Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-27 00:00:00

У листопаді 2023 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до Ковалівської сільської ради Білоцерківського району Київської області (далі - відповідач), в якому просив суд визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] . Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що [INFO] померла бабуся позивача [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина. За життя остання склала заповіт 23.02.2012 року на користь свого онука [PERSON] . Проте, у встановлений законом шестимісячний строк позивач не подав заяву про прийняття спадщини у зв`язку з пандемією та оголошеним воєнним станом у країні. Саме тому, він вимушений звернутись до суду із позовом про визначення додаткового строку для подання заявипро прийняття спадщини за заповітом. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01.12.2023 року дану цивільну справу передано на розгляд за підсудністю до Фастівського міськрайонного суду Київської області. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.01.2024 року справу передано до провадження судді Фастівського міськрайонного суду Київської області Осаулової Н.А., а ухвалою судді від 09 січня 2024 року відкрито провадження по цивільній справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. У судове засідання позивач не з`явився, але подав заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій просив задовольнити позов та у разі визнання відповідачем позову ухвалити рішення у підготовчому засіданні. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав клопотання про розгляд справи без його участі, у якому вказав, що не заперечує проти позовних вимог. Відповідно до вимог ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши зібрані в справі письмові докази, вважає за можливе винести рішення у підготовчому судовому засіданні у зв`язку з існуванням визначених ч.3 ст.200 ЦПК України умов та позовні вимоги задовольнити з огляду на наступне. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Судом встановлені та підтверджені належними, допустимими та достатніми доказами наступні факти. [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , про що видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Як вбачається із заповіту від 23.02.2012 року [PERSON] на випадок своєї смерті зробила наступне заповітне розпорядження: належний їй будинок з усіма надвірними будівлями і все майно, що знаходиться у [ADDRESS] заповіла своєму онуку [PERSON] , [INFO] . Вказаний заповіт посвідчено секретарем виконавчого комітету Паляничинської сільської ради Фастівського району Київської області Ліхановою Т.Я. та зареєстрований в реєстрі за №8. Варто зазначити, що село Паляничинці з 17.07.2020 входить до складу Ковалівської сільської громади у Білоцерківському районі Київської області, у зв`язку з ліквідацією районів в Київській області. Однак, до зміни адміністративно-територіального устрою входило до складу Фастівського району Київської області. Належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. За відсутності таких спадкоємців відповідачем виступає територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 2516/1356/12-ц (провадження № 61-28938св18). Згідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За умовами ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Вимогами статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Враховуючи встановлені судом обставини суд прийшов до висновку, що у позивача виникли цивільно-правові відносини щодо спадкування за законом на майно після смерті [PERSON] . Згідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно до статті 1271 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. У той же час, державний нотаріус Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Мельничук М. надала роз`яснення [PERSON] від 22.11.2023 року про те, що у зв`язку з пропуском шестимісячного строку на подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , необхідно звертатись до суду з позовом про продовження таких строків. Як вбачається із вказаного роз`яснення, спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначив про поважність причин пропуску строку на звернення із заявою про прийняття спадщини, оскільки на час відкриття спадщини в Україні тривав карантин у зв`язку з пандемією коронавірусу та воєнний стан. Згідно ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до п. 24 Постанови пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7 вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Як вказано у постанові Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Так, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, в Україні було введено воєнний стан строком на 30 діб. У подальшому строк дії воєнного стану в Україні продовжувався та триває і на даний час. Крім того, відповідно пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року за № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини. Верховний Суд у постанові від 25.01.2023 року у справі № 676/47/21 дійшов висновку, що законодавець як у статті 1270 ЦК України, так і в інших нормах ЦК України, не передбачає допустимості існування такої конструкції як "зупинення перебігу строку на прийняття спадщини" та можливості в постанові Кабінету Міністрів України визначати інші правила щодо строку на прийняття спадщини, а пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 164 "Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану" суперечить статтям 1270, 1272 ЦК України, а тому не підлягає застосуванню. Бабуся позивача [PERSON] померла [INFO] , а останній день подання заяви про прийняття спадщини, згідно ст. 1271 ЦК України, - 10.06.2023 року. У той же час, 24.02.2022 року у зв`язку з військовою агресією проти України на її території було введено воєнний стан, який триває і дотепер. Крім того, на території України карантин, встановлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), який було введено з 12 березня 2020 року, скасовано з 01 липня 2023 року, тобто він діяв протягом встановленого законом шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини. Таким чином, онук померлої був обмежений у праві звернутись із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса, оскільки на закінчення строку для подання заяви про прийняття спадщини в Україні було введено воєнний стан та діяли карантинні обмеження. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Прецендента практика ЄСПЛ містить принцип «належного урядування». Цей принцип,як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskalv. Poland), п. 73). Стаття 1 Першого протоколу до конвенції закріплює захист власності і встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або ілюзорних прав, а прав практичних та ефективних (рішення від 9 жовтня 1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України (пункт 32). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» (пункт 32). «Законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (рішення у справі «Копецький проти Словаччини» (Kopecky v. Slovakia). Отже, враховуючи принцип автономного тлумачення понять, застосовний в практиці Європейського суду, отримане (хоча і не оформлений належним чином) спадкове майно охоплюється поняттям «майно» в розумінні ст. 1 Першого протоколу. Враховуючи наведені обставини, поважність причин пропуску строку для подачі заяви про прийняття спадщини за заповітом та фактично відсутність іншого способу захисту свого права на отримання спадщини, суд прийшов до висновку про можливість поновлення позивачу строку на подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, оскільки це є єдиний можливий спосіб захисту порушених прав та подальшого оформлення спадкових прав на майно померлої. На підставі викладеного,

Outcome: approved