Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-19 00:00:00

16.09.2022 [PERSON] звернулася до Старосамбірського районного суду Львівської області із зазначеною позовною заявою, в якій просить суд визнати за нею право власності на будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що вищевказаний житловий будинок належав [PERSON] , який помер [INFO] , та після його смерті перейшов в порядку спадкування у власність до його сина - [PERSON] . Зазначає, що вона є племінницею [PERSON] , оскільки її батько, [PERSON] , який помер [INFO] , є неповнорідним братом (по матері) [PERSON] . Вона вже довгий час мешкає в будинку, який знаходиться по сусідству зі спірним будинком і протягом довгого часу наглядає і наглядала за ним, поки [PERSON] проживав за кордоном, а після його приїзду доглядала і за самим чоловіком, оскільки той хворів на захворювання печінки, що і стало причиною його смерті. У зв`язку з цими обставинами, вона звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини та оскільки протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, з заявами про прийняття спадщини чи про видачу свідоцтва про право на спадщину до нотаріуса більше ніхто не звертався у неї з`явилося законне очікування того, що вона успадкує будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Однак, згодом, на поштову адресу приватного нотаріуса Мельничок С.Є. [PERSON] (сином [PERSON] ), з-за кордону, відправлено заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину після [PERSON] (у тому числі на будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS] ). Зазначена заява обґрунтована тим, що [PERSON] постійно проживав з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Спадкову справу за спадкодавцем [PERSON] зареєстровано в Спадковому реєстрі за № 68694674. Як вбачається з наведеного, [PERSON] належить до першої черги спадкоємців, оскільки є сином спадкодавця, а вона належить до другої черги спадкування за правом представлення свого батька, [PERSON] , який помер до відкриття спадщини [PERSON] . Вказує, що [PERSON] не має права на прийняття спадщини, оскільки він фактично не проживав з померлим, а довгий час жив і живе за кордоном. Таким чином, він не мав права звертатися до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на підставі факту постійного проживання з померлим на час відкриття спадщини. Шестимісячний строк на прийняття спадщини (звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини) відповідач теж пропустив відтак, втратив право на спадкування після смерті свого батька. Крім того зазначає, що у [PERSON] є ще один син, [PERSON] , який з батьком не проживав та до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини не звертався. У зв`язку з наведеним, є необхідність звернутися до суду з вимогою про визнання за мною права власності на спірний будинок у порядку спадкування за законом, оскільки таке право не визнається [PERSON] . Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.09.2022 дану справу передано для розгляду судді Кушніру А.В. Ухвалою судді від 16.11.2022 в задоволенні клопотання [PERSON] про відстрочення сплати судового збору відмовлено та позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків. Ухвалою судді від 29.12.2022 позовну заяву повторно залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків. Ухвалою судді від 16.01.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження. Крім того, клопотання позивачки про витребування доказів задоволено, витребувано у приватного нотаріуса Мельничок С.Є. копію матеріалів спадкової справи №21/2022, заведеної після смерті [PERSON] , а також витребувано у Державної прикордонної служби України інформацію про перетинання [PERSON] державного кордону України. Ухвалою суду від 19.06.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Перунов В.В. позовні вимоги підтримали у повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, і просили такі задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Дик С.І. у судовому засідання проти позову заперечила в повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень, представник відповідача покликається, зокрема, на те, що відповідач [PERSON] є спадкоємцем першої черги спадкування за законом та вважається таким, що прийняв спадщину після смерті батька, оскільки постійно проживав та був зареєстрований разом із ним за однією адресою. Стверджує, що хоча відповідач періодично виїжджав за кордон, проте завжди повертався у спірний будинок, який був його постійним місцем проживання. Тому просить суд в задоволені позову відмовити. Третя особа - [PERSON] у судовому засідання проти позову заперечив. Пояснив, що його брат [PERSON] дійсно тимчасово виїжджав за кордон та потім повертався, і коли повертався то завжди проживав у м.Добромиль у спірному будинку разом із батьком, з батьком спілкувався. На спадщину після смерті батька він ( [PERSON] ) не претендує, а брат претендує. Третя особа - приватний нотаріус Самбірського районного нотаріального округу Львівської області Мельничок С.Є. у судове засідання не з`явилася, проте подала суду заяву в якій просить справу слухати за її відсутності (а.с.132). Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити, з огляду на таке. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 02.09.2021 (а.с.21). Місце смерті - м.Добромиль Старосамбірський (на даний час Самбірський) район Львівська область. Внаслідок смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Даний будинок належав батькові [PERSON] - [PERSON] , який помер [INFO] , на підставі договору міни посвідченого Старосамбірською держнотконторою за реєстром № 1471. За життя [PERSON] заповіту не складав. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), за параметрами пошуку [PERSON] інформація в Спадковому реєстрі відсутня (а.с.90). Відповідач [PERSON] є сином спадкодавця [PERSON] та відповідно до положень ст.1261 ЦК України належить до першої черги спадкоємців за законом. Також спадкоємцем першої черги спадкоємців за законом є син спадкодавця [PERSON] - [PERSON] (третя особа у справі), проте спадщину після смерті батька у встановлений законом строк та порядок він не прийняв і на таку не претендує, що підтвердив в судовому засіданні. Позивачка [PERSON] є племінницею [PERSON] та відповідно до положень ч.3 ст.1266 ЦК України має право на спадкування за правом представлення свого батька [PERSON] , який був рідним (неповнорідним) братом спадкодавця та помер до відкриття спадщини - [INFO] . Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копією довідки Самбірського МБТІ від 07.06.2021 № 1215 (а.с.32), копією договору міни від 14.07.1970 (а.с.11-12), копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 09.10.2008 (а.с.14), довідкою приватного нотаріуса Самбірського районного нотаріального округу Мельничок С.Є. (а.с.16), копією свідоцтва про одруження між [PERSON] та [PERSON] (а.с.13), копією свідоцтва про народження [PERSON] (а.с.17,95), копією свідоцтва про народження [PERSON] (а.с.18), копією свідоцтва про народження [PERSON] (а.с.19,94), копією свідоцтва про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] (а.с.94), копією свідоцтва про смерть [PERSON] (а.с.20). Із матеріалів спадкової справи №21/2022, заведеної 10.03.2022 у приватного нотаріуса Самбірського районного нотаріального округу Львівської області Мельничок С.Є. після смерті [PERSON] , відомо, що 10.03.2022 до нотаріуса надійшла заява позивачки [PERSON] від 25.02.2022 про прийняття нею спадщини та видачу їй свідоцтва про право на спадщину після смерті її дядька [PERSON] . Крім того, 12.04.2022 до нотаріуса надійшла заява відповідача [PERSON] від 06.04.2022, посвідчена консульським агентом Генерального консульства України в Неаполі, про прийняття спадщини та про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті його батька [PERSON] . Згідно наявної в матеріалах спадкової справи довідки виконавчого комітету Добромильської міської ради Самбірського району львівської області №44 від 25.02.2022 (а.с.89), спадкодавець [PERSON] постійно до дня смерті проживав і був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , і заповіт від його імені міська рада не посвідчувала. Разом із померлим на день його смерті проживав і був зареєстрований його син - [PERSON] , [INFO] . Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10.03.2022 (а.с.178) приватним нотаріусом Самбірського районного нотаріального округу Мельничок С.Є. відмовлено [PERSON] у прийнятті заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок [ADDRESS] . Як слідує із тексту даної постанови, [PERSON] не представила нотаріусу належним чином оформлених документів, передбачених чинним законодавством України, які б підтверджували родинні зв`язки з померлим [PERSON] . Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи №24 від 11.01.2022 (а.с.31), позивачка [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до інформації з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України за вих. №91-6080/18/23 від 13.02.2023, за період з 13.02.2018 по 26.08.2021, громадянин України [PERSON] , [INFO] , перетинав державний кордон України, а саме: 31.07.2019 - в`їзд (ERN277 Неаполь - Львів); 03.10.2019 - виїзд; 09.12.2019 - в`їзд; 15.07.2020 - виїзд; 11.10.2020 - в`їзд; 15.04.2021 - виїзд. Іншої інформації немає (а.с.98). Допитана у судовому засіданні у якості свідка позивачка [PERSON] пояснила, що [PERSON] був її дядьком, братом її батька. Тривалий час він жив за кордоном. У квітні 2021 року [PERSON] повернувся в Україну у зв`язку із хворобою та на його прохання вона стала його доглядати, спочатку у себе вдома в [ADDRESS] , де він пробув декілька місяців, до червня 2021, після чого перейшов проживати у свій будинок за адресою [ADDRESS] , де вона продовжила за ним догляд та в серпні 2021 він помер. Після смерті [PERSON] вона також доглядала за спірним будинком. Правовідносини, наявні між сторонами, мають наступне правове регулювання. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідност.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України). Згідно ч.1 ст.1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). Відповідно до положень статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до положень статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до положень статті 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Відповідно до ч.2 ст.26 Сімейного кодексу України неповнорідними є брати і сестри, які мають спільну матір або спільного батька. Відповідно до ч.3 ст.1266 ЦК України племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. У відповідності до ч.1 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частиною 5 ст.1268 ЦК України визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За змістом статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно положень ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців. Отже, статтями 1268 та 1269 ЦК України презюмується, що у разі, коли спадкоємець постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, то він вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він не заявив про відмову від неї протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Тобто, дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, чітко визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статтях 1269, 1270 ЦК України. Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця. Положення частини третьої статті 1268 ЦК України вказують на необхідність для прийняття спадщини саме фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не наявності реєстрації їх місця проживання за однією адресою, що за певних обставин може бути відмінним один від одного (постанови Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17, від 12 січня 2022 року у справі № 446/53/16-ц). Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним (Постанова ВС від 23.12.2019 у справі № 303/1816/17). Частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації. Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо). Згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зазначена норма відображає загальний принцип недискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання чи місця перебування особи. У відповідності до статті 6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. За змістом пунктів 3.19 та 3.20 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. Зі змісту наведених норм закону, під постійним місцем проживанням спадкоємця із спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця, на момент смерті спадкодавця, зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою. Згідно частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду. Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові 24 грудня 2019 року у справі № 716/309/14-ц (провадження № 61-23817св18) спадкоємець вважатиметься таким, що постійно проживав разом із спадкодавцем, і в тому випадку, коли за певний, навіть значний, час до настання смерті спадкодавця він відбув з місця проживання спадкодавця у довготривале відрядження, з якого повернувся після закінчення строку для прийняття спадщини. Незважаючи на те, що такий спадкоємець жодних дій для прийняття спадщини не здійснював або навіть не знав про сам факт її відкриття, він вважатиметься таким, що прийняв її в силу частини третьої статті 1268 ЦК України. Також у вказаній постанові Верховний Суд зазначив наступне. Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статі 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. При цьому, місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Не свідчить про зміну місця проживання особи її тимчасове перебування за іншою адресою у зв`язку, зокрема, з роботою. Такий висновок узгоджується зі змістом статті 71 ЖК Української РСР, яка як підставу збереження за особою права користування житлом зазначає тимчасовий виїзд з постійного місця проживання за характером роботи, у тому числі за кордон. Правила ведення закордонними дипломатичними установами України консульського обліку громадян України, які постійно проживають або тимчасово перебувають за кордоном, та дітей - громадян України, усиновлених іноземцями або громадянами України, які постійно проживають за кордоном, затверджені наказом Міністерства закордонних справ України від 17 листопада 2011 року № 337, визначають, що консульський облік буває постійним і тимчасовим. На постійний консульський облік приймаються громадяни України, які відповідно до чинного законодавства України є такими, що постійно проживають за кордоном. Громадяни України, які планують тимчасово перебувати на законних підставах за кордоном більш, ніж три місяці, приймаються на тимчасовий консульський облік у відповідній закордонні дипломатичній установі на термін, зазначений у виданому компетентними органами іноземної держави дозволі, що дає право на проживання в цій іноземній державі. У вказаній постанові від 24 грудня 2019 року у справі № 716/309/14-ц Верховний Суд погодився з висновками апеляційного суду про те, що спірний будинок є постійним місцем проживання позивачки в Україні, оскільки у зв`язку з роботою вона лише періодично тимчасово проживає в Німеччині і перебуває на тимчасовому консульському обліку. Суд відхиляє доводи сторони позивача про те, що відповідач [PERSON] із спадкодавцем на час відкриття спадщини фактично постійно не проживав, так як тривалий час проживав і проживає за кордоном, а реєстрація проживання у спірному будинку факт постійного проживання за цією адресою не підтверджує, з огляду на наступне. Відповідно до вимог ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Однак, стороною позивача не доведено та матеріали справи не містять жодних відомостей про те, що відповідач [PERSON] має в Україні інше фактичне місце проживання, відмінне від того за яким зареєстрований, а також не доведено, що відповідач має місце постійного проживання за межами України та є такими, що постійно проживає за кордоном. Як слідує із змісту наявної в матеріалах спадкової справи заяви [PERSON] від 06.04.2022, посвідченої консульським агентом Генерального консульства України в Неаполі Кулик К.Р. (а.с.87), відповідач [PERSON] у такій зазначив, що він є «громадянин України, тимчасово перебуваю в Італійській Республіці, в Україні зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ». Матеріали справи свідчать про те, що спірний житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , є єдиним постійним та зареєстрованим місцем проживання відповідача в Україні, в т.ч. на час відкриття спадщини. Належних та допустимих доказів на спростування цих обставин, а саме фактичного його постійного проживання на час відкриття спадщини за іншою адресою, зокрема, за кордоном, позивачка не надала. Суд зауважує, що тимчасове перебування відповідача за кордоном, в т.ч. станом на день смерті його батька, не свідчить про те, що він постійно не проживає у будинку за адресою: [ADDRESS] , оскільки відповідач, як встановлено судом, виїжджав за межі України періодично з послідуючим поверненням до України, за кордоном відповідач перебуває тимчасово, іншого фактичного місця проживання в Україні немає. Суд враховує правову позицію викладену у постанові Верховного Суду від 24 грудня 2019 року у справі № 716/309/14-ц. Отже, позивачем не доведено факту непроживання відповідача [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON] на момент відкриття спадщини, а тому відповідач, який відповідно до статті 1261 ЦК України має право на спадкування за законом у першу чергу, у силу вимог частини третьої статті 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину, а відтак відповідно до статті 1258 ЦК України наступна черга спадкоємців за законом право на спадкування не одержує. Враховуючи вищенаведене, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору у зв`язку із відмовою в позові слід залишити за нею.

Outcome: dismissed