Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-15 00:00:00

Департамент соціальної політики Черкаської міської ради звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення надміру виплачених коштів, посилаючись на те, що [PERSON] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , перебувала на обліку в департаменті соціальної політики Черкаської міської ради та отримувала державну допомогу на дітей одиноким матерям відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» а також державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям». При зверненні із заявами від 02.07.2020, 05.01.2021, 24.03.2021 про призначення державної допомоги на дітей одиноким матерям та державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям [PERSON] надала недостовірну (неповну) інформацію про свій майновий стан. В результаті перевірки позивачем інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (номер інформаційної довідки 256028430, 256027509 від 12.05.2021) встановлено, що у власності сім`ї заявниці є друга квартира за адресою: [ADDRESS] , згідно з договором купівлі-продажу від 23.11.2018. Враховуючи викладене, відповідач не мала права на призначення державної допомоги на дітей одиноким матерям з 01.07.2020 по 31.05.2021, внаслідок чого незаконно отримала кошти в розмірі 19608,14 грн., а також на призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям з 01.03.2021 по 31.05.2021, внаслідок чого незаконно отримала кошти в розмірі 8355,60 грн. Таким чином, загальна сума переплати по державній допомозі на дітей одиноким матерям та державній допомозі малозабезпеченим сім`ям становить 27 963,74 грн. З метою досудового врегулювання спору позивач повідомляв листами від 20.05.2021 № 3827/28-5/01-10, 17.02.2022 № 1529/28-5/01-10, 07.02.2023 № 1085/28-1/01-10 та засобами телефонного зв`язку про необхідність повернення надміру виплачених коштів державної допомоги в сумі 27963,74 грн., однак на даний час в добровільному порядку кошти не повернуто. Просять стягнути із [PERSON] на користь департаменту соціальної політики Черкаської міської ради надміру виплачені кошти у розмірі 27963,74 грн. за наступними реквізитами: р/р UA93820172034313002800007962, код 37853109, ДКСУ в м. Київ УДКСУ у м. Черкаси. Стягнути із [PERSON] понесені позивачем судові страти у розмірі 2684 грн. на користь департаменту соціальної політики Черкаської міської ради за наступними реквізитами: р/р UA958201720344250046000079620, код 37853109, ДКСУ в м. Київ УДКСУ у м. Черкаси. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що на її утриманні знаходиться двоє неповнолітніх дітей, старша дитина закінчує школу, на даний час в неї відсутні кошти для погашення надміру виплачених коштів. Відзив на позовну заяву відповідачем не подано. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Заслухавши сторони, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК). В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , перебувала на обліку в департаменті соціальної політики Черкаської міської ради та отримувала державну допомогу на дітей одиноким матерям відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» а також державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям». Умови призначення і виплати державної соціальної допомоги на дітей одиноким матерям визначені Порядком призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 № 1751 (далі - Порядок 1). Відповідно до пункту 34 Порядку 1 допомога на дітей одиноким матерям, одиноким усиновлювачам, матерям (батькам) у разі смерті одного з батьків, які мають дітей до 18 років (якщо діти навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах I-IV рівня акредитації, - до закінчення ними 23 років), надається у розмірі, що дорівнює різниці між 100 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та середньомісячним сукупним доходом сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців. Відповідно до пункту 36 Порядку 1 допомога на дітей одиноким матерям призначається з місяця, в якому було подано заяву з усіма необхідними документами, та виплачується щомісяця по місяць досягнення дитиною 18-річного віку (якщо діти навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах I-IV рівня акредитації, до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років) включно. Допомога виплачується протягом шести календарних місяців. Пп. 3 п. 35-2 Порядку 1 визначено, допомога на дітей одиноким матерям не призначається, якщо у власності сім`ї є друга квартира (будинок), крім житла, яке розташоване на тимчасово окупованій території в Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, у населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють своїх повноважень, та у населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, або житла непридатного для проживання, що підтверджено актом обстеження технічного стану житлового приміщення (будинку, квартири) за формою, згідно з додатком до Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату витрат житлово-комунальних послуг, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 505. Умови призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям визначені Порядком призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2003 № 250 (далі - Порядок 2). Відповідно до пункту 2 Порядку 2, державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям призначається і виплачується у грошовій формі малозабезпеченим сім`ям, які постійно проживають на території України, мають середньомісячний сукупний дохід, нижчий від прожиткового мінімуму для сім`ї. Державна соціальна допомога призначається на шість місяців з місяця звернення за її призначенням. Згідно з пунктом 7 Порядку 2 розмір державної соціальної допомоги назначається як різниця між прожитковим мінімумом для сім`ї та середньомісячним сукупним доходом малозабезпеченої сім`ї. Пунктом 10 Порядку 2 визначено, державна соціальна допомога не призначається, якщо у власності малозабезпеченої сім`ї є друга квартира (будинок), крім житла, яке розташоване на тимчасово окупованій території в Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, у населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють своїх повноважень, та у населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, або житла непридатного для проживання, що підтверджено актом обстеження технічного стану житлового приміщення (будинку, квартири) за формою, згідно з додатком до Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату витрат житлово-комунальних послуг, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 505. При зверненні із заявами від 02.07.2020, 05.01.2021, 24.03.2021 про призначення державної допомоги на дітей одиноким матерям та державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям [PERSON] надала недостовірну (неповну) інформацію про свій майновий стан. В результаті перевірки позивачем інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (номер інформаційної довідки 256028430, 256027509 від 12.05.2021) встановлено, що у власності сім`ї заявниці є друга квартира за адресою: [ADDRESS] , згідно з договором купівлі-продажу від 23.11.2018. Враховуючи викладене, відповідач не мала права на призначення державної допомоги на дітей одиноким матерям з 01.07.2020 по 31.05.2021, внаслідок чого незаконно отримала кошти в розмірі 19608,14 грн., а також на призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям з 01.03.2021 по 31.05.2021, внаслідок чого незаконно отримала кошти в розмірі 8355,60 грн. Таким чином, загальна сума переплати по державній допомозі на дітей одиноким матерям та державній допомозі малозабезпеченим сім`ям становить 27 963,74 грн. Відповідно до статті 22 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» одержувачі державної допомоги зобов`язані повідомляти органи, що призначають і здійснюють виплату державної допомоги, про зміну всіх обставин, що впливають на виплату допомоги. Суми державної допомоги, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку громадян (у результаті подання документів із свідомо неправдивими відомостями, неподання відомостей про зміни у складі сім`ї, приховування обставин, що заливають на виплату державної допомоги тощо), стягуються згідно з законом. З метою досудового врегулювання спору позивач повідомляв листами від 20.05.2021 № 3827/28-5/01-10, 17.02.2022 № 1529/28-5/01-10, 07.02.2023 № 1085/28-1/01-10 та засобами телефонного зв`язку про необхідність повернення надміру виплачених коштів державної допомоги в сумі 27963,74 грн., однак на даний час в добровільному порядку кошти не повернуто. Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула тайно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому те майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Вищенаведене свідчить про наявність підстав для стягнення із [PERSON] на користь департаменту надмірно виплачених коштів у розмірі 27963,74 грн. Відповідно до ст. 1215 ЦК України, не підлягають поверненню безпідставно набуті допомоги, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Аналіз положень ст. 1215 ЦК України дає підстави для висновку про те, що за загальним правилом безпідставно набута особою допомога не підлягає поверненню, натомість закон встановлює два виключення з цього правила: по- перше, якщо її виплата є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 лютого 2019 року по справі № 545/163/17, а також у постанові у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 квітня 2019 року по справі № 150/164/17. Таким чином, повернення надмірно сплаченої суми державної соціальної допомоги передбачає стягнення зазначеної суми у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини набувача, а саме, через зловживання, зокрема у випадку надання недостовірної інформації або взагалі ненадання відповідної інформації. В заявах про призначення соціальної допомоги відповідач власноруч ставила свій підпис під зазначеними попередженнями, тобто усвідомлюючи, що надання неточних чи неповних відомостей тягне відповідальність згідно з чинним законодавством України. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Суд вирішує питання про розподіл судових витрат на підставі ст. 141 ЦПК України, відповідно до вимог якої, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які понесені позивачем в ході судового розгляду, пропорційно до задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачений судовий збір в розмірі 2684 грн., що стверджується платіжною інструкцією № 49 від 28.11.2023 року. Отже, відповідно до ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 2684 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved