Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації шляхом спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що за період січень-червень 2023 року відповідач на своїй особистій сторінці у соціальній мережі Фейсбук, а також в загальнодоступній інтернет групі « [INFO] » у соціальній мережі Фейсбук (в коментарях на питання [PERSON] « [INFO] ») поширював інформацію про неї (позивача), яка є недостовірною, принижує її честь, гідність та ділову репутацію, містить про неї негативну інформацію, образливі звороти, у зв`язку із чим їй завдано моральної шкоди. В зв`язку із цими обставинами позивач звернулася до суду із вказаним позовом та просила визнати недостовірною поширену відповідачем інформацію, зобов`язати відповідача спростувати поширену інформацію, стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду у розмірі 50000 грн. та судові витрати. Ухвалою судді Баштанського районного суду Миколаївської області від 21.09.2023 року позовну заяву залишено без руху і позивачу надано строк для усунення вказаних в ухвалі недоліків не пізніше десяти днів з дня отримання копії даної ухвали. 28.09.2023 року до суду надійшла заява позивача про усунення недоліків з доданою до неї уточненою позовною заявою. Ухвалою від 02.11.2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою від 19.01.2024 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх у повному обсязі. В судовому засіданні відповідач заперечив проти задовлення, при цьому визнав той факт, що ним мало місця поширення у соціальній мережі Фейсбук інформації, яку позивач вважає недостовірною та є предметом даного судового розгляду. Заслухавши сторін, свідків, дослідивши наявні у справі матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. [INFO] [PERSON] в загальнодоступній інтернет групі « [INFO] » у соціальній мережі Фейсбук (в коментарях на питання [PERSON] « [INFO] » [PERSON] відповідає (мова оригіналу)) яка стосувалась саме [PERSON] ) було поширено інформацію наступного змісту: « Если вы не в курсе то она не староста а самозванка. Пытается со мной расправиться руками других людей. Аферистка манипулирует гум допомогой и многое другое. Так что не надо вставать в ее защиту» « Началом войны [PERSON] незаконно решила стать старостой села. Да же в официальных документах подписывалась как в.и.о. старосты села. Сняла в сельрада табличку с надписую возле кабинета старосты. А законного заместителя постоянко выживала и отправляла на пенсию. Так из-за незаконних действий [PERSON] специалисту 1 категории Плющевского старостата пришлось уволиться по собственному желанию, чтоб не подвергать себя криминальной ответственности из-за незаконных действий и махинации [PERSON] . Таким образом жителям села чтоб взять справку или доверенность или сделать завещание нужно ехать к натариусу или в другой старостат. После увольнения заместителя старосты вопреки всем законам, а имено ЗУ о самоврядовании, и ЗУ о военном положении [PERSON] с 01.03.23 г. назначил [PERSON] специалистом в [INFO]. Хотя до ее назначения на эту должность к [PERSON] поступали жалобы на неправомерные действия [PERSON] . Весь видеоматериал по данным действиям смотрели [PERSON] ...[PERSON]....и областной депутат [PERSON] . На даный момент на [PERSON] открыто 3 уголовных дела. И это не конец. Теперь все зависит от полиции и Прокуратуры. Теперь посмотрим как работают правоохоронные органы. Все доказательства неправомерные действия имеются и переданы в полицию». «Сегодня один житель Плющевки кореш псевдо старосты [PERSON] выгоняя своих коров на пастбище решил оскорбляя меня нецензурной бранью справоцировать меня на конфликт угрожая физической расправой. Это тот самый который раньше устроил дебош с матом в помещении сельрада во время выдачи гуманитарку. Потом звонил нам по телефону угрожая физрасправой, потом намеревался совершить на меня наезд своим авто возле моего домовладения. Также настраивает жителей села против меня так как я борюсь с незаконными манипуляциями гуманитарной допомоги [PERSON] . А когда приезжает наряд полиции то этот герой сразу в кусты. И в отказ по ст. 63 Конституции Украины. Война показала истенное лицо людей. Кому война а кому мать Родная . А что касается свидетелей так... Не видели...Не слышали... Не знаем. Бог Вам судья !!!! А жизнь Бумеранг !!!!!». [INFO] [PERSON] на своїй сторінці « [PERSON] » у мережі Фейсбук опублікував відео, відзняте ним на свій мобільний телефон з службового кабінету Плющівського старостинського округу, в якому він зазначив наступне: «…значит еще раз повторяю, [PERSON] не признает Конституцию Украины, не поважає, нарущает закон Украины, нарушает законы самоврядування, самовольно захватила место исполняющего обязаности старосты села, без всяких на то оснований., колотит народом, мутит, настраивает народ между собой по селу, разжигает межнациональную рознь, вылаживает в интернет непонятно какие сведения….. Ты ж закупила там и это самое ….и соцзахист закупила!! Так на каком основании ты забирала мои документы… Ти их туда не подавала. Я подавал документы в соцзахист.....Это тебе надо лечиться. Ти больная на голову. Звездную болезнь подхватила. Да, звездную болезнь подхватила....(звернення до [PERSON] . Позивач).» [INFO] [PERSON] на своїй сторінці « [PERSON] » у мережі Фейсбук опублікував відео, в якому він зазначив наступне: «....Хотел бы продовжить свой рассказ об этом свавилли... ....по поводу работы Плющевского старостата, а полиця не открывает криминальные провадження. Так как я сегодня уже говорил, вот я документально показываю, мною были поданы заявления через прокуратуру (показує надруковану заяву) 02.05. через прокуратуру и они потом направлены в отдел полиции. Суть заявления такая: «довожу до вашого сведения что ранее судимая и не выполнившая решения суда жительница села Плющевка [PERSON] в даний момент находится на должности специалиста первой категории Плюшевского старостата не имея на то законних оснований, шантажирует жителів села не выдачей гуманитарной продовольственной помощи, незаконно принуждает здавать деньги в размере 50 грн каждый месяц с каждого домовладения за доставку гуманитарного хлеба в с.Плющевка. Полученые от людей деньги нигде не фиксируются согласно закона» Следующее заявление на [PERSON] : «самовільно з целью завладения должностью без каких либо на то оснований присвоила себе з 24.02.22 г. должность временно исполняющей должности старосты села Плющевка. Ввела в обман жителів села взяв на себя такие полномочия, заняла рабочее место в Плющевском старостате. Незаконно ставила подписи исполняющей обязаноости старосты села в документах, выдаваемых Плющевским старостатом. Иходя из вишеизложенного, согласно ст.214 КПК Украины просил возбудить уголовное дело не позднее 24 часов внести ведомости в ЕРДР относительно [PERSON] за ст. 353 криминального колекса Украини. Третье заявление: «..28.12.22 г. при выдаче в Плющевском старостате гуманитарной помощи от Баштанськой ОВА в виде двух банок сгущеного молока, ввиду личных неприятных отношений [PERSON] меня вычеркнула из списка на получение помощи как категории 60 плюс. И не только меня, и другим людям тоже не выдала гуманитарную помощь тем которым исполнилось 60 лет. Далее , 16.01. моей семье также было отказано в предоставлении гуманитарной помоши - продовольственного набора себестоимостью 1500 грн. от благостворительного фонда «Деполь Украина». Этот благотворительный фонд раздавал гуманитарную допомогу в каждый двир, продоволственние наборы выдавались всем жителям села. Также при выдаче гуманитарной помощи в виде 10 кг. муки на каждого члена семьи было отказано. Все ее отказы сопроводжались ненормативной лексикой и оскорблениями. В декабре месяце 2022 года через Плющевский стростинский округ нами, а точнее [PERSON] подано заявление для рассмотрение на имя мера Баштанки [PERSON] на получение безплатной древесины для отопления домовладения. [PERSON] , превышая должностные полномочия не направила наши заявления для рассмотрения. В марте 23 года беспланые дрова раздавались жителям Плющинского старостинского округа. Нам в получении дроб было отказано. Как позже вияснилось она умышленно не передала наши заявления в Баштанский ОТГ [PERSON]. Неправомерные действия [PERSON] причинили мне и моей семье материальный и моральный ущерб. Наша семья является малозабезпеченной. У меня есть доказательства. Также мы не получаем субсидию и семья военослужашего.» Вот три заявлени было подано. Дальще. Что она вытворяет дальше: В начале 2022 года, в 22 году в ноябре месяце [PERSON] создала групу в соц.сети интернет вайбер « [INFO]». Опубликовала мои конфиденциальные данные. Национальность и место рождения без моего на то разрешения. После чего в мою сторону учасниками групы начали писать оскорбления и унижения, меня и членов моей семи из группы удалила, так как является админом групы. Также хочу добавить что [PERSON] разжигает межнациональную рознь между жителями села, своими неправомерными действиями нанесла нам моральный ущерб. Группа была роздана для того чтобы оповещать людей о доставке в село гуманитарной допомоги, о воздушной тревоге, об отключении електроенергии или отключении воды. Далее, уже в 23 году, 3.05 в соц.сети групы « [INFO] » вайбер [PERSON] направила [PERSON] послание которое она скопировала и выставила в интернет «[INFO]». Там были мои фото, мое фото, которое я предоставил [PERSON] , указаны мои национальность и место рождения. После чего учасники групи стали писать в мой адрес оскорбления и унижения мне и моей семи. [PERSON] , которая является жительницей села, на даный момент проживает в с. Воссиятское. Также хочу добавить что [PERSON] разжигает межнациональную рознь среди жителей села своими неправомерными действиями, нанесла мне и моей семье моральный ущерб. Сегодня, как вы уже знаете я находился в полиции, попросил чтобы мне выдали виписки из ердр по окрытым делам, потому что сроки уже прошли. Но мне этого не дали. Только предоставили мне некоторые документы о том, что по нашим заявлениям дело не было открыто а списано как обращения граждан. Одно было от [PERSON] подписано, другое подписано [PERSON] подписал. Написано в результате проведенной проверки встановлена видсутнисть складу криминального правопорушення, передбачено ч. 1 ст. 364 КК. Это зловживання владою и службовым становищем. Тобто умисне из користных мотивов чи іншого особистого интереса або интересив третьих осіб використання особою влади або службововго становища, всупереч інтересам служби якщо воно завдало истотной шкоди охраняемым законом правам свободам интресам окремих громадян. ....Дальше я выложу конкретне видео что происходит в Плющевском старостате и что творит от эта небы-то староста (показывает фото [PERSON] ) Ейсть конкретные доказательства, что она не староста, не исполняющая обязанности старосты. Вы услышали что [PERSON] не дал ответа на мой вопрос по этому поводу. В даный момент подсидела она нормального человека, который работал специалист первой категории в сильськой раде, которая имела высшее образование и имела доступ до печати, чтобы можно было заверять доверенности, и другие документы, а тепер нам приходится обращаться или в Писки или ждать пока староста из Писок приедит в наше село и в течении двух часов из 10 ти до 12 ти можна было к нему обратиться. Спрашивается, для чего держать этого человека? Для того чтобы только деньги получать или для того чтобы только она привозила гуманитарку которую доставляется в Баштанский район волонтерами другими. Также заявляю что с началом войны [PERSON] за счет людей сделала себе третью групу инвалидности и своему мужу тоже третью групу инвалидности сделала. [PERSON] дает ей грамоту за волонтерство, когда все люди собирали продукты, которые отправлялися и в «Бункер» и в больницу для раненых. Зато он выдает, цепляет ей медали…..» Відповідач обставини розміщення вказаної інформації у соціальні мережі Фейсбук не заперчував та повністю визнав. Належних та допустимих доказів на підтвердження достовірності розміщеної інформації відповідач також суду не представив. Таким чином, предметом спору по даній справі є поширення відповідачем вказаної інформації у мережі Фейсбук. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Приписами ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Вимогами ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Нормою ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 10 Європейської Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод» від 04 листопада 1950 року, яка ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Приписами ч. 4 ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе та членів своєї сім`ї. Відповідно до вимог ст. 201 ЦК України, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до Конституції України, життя і здоров`я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Згідно з вимогами ч. ч. 1-3 ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 299 ЦК України, фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Таким чином, за змістом зазначених правових норм, кожному гарантується право на свободу висловлення поглядів, в тому числі право поширювати інформацію без втручання органів державної влади, за умови, що вони діють добросовісно і надають правильну і достовірну інформацію, не завдаючи при цьому шкоди репутації окремих осіб і не порушуючи їх прав. Як роз`яснено у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», суди повинні при розгляді справ зазначеної категорії мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. У пункті 18 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України також роз`яснено, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Із досліджених судом у судовому засіданні матеріалів справи (скріншотів статей відповідача, опублікованих в соціальній мережі Фейсбук та переглянутих в судовому засіданні відеозаписів) вбачається, що оспорювана інформація, дійсно була поширена в загальнодоступній інтернет групі « [INFO] » у соціальній мережі Фейсбук (в коментарях на питання [PERSON] « [INFO] »), а також на власній сторінці відповідача « [PERSON] ». Відповідач обставини розміщення вказаної інформації у соціальних мережах не спростував та визнав. Згідно ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Належних та допустимих доказів на підтвердження достовірності поширеної вищевказаної інформації відповідач суду не представив, при цьому наголосив на тому, що про поширену ним вищевказану інформацію йому стало відомо від місцевих мешканців (" в селі говорили") та він особисто цю інформацію на предмет її достовірності не перевіряв. Відтак, поширення вказаної інформації саме таким учасником справи суд вважає доведеними. В свою чергу, наявними в матеріалах справи копіями посадової інструкції спеціаліста І категорії загального відділу, розпорядження міського голови від 28.02.2023 року за №40-ро, цивільно-правової угоди №3 від 21.03.2022 року, форми індивідуальної програми реабілітації інваліда, довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААВ №450219, посвідчення серії [NUMBER] , повідомлення КНП "Центр первинної медико-санітарної допомоги" Баштанської міської ради Миколаївської області від 05.06.2023 року №129/01-33 підтверджуються обставини того, що позивач [PERSON] працювала в Плющівському старостинському окрузі Баштанської міської ради на законних підставах, інвалідність встановлено їй згідно чинного законодавства, а також відсутність групи інвалідносні у її чоловіка [PERSON] . З показів свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] судом встановлено, що між сторонами склались неприязні відносини, постійно виникають конфліктні ситуації, відповідач неодноразово публічно висловлював свою негативну думку щодо незадовільного (на його думку) виконання позивачем [PERSON] свої обов`язків як працівника Плющівського старостинського округу Баштанської міської ради. Як роз`яснено у п. п. 1, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. У своєму рішенні у справі «Лінгенс проти Австрії» ЄСПЛ вказав, що необхідно розрізняти факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так само, відповідно до вимог ч. ч.1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. У своєму рішенні у справі «Нова газета» та Бородянський проти Росії» ЄСПЛ наголосив, що втручання в свободу вираження власних думок та поглядів порушує свободу висловлення думки в трьох випадках: якщо воно здійснено не на підставі закону, якщо воно не переслідує допустимої мети або якщо воно порушує баланс між метою, заради якої здійснено втручання, і свободою вираження думки. Європейський суд із прав людини також підтвердив, що правдивість оціночних суджень не припускає можливості доказування, і оціночні судження дійсно слід відрізняти від фактів, існування яких може бути підтверджене, та виділив три можливі варіанти фундаменту, на якому можна побудувати свою оцінку: факти, що вважаються загальновідомими; підтвердження висловлювання яким-небудь джерелом; посилання на незалежне дослідження. Крім того, у разі якщо позивач є публічною особою, то суд, розглядаючи і вирішуючи справу про захист його гідності, честі чи ділової репутації, повинен ураховувати, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальної сфери, спорту чи в будь-якій іншій галузі). Право на недоторканість ділової репутації та честі і гідності публічної особи підлягають захисту лише у випадках, коли політичний, державний або громадський діяч доведе, що інформація про нього була поширена з явним злим умислом, тобто з нехтуванням питання про їх правдивість чи неправдивість, а не з метою доведення до громадськості особистих тверджень про наміри і позицію таких політичних лідерів. Вимогами ч. 2 ст. 302 ЦК України передбачено обов`язок особи, яка поширює інформацію, переконатися в її достовірності. Як роз`яснено у п. п. 4. 5 постанови Пленум Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року за № 1, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь /поведінки/ загальноприйнятим уявленням про добро та зло. Фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також, на спростування цієї інформації. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням. Аналогічна позиція висловлена в правовому висновку, що викладений у постанові Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року у справі № 6-639цс17. У свою чергу фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом. Аналіз наведених норм чинного законодавства дає підстави стверджувати про існування презумпції неправдивості відомостей, які завдають шкоди честі, гідності та діловій репутації, а тому обов`язок доведення правдивості такої інформації покладається на особу, яка таку інформацію поширила. Таким чином, перед тим як поширити непідтверджену інформацію негативного змісту щодо особи потрібно вжити певних заходів, щоб перевірити достовірність інформації, яка підлягала розголошенню, та не допустити порушення прав, свобод і законних інтересів. В даному випадку поширену відповідачем інформацію викладено доступною для розуміння пересічним громадянином мовою, а його формулювання вочевидь носять не оціночний, а негативно стверджувальний та принизливий характер по відношенню до позивача. Відтак, суд дійшов до переконання, що поширена відповідачем та оспорювана позивачем інформація є фактичним твердженням та не підпадає під ознаки оціночних суджень, а дані висловлення відповідача виражені у посиланні на відповідні конкретні факти та події. Одночасно із цим, відповідачем в ході розгляду справи суду не було надано будь-яких достатніх, належних та допустимих доказів, які підтверджували б достовірність оспорюваної інформації, що ним була розповсюджена у соціальній мережі Фейсбук стосовно особи позивача. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до вимог ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Таким чином, під час розгляду даної справи судом встановлено, що: відповідачем було здійснено поширення вказаної інформації через власну сторінку у соціальній мережі, що мало наслідком доведення останньої до відома невстановленого широкого кола осіб; поширена інформація безпосередньо стосується особи позивача; поширена інформація має всі ознаки недостовірної та негативної, і це не було спростовано відповідачем; поширення інформації через своє змістовне навантаження завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам позивача, оскільки в ній містяться відомості про події та факти, які не відповідають дійсності. З огляду на наведене, суд визнає поширену в мережі Фейсбук вищевказану інформацію такою, що є недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача. Згідно з вимогами ч.1 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 277 ЦК України, спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Приписами ч. 7 ст. 277 ЦК України визначено, що спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Як роз`яснено у п. 18 постанови Пленум Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», обов`язок щодо доведення, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. У пункті 25 зазначеної постанови Верховний суд України зазначив, що спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. Отже, вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Оскільки позивачем доведено факт поширення недостовірної інформації відповідачем, суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог щодо спростування поширеної інформації шляхом розміщення відповідачем у соціальній мережі Фейсбук на своїй сторінці « [PERSON] » у мережі Фейсбук повідомлення наступного змісту: «СПРОСТУВАННЯ: За цією адресою в мережі інтернет Фейсбук було розміщено інформацію відносно [PERSON] , яка визнана судом такою, що є недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію. Перепрошую та вибачаюсь за порушення честі, гідності та ділової репутації [PERSON] за оприлюднення інформації щодо неї» та під спростуванням розмістити текст резолютивної частини рішення суду у даній справі дослівно, без редагування, скорочення та таким же шрифтом, що і спростовувана інформація. Доступ до спростування повинен бути вільний та не повинен вимагати будь-яких паролів, кодів і перебувати на сторінці [PERSON] не менше п`яти днів. Крім того, судом встановлено, що позивачу [PERSON] внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню, що передбачено ст. 280 ЦК України. Згідно п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" від 27 лютого 2009 року №1, способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди. При визначенні розміру моральної шкоди судам слід виходити із засад справедливості, добросовісності та розумності. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За викладених обставин, ураховуючи час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану, який зазнав змін внаслідок поширення щодо позивача недостовірної інформації, що є предметом позову, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди у сумі 50 000 грн. підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірі 10000 грн. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача понесені позивачем судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial