Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-18 00:00:00

ВИМОГИ ПОЗИВАЧА Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на 1/2 частину квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА При зверненні до суду позивач в позовній заяві зазначила, що 31.07.1999 року між нею та відповідачем [PERSON] був укладений шлюб, від даного шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Вказує, що під час шлюбу, 18.05.2004 року був укладений договір купівлі-продажу квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказує, що квартира, була придбана сторонами під час перебування у шлюбі, а тому відповідно до ст. 60 СК України, вказане майно є спільною сумісною власністю, внаслідок чого кожен із подружжя має рівні права щодо володіння, користування та розпорядження цим майном. Вказує, що на сьогоднішній день, між нею та відповідачем про справі, як співвласником майна виникають непорозуміння та суперечки з приводу користування, утримання та збереження цього майна і угоди про спосіб виділення в натурі його частки із сумісного спільного володіння не досягнуто, у зв`язку з чим, просить визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивачка у судове засідання не з`явилась про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином. ЗАПЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА Відповідач у судове засідання не з`явився про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Згідно ч. 4 ст. 223 та ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд визнав за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду від 03.03.2022року прийнято до свого провадження цивільну справу за позовною\~заявою [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду від 01.01.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі, який зареєстровано 31.07.1999 року палацом урочистих подій Олександрійської міської ради, актовий запис №278, що підтверджується свідоцтвом про одруження серія [NUMBER] . Від шлюбу сторони мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження останньої серія [NUMBER] . Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23.02.2021 року, шлюб, зареєстрований 31.07.1999 року палацом урочистих подій Олександрійської міської ради між [PERSON] та [PERSON] - розірвано. Згідно договору купівлі-продажу квартири від 18.05.2004 року, [PERSON] продала [PERSON] квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . ОЦІНКА СУДУ Як встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 31.07.1999 року по 23.02.2021 року. Від вказаного шлюбу мають дитину: [PERSON] , [INFO] . В період шлюбу сторонами було придбано нерухоме майно, а саме квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно ч.1\~ст.60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом спільної сумісної власності. Частина четверта статті 65\~СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Відповідно до вимог ч.3 ст.368\~ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст.63 СК України). Відповідно до\~ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи В судовому засіданні, на підставі досліджених судом доказів, достовірно встановлено, що нерухоме майно, а саме вищевказана квартира є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , оскільки вказане нерухоме майно було придбано в період шлюбу. На підставі викладеного, вищевказане нерухоме майно підлягає поділу між сторонами у справі в рівних частках,оскільки кожна із сторін відповідно до ст. ст.368,\~372 ЦК України\~має право на 1/2 частину від спільного майна, а державна реєстрація права власності за одним із подружжя порушує законні права та інтереси іншого, як співвласника такого майна. НОРМИ ПРАВА Відповідно до ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Згідно ч.1\~ст.60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом спільної сумісної власності. Частина четверта статті 65\~СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Відповідно до вимог ч.3 ст.368\~ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст.63 СК України). Відповідно до\~ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи В судовому засіданні, на підставі досліджених судом доказів, достовірно встановлено, що нерухоме майно, а саме вищевказана квартира є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки вказане нерухоме майно було придбано в період шлюбу. На підставі викладеного, вищевказане нерухоме майно підлягає поділу між сторонами у справі в рівних частках,оскільки кожна із сторін відповідно до ст. ст.368,\~372 ЦК України\~має право на 1/2 частину від спільного майна, а державна реєстрація права власності за одним із подружжя порушує законні права та інтереси іншого, як співвласника такого майна. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст.70 Сімейного кодексу України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Пунктом 22\~постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11(далі - Постанова), поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК\~та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Зі змісту п. п. 23, 24 Постанови вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п. 30 Постанови рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст.63, ч. 1 ст.65 Сімейного кодексу України. Статтею 71\~СК України передбачено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Згідно вимог ст.ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 59\~ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають повному задоволенню. Отже поділ майна слід здійснити виходячи з правил рівності часток в ідеальних долях без виділення майна у натурі, визнавши за кожним із сторін право особистої приватної власності на 1/2 частину спірного будинку (за кожним). Приймаючи таке рішення суд виходить з того, що частки чоловіка та дружини у спільному сумісному майні є рівними. Крім того припинення права власності співвласника на частку в спільному майні допускається лише за наявності умов передбаченихст.365 ЦК України

Outcome: approved