Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-19 00:00:00

17 травня 2023 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по сплаті орендних платежів, комунальних платежів, 3% річних суми пені (штрафних санкцій), розірвання договору найму (оренди) житла. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що між нею та відповідачем було укладено договір найму (оренди) житла, за якою вона передала відповідачу в платне користування квартиру [ADDRESS] строком на 6 місяців з 25 січня 2023 року по 25 липня 2023 року. Від імені позивачки вказаний договір підписав [PERSON] , який діяв на підставі довіреності, посвідченої 27 жовтня 2022 р. приватним нотаріусом ДМНО Кононенко С.А. Відповідно до договору було погоджено плату за оренду, яку було визначено в еквіваленті 2\~000 євро, що складало 79\~860 грн. 00 коп. Відповідач вніс орендну плату за період з 25 січня 2023 року по 25 лютого 2023 року, а також ним було надано гарантійний платіж в розмірі орендної плати за один місяць. В квітні 2023 року відповідач повідомив позивачку, що вже не знаходиться в орендованій квартирі та не має подальшого наміру її використовували, від складання акту приймання-передачі (на повернення квартири та наявного в ній майна) відповідач відмовився. У зв`язку з цим позивачка просила стягнути з відповідача орендну плату за два місяці (період з 25\~березня по 25\~травня 2023 року) в сумі 159\~720 грн. 00 коп., а також заборгованість по сплаті комунальних платежів за час найму приміщення в сумі 31\~825 грн. 64 коп. Оскільки договором було передбачено строк внесення платежів: до 27 числа поточного місяця, а відповідачем в цей строк не було проведено оплату, позивачка просила стягнути з нього три відсотки річних за час прострочення виконання грошових зобов`язань в розмірі 479,00 грн., а також передбачену договором пеню в розмірі 2 відсотки від суми заборгованості за кожен день прострочення, що становить 116\~595 грн. 60 коп. Усього позивачка просила стягнути з відповідача 308\~620 грн. 40 коп., а також судові витрати у справі. Крім того, оскільки відповідачем не виконано умови договору по сплаті орендної плати понад два рази позивачка просила розірвати договір оренди (найму) житла від 25 січня 2023 року (а.с. а.с. 1 3). Після надходження з Єдиного державного демографічного реєстру відповіді від 23\~ травня\~2023\~року №\~83036 щодо зареєстрованого місця проживання відповідача фізичної особи [PERSON] (а.с.22), ухвалою судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 травня 2023 року було відкрито провадження у справі, призначено її до судового розгляду в порядку загального позовного провадження з викликом сторін (а.с. 23). 19 червня 2023 року від представника відповідача надійшли письмові пояснення (заперечення), в яких він заперечував проти задоволення позовних вимог, мотивуючи це тим, що спірний договір було укладено не позивачкою [PERSON] , а [PERSON] від свого імені, відповідач був змушений евакуюватись з м.\~Дніпро 06\~квітня 2023 року у зв`язку з поширенням новин про ескалацію обстановки на Запорізькій АЕС. Весь цей час між відповідачем та представником відповідачки [PERSON] була комунікація телефоном, і відповідач повідомляв про вимушений виїзд з міста Дніпра та про потребу, у зв`язку з цім, розірвати договір найму (оренди) житла. Представник позивача категорично відмовився від розірвання договору та наполягав на внесення орендної плати за період, коли відповідач не користувався і не мав наміру користуватись відповідною квартирою. Представник відповідача зауважував, що додані до позовної заяви рахунку на оплату комунальних послуг не містять обов`язкових реквізитів, не дозволяють встановити, за яким договором їх виставлено, не містять підписів та печатки уповноваженої особи, а також не надано доказів їх фактичної оплати. Щодо заявлених позовних вимог по сплати пені представник зауважував, що заявлені вимоги по сплаті неустойки в розмірі 116\~595 грн. 60 коп. не співставні з можливими збитками позивачки, становлять непомірний тягар для відповідача і суперечать загальним засадам цивільного законодавства (а.с. а.с. 36 38). В підготовче судове засідання 19 червня 2023 року з`явились представник позивача та представник відповідача в режимі відеоконференції. В даному підготовчому судовому засіданні було ухвалено долучити письмові пояснення до матеріалів справи. Сторони по справі вважали за можливе призначити справу до судового розгляду. Ухвалою Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 19 червня 2023 року закрито підготовче провадження у цивільній справі №\~203/2670/23 та призначено її до розгляду в судовому засіданні 10 серпня\~2023\~року. В судове засідання 10 серпня 2023 року прибув представник позивача, який подав клопотання про долучення додаткових доказів у справі (а.с. а.с. 50 55). У зв`язку з неявкою відповідача розгляд справи було відкладено на 04 вересня 2023 року. В судове засідання 04 вересня 2023 року прибули представники сторін. Представник відповідача просив надати йому час для ознайомлення з клопотанням представника позивача про долучення до справи додаткових доказів, що було подане 10 серпня 2023 року. В судовому засідання 04 вересня 2023 року було розпочато розгляд цивільної справи по суті. Представник позивачки підтримав позовну заяву та просив її задовольнити з мотивів, зазначених в позовній заяві. Відповідач заперечував проти задоволення позову з мотивів. вказаних у його поясненнях. В судовому засіданні оголошено перерву до 21 вересня 2023 року (а.с. 67). Судове засідання 21 вересня 2023 року не відбулось у зв`язку з неявкою учасників справи. Розгляд справи було відкладено на 10 жовтня 2023 року (а.с. 71). Судове засідання 21 вересня 2023 року не відбулось у зв`язку із зайнятістю судді в іншому провадженні. Розгляд справи було відкладено на 15 листопада 2023 року (а.с. 73). Судове засідання 15 листопада 2023 року не відбулось у зв`язку з неявкою учасників справи. Розгляд справи було відкладено на 07 грудня 2023 року (а.с. 75). 07 грудня 2023 року від представника позивачки через підсистему «Електронний суд» надійшла заява про розгляд справи за його відсутності (а.с. а.с. 77 78). Судове засідання 07 грудня 2023 року не відбулось у зв`язку із зайнятістю судді в іншому провадженні. Розгляд справи було відкладено на 08 січня 2024 року. В судове засідання 08 січня 2024 року прибув представник відповідача. Судом було досліджено письмові докази у справі. За клопотання представника відповідача в судовому засіданні було оголошено перерву до 25\~січня 2024 року для надання можливості ознайомитись з доданими представником позивача 10\~серпня 2023 року в якості додаткових доказів документами, оскільки їх скан-копії з технічних причини не відображались в підсистемі «Електронний суд». 25 січня 2024 року від представника відповідача надійшло клопотання про залишення без розгляду заяви представника позивача від 10 серпня 2023 року про подання додаткових доказів та додатків до неї у зв`язку з тим, що пропущений строк подання доказів і відсутні підстави для його оновлення. Судове засідання 25 січня 2024 року не відбулось у зв`язку із зайнятістю судді в іншому провадженні. Розгляд справи було відкладено на 20 лютого 2024 року. В судове засідання 20 лютого 2024 року, в якому було завершено розгляд цивільної справи, прибув представник відповідача. Судом було залишено без розгляду заяву представника позивача від 10 серпня 2023 року про подання додаткових доказів та додатки до неї з огляду на наступне. Згідно ч.ч.\~2,\~4\~ст.\~83\~ЦПК України\~позивач,\~особи,\~яким законом\~надано право\~звертатися до\~суду в\~інтересах інших\~осіб,\~повинні подати\~докази разом\~з поданням\~позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Відповідно до ч.ч. 8, 9 ст.\~83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Враховуючи, що представником позивача подано заяву про долучення додаткових доказів від 10\~серпня\~2023 року вже після подання позову та закінчення підготовчого провадження у справі, в позовній заяві не містилось повідомлення про неможливість подання цих доказів своєчасно, а сама заява від 10\~серпня 2023 року не містила ні клопотання про поновлення строку на подання доказів, ні обґрунтування поважності причин його пропуску, а також, зважаючи на відсутність доказів направлення (вручення) цієї заяви та доданих до неї документів відповідачу, суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення зазначених документів без розгляду. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Позивачці по праву власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про перереєстрацію права власності від 29 січня 2018 року №\~112010936 (а.с. 11). 27 жовтня 2022 року позивачка видала довіреність на ім`я [PERSON] , посвідчену приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кононенко Світланою Анатоліївною, за реєстром №\~707. Відповідно до цієї довіреності [PERSON] уповноважила [PERSON] розпоряджатись будь-яким належним їй нерухомим майном. Строк довіреності визначений до 27 жовтня 2025 року (а.с. 10). 25 січня 2023 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір найму (оренди) житла (а.с. а.с. 4 7). Відповідно до розділу 1 договору найму (оренди) житла від 25 січня 2023 року наймодавець передає наймачеві на строк, визначений цим договором для проживання житло: чотирикімнатну квартиру загальною площею 140 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] . Житловий комплекс «Comfort City Lux» (а.с. 7). Згідно п.\~1.6. договору найму (оренди) житла від 25 січня 2023 року наймодавець передає наймачеві житло для проживання на трок шість місяців: з 25 січня 2023 року по 25 липня 2023 року (а.с. 7). Згідно розділу 2 договору найму (оренди) житла від 25 січня 2023 року наймач зобов`язаний своєчасно без затримок вносити плату за житло та комунальні послуги в обумовлений строк (п.\~2.2. договору). Згідно п.\~3.1. договору найму (оренди) житла від 25 січня 2023 року плата за користування житлом на підставі ст.\~820 ЦКУ становить 2\~000 євро, що еквівалентно 79\~860 грн., по ринковому курсу продажу на день оплати щомісячно, які передаються наймодавцю до 27 числа поточного місяці (наперед) (а.с. 5). Відповідно до п.\~3.2. розділу договору найму (оренди) житла від 25 січня 2023 року на момент підписання договору оренди житла наймач сплатив наймодавцю суму 2\~000 євро, що еквівалентно 79\~860 грн. по ринковому курсу продажу станом на день оплати за оренду житла в період з 25 січня 2023 року по 25 лютого 2023 року. Згідно п.\~3.3. договору найму (оренди) житла від 25 січня 2023 року додатково наймач передав наймодавцю гарантійну суму 2\~000 євро, що еквівалентно 79\~860 грн. по ринковому курсу продажу станом на день оплати, яка повертається наймачеві в день виселення або утримується на підставі п.\~2.7, п. 4.1. цього договору (а.с.5). Відповідно до п.\~4.1. договору найму (оренди) житла від 25 січня 2023 року наймодавець має право розірвати цей договір в односторонньому порядку у випадку використання житла наймачем не за призначанням, при систематичному порушенні прав та інтересів сусідів, при порушенні термінів оплати (ст.\~825 ЦКУ), а також про систематичному порушення наймачем умов цього договору. Наймач має право розірвати даний договір, письмово попередивши наймодавця за один календарний місяць. У разі форс-мажорних обставин (зокрема, масованих обстрілів міста та/або ведення бойових дій на території міста) наймач має право попередити наймодавця за один календарний день та отримати гарантійну суму від наймодавця у разі відсутності порушень пунктів 2.7, 3.4 даного договору (а.с. 5). Згідно п.\~5.1. договору найму (оренди) житла від 25 січня 2023 року після закінчення терміну оренди наймач зобов`язаний передати наймодавцю квартиру та майно, що орендується, не пізніше останнього дня дії договору та звільнити приміщення з підписанням акту приймання-передачі (а.с. 5). Згідно п.\~5.2. договору найму (оренди) житла від 25 січня 2023 року квартира та майно вважаються фактично переданими наймодавцю з моменту підписання акту приймання-передачі (а.с. 6). Відповідно до п.\~6.1. договору найму (оренди) житла від 25 січня 2023 року наймач несе наступну відповідальність за даним договором: у випадку прострочення по сплаті орендних платежів сплачується пеня в розмірі 2% від суми боргу за кожен день прострочення на користь наймодавця (а.с. 6). Згідно розділу 8 додаткові умови договору найму (оренди) житла від 25 січня 2023 року комунальні послуги сплачуються починаючи з 01 лютого 2023 року (а.с. 6). Квартира [ADDRESS] була фактично передана відповідачу 25 січня 2023 року за договором найму (оренди) житла від 25 січня 2023 року, що підтверджується копією акту прийому-передачі квартири (а.с.\~а.с.\~7\~ 9) і не оспорюється сторонами. З приводу зазначення в договору найму (оренди) житла від 25 січня 2023 року замість позивачки її представника [PERSON] суд враховує, що він мав повноваження на представництво інтересів позивачки згідно довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кононенко Світланою Анатоліївною, за реєстром №\~707, що давала йому право на укладання відповідного договору. Саме по собі невірне зазначення його як сторони договору, а не представника наймодавця, не спростовує його повноважень на укладання договору та не свідчить про недійсність цього договору. Згідно ч. 1 ст.\~82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Сторони визнали (в позовній заяві, поясненнях), що 07 квітня 2023 року відповідач повідомив позивача про припинення фактичного користування орендованою квартирою (а.с. а.с. 1 на зв., 36 37). Акт приймання-передачі на повернення квартири сторонами не складався, що також визнається сторонами. При вирішенні спору по суті суд виходить з наступного. Згідно ч. 1 ст.\~810 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) житла одна сторона власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Згідно ч.\~3 ст.\~810 Цивільного кодексу України до договору найму житла, крім найму житла, що є об`єктом права державної або комунальної власності, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.\~1 ст.\~811 Цивільного кодексу України договір найму житла укладається у письмовій формі. Згідно ч.\~1 ст.\~812 Цивільного кодексу України предметом договору найму житла можуть бути помешкання, зокрема квартира або її частина, житловий будинок або його частина. Відповідно до\~ч.ч.\~1,\~3\~ст.\~815\~Цивільного кодексу\~України наймач\~зобов`язаний\~використовувати житло\~лише для\~проживання у\~ньому,\~забезпечувати збереження\~житла та\~підтримувати його\~в належному\~стані. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за найм житла. Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. Так само, згідно ст.\~158 Житлового кодексу України наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов`язки наймодавця і наймача та інші умови найму. Згідно ст.\~159 Житлового кодексу України предметом договору найму в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, може бути як ізольоване, так і неізольоване жиле приміщення (кімната, зв`язана з іншою кімнатою спільним входом), а також частина кімнати. Не можуть бути самостійним предметом договору найму приміщення, непридатні для проживання (підвали тощо), а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора та ін.). Жиле приміщення здається наймачеві на визначений строк або без зазначення строку. Згідно ч.ч. 1, 3 ст.\~820 Цивільного кодексу України розмір плати за найм житла встановлюється у договорі найму житла. Наймач вносить плату за найм житла у строк, встановлений договором найму житла. Якщо строк внесення плати за найм житла не встановлений договором, наймач вносить її щомісяця. Згідно ст.\~162 Житлового кодексу України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Згідно ст.\~821 Цивільного кодексу України договір найму житла укладається на строк, встановлений договором. До договору найму житла, укладеного на строк до одного року (короткостроковий найм), не застосовуються положення\~частини першої статті 816, положення статті 818 та статей 822 824 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст.\~825 Цивільного кодексу України наймач житла має право за згодою інших осіб, які постійно проживають разом з ним, у будь-який час відмовитися від договору найму, письмово попередивши про це наймодавця за три місяці. Якщо наймач звільнив помешкання без попередження, наймодавець має право вимагати від нього плату за найм житла за три місяці, якщо наймодавець доведе, що він не міг укласти договір найму житла на таких самих умовах з іншою особою. Згідно п.\~1 ч. 2 ст.\~825 Цивільного кодексу України договір найму житла може бути розірваний за рішенням суду на вимогу наймодавця у разі невнесення наймачем плати за найм житла за шість місяців, якщо договором не встановлений більш тривалий строк, а при короткостроковому наймі понад два рази. Відповідно до ч. 1 ст.\~167 Житлового кодексу України наймач жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, вправі за згодою членів сім`ї в будь-який час розірвати договір найму. Згідно ч.\~4 ст.\~168 Житлового кодексу України договір найму жилого приміщення, укладений як на визначений так і на невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо наймач або особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, а також у разі систематичного невнесення наймачем квартирної плати і плати за комунальні послуги. Суд враховує, що відповідачем не наведено доказів виникнення права на розірвання спірного договору в спрощеному порядку (з попередженням позивачки за один день), оскільки такими обставинами (згідно п.\~4.1. договору від 25 січня 2023 року) визначені форс-мажорні обставини (зокрема, масованих обстрілів міста та/або ведення бойових дій на території міста). Відповідачем також не було подано письмового попередження про розірвання договору, передбаченого п.4.1. договору від 25 січня 2023 року. При цьому, не було складено акт на повернення орендованого майна, передбачений п.4\~.4. договору від 25 січня 2023 року. Водночас, звернувшись до суду з позовом, в якому заявила вимоги про розірвання договору з 26 травня\~2023 року, позивачка підтвердила своє волевиявлення щодо небажання продовження договірних правовідносин з відповідачем. З цих мотивів, суд приходить до висновку, що правовідносини з оренди квартири слід вважати припиненими з 26 травня 2023 року, а зобов`язання відповідача по внесенню платежів обмежуються періодом до 25\~травня\~2023 року. Що ж до вимоги позивача про розірвання договору на майбутнє, то при її вирішенні слід врахувати правову позицію Верховного Суду в постанові від 18 листопада 2019 року у справі №\~910/16750/18, в якій судом було зазначене наступне. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч.ч. 1 і 4 ст. 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Згідно зі ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. За змістом зазначених норм розірвано може бути лише чинний (такий, що діє на час звернення до суду з позовом та прийняття відповідного судового рішення) договір. Відповідний висновок також міститься у постанові Верховного Суду від 07.08.2018 у справі №\~910/7981/17. Дійсно, як правильно зазначив суд апеляційної інстанції, закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору, що прямо передбачено ч. 4 ст. 631 ЦК України. Проте поняття «строк дії договору» та «строк виконання зобов`язання» не є тотожними. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст.ст. 598, 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом; зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Закінчення строку дії договору не є підставою для припинення визначених ним зобов`язань, оскільки згідно зі ст. 599 ЦК України, ч. 1 ст. 202 ГК України такою умовою є виконання, проведене належним чином. При цьому слід розрізняти припинення безпосередньо дії договору та припинення зобов`язань, визначених ним. Навіть після припинення дії договору, невиконані стороною зобов`язання за ним залишаються чинними для такої сторони-боржника, і вказана обставина не звільняє останнього від виконання обов`язку протягом того часу, коли існує відповідне зобов`язання. Враховуючи викладене, Верховний Суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що розірвати можна лише договір, який діє (строк/термін дії якого не закінчився), у зв`язку з чим вимога позивача про розірвання договору підряду №271 від 19.10.2015 є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Оскільки вказаний висновок Верховного Суду стосується норм Цивільного кодексу України, він може бути врахований при розгляді цивільної справи, не зважаючи на те, що суд касаційної інстанції зробив його в порядку господарського судочинства. З цих підстав, враховуючи, що строк дії договору від 25 січня 2023 року був погоджений сторонами до 25\~липня 2023 року і на час ухвалення рішення він вже минув, не підлягають задоволенню позовні вимоги про розірвання цього договору. Згідно ч.ч. 1,2 ст. 533 Цивільного кодексу України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що відповідачем при укладанні спірного договору було внесено оплату за період з 25\~січня 2023 року по 25 лютого 2023\~року, що підтверджується відповідною вказівкою в самому договорі. Крім того, відповідачем було надано гарантійну суму, яка дорівнює сумі орендній платі за один місяць, що може бути зараховано в якості виконання ним зобов`язань по сплаті орендної плати за період з 26\~лютого\~2023 року по 25\~березня 2023 року. Враховуючи визначений судом період чинності договору найму (оренди), протягом якого відповідач мав вносити орендну плату, слід стягнути з відповідача на користь позивачки заборгованість за оренду за час з 26 березня\~2023 року по 25 травня 2023 року, тобто за два місяці, що складає 159 720 грн. 00 коп. При вирішенні питання про стягнення з відповідача заборгованості за комунальними послугами суд виходить з наступного. За умовами ч.3 ст.\~12, ч.1 ст.\~13 ЦПК України\~обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Статтею 81 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст.\~76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Позивачкою надано до позовної заяви копії рахунків на оплату (а.с. а.с. 12 17), які не містять підписів та печаток, не дозволяють встановити, що вони стосуються саме квартири переданої в оренду за спірним договором (в рахунках зазначено лише адресу будинку, але немає номеру квартири). Надані представником позивачки додаткові докази на підтвердження цих обставин не були прийняті судом з мотивів. зазначених раніше, проте і вони, навіть у разі прийняття, свідчили б лише про суму здійснених позивачкою платежів, а не про суму нарахованих комунальних послуг за період оренди відповідної квартири відповідачем. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, приходить до висновку про необґрунтованість вимог про відшкодування комунальних витрат, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами їх розмір, на які він посилається у своєму позові. При вирішенні позовних вимог про стягнення неустойки та відсотків річних суд враховує наступне. Згідно ч. 2 ст.\~625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ч. 1 ст.\~546 Цивільного кодексу України Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Відповідно до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. При цьому, згідно ч. 1 ст. 547 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Згідно ч.ч. 1, 3 ст.\~549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Крім того,\~суд відзначає,\~що визначена\~сторонами пеня\~(2%\~в день)\~складає 730\~відсотків річних.\~Водночас,\~в ч.\~1\~ст.\~627\~Цивільного кодексу\~України зазначено,\~що відповідно\~до\~статті 6\~цього\~Кодексу сторони\~є вільними\~в укладенні\~договору,\~виборі контрагента\~та визначенні\~умов договору\~з урахуванням\~вимог цього\~Кодексу,\~інших актів\~цивільного законодавства,\~звичаїв ділового\~обороту,\~вимог розумності\~та справедливості.\~Згідно ч.\~3\~ст.\~6\~Цивільного кодексу\~України сторони\~в договорі\~можуть відступити\~від положень\~актів цивільного\~законодавства і\~врегулювати свої\~відносини на\~власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Згідно п.\~6 ст.\~3 Цивільного кодексу України однією із загальних засад цивільного законодавства визначено справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Суд враховує надмірний розмір пені за ставкою 730 відсотків річних в 2023 році (рік укладання відповідного договору та виникнення спірних правовідносин) в умовах, коли офіційний індекс інфляції у 2023\~році склав 5,1%, а облікова ставка Національного банку України коливалась в бік зниження з 25% річних до 15% річних. Суд також враховує, що оскільки будь-які платіжні документи щодо розрахунків між сторонами до суду не надано, відомості про оплату зазначені в самому договорі, при цьому, суд не може визначити, до оплати за який період оренди слід віднести внесену відповідачем гарантійну сума згідно п.3.3. договору, у зв`язку з чим слід відмовити в стягнення відсотків річних та пені з прострочення оплати через неможливість однозначно встановити черговість платежів та строків їх здійснення. На підставі ст. 141 ЦПК України у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог, що складає 2\~153 грн. 43 коп. (а.с. 200). На підставі викладеного, та

Outcome: partial