 року; - земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,189 га, що розташована на території Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області, кадастровий номер земельної ділянки - 5122055400:01:003:0504 на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ОД №049214 від 07 лютого 2005 року. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 25.06.2011 Суворівської селищною радою Ізмаїльського району Одеської області, [PERSON] помер [INFO] . Згідно до ст. 1216 ЦК України - спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якого входить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,811 га, що розташована на території Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області, кадастровий номер земельної ділянки - 5122055400:01:003:0503 та земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,189 га, що розташована на території Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області, кадастровий номер земельної ділянки - 5122055400:01:003:0504. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1233 ЦК - заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 1 статті 1234 ЦК України визначено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. 31 січня 2011 року [PERSON] залишив заповіт, посвідчений секретарем Суворівської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області та зареєстрований в реєстрі за № 72, згідно умов якого належний йому на праві власності автомобіль марки ГАЗ 24, 1976 року випуску, двигун № [NUMBER] , кузов № [NUMBER] реєстраційний номер з9129од, зареєстрований Ізмаїльським МРЕВ ДАІ Одеської області 13.05.1988 року на підставі технічного паспорту серії [NUMBER] виданого 13.05.1988 року, належну йому на праві власності земельну ділянку, площею 3,000 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ОД № 049214 виданий Ізмаїльською райдержадміністрацією 07.02.2005 року, він заповів [PERSON] , [INFO] . Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 72581961 від 24.05.2023 року, наданої приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу, заповіт від 31.01.2011, складений та посвідчений від імені [PERSON] та зареєстрований за № 72, є чинним. Згідно до ст. 1216 ЦК України - спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 315 ЦПК України в судовому порядку встановлюються факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. п. 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Саме постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є підставою для визнання спадкоємця таким, що прийняв спадщину, а не лише реєстрація місця його проживання за адресою місця проживання спадкодавця. На підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. За змістом ст. 1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що місце перебування особи це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Таким чином, місце проживання необхідно відрізняти від місяця перебування фізичної особи. За змістом п. п. 3.21., 3.22. глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем. Положеннями ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З огляду на викладене, відсутність реєстрації спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця сама по собі не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Тобто по відношенню до спадкоємця, який на час відкриття спадщини постійно проживав спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини. В судовому засіданні було встановлено факт постійного проживання [PERSON] разом з [PERSON] на час відкриття спадщини, яка залишилася після смерті [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , а саме на день його смерті - [INFO] , на підставі довідки Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області № 1235 від 26.12.2023. Тобто, [PERSON] відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину. Інших спадкоємців, які заявили свої права на спадкове майно, немає. Листом приватного нотаріусу Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Веліксар Т.І. № 473/02-14 від 28.06.2023 року приватний нотаріус повідомив про неможливість видачі свідоцтв про право на спадщину, у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту в зв`язку з чим задовольняє позов. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved