Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-26 00:00:00

01.11.2023 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом і свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що він є пенсіонером МВС України, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Сумській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 08.11.2021 року у справі №480/9046/21 було визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо не проведення перерахунку та виплати йому пенсії з 01.12.2019 року. На підставі вищезазначеного судового рішення відповідачем у січні місяці 2022 року провів перерахунок пенсії позивача з 01.12.2019 року. Однак, після проведення перерахунку розміру пенсії позивача на підставі рішення суду, відповідач припинив нарахування та виплату йому щомісячної доплати в розмірі 2000 грн, яка передбачена Постановою КМУ №713 "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб" від 14.07.2021 року. Окрім цього, з наданого відповідачем Витягу з перерахунку пенсії позивачу стало відомо, що на виконання постанови КМУ №118 від 16.02.2022 року «Про індексацію пенсії та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році» з 01.02.2022 року, ГУ ПФУ в Сумській області проведено індексацію пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Після проведення перерахунку, розмір індексації склав 3045,56 грн, однак вона позивачу не виплачується. У зв`язку із цим, в березні місяці 2023 року позивач звернувся до Сумського окружного адміністративного суду, який своїм рішенням від 09 серпня 2023 року у справі №480/2975/23 задовольнив частково позовні вимоги. Після надбання законної сили рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2023р. у справі №480/2975/23 розмір отримуваної ним пенсії не змінився, у зв`язку із чим позивач звернувся до відповідача за роз`ясненнями, на що відповідачем надана письмова відповідь від 19 жовтня 2023 року №1800-0202-8/46928, відповідно до якої було проведено перерахунок розміру пенсії з 01.02.2022 року. Однак, доплата пенсії згідно з її перерахунком на виконання вказаного судового рішення відсутня, у зв`язку із обмеженням розміру пенсії позивача максимальним розміром пенсії (20930 грн.) та зняттям цього обмеження судовим рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 08.11.2022 року, виконання якого йому і виплачується пенсії в розмірі 22203,48 грн. Окрім цього, як вбачається зі складових пенсійної виплати позивача станом на 20.10.2023 року, відповідачем йому нараховується індексація відповідно до п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 № 168 "Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році" в сумі 1500 грн., а також доплата як інваліду війни 2-ї групи, інвалідність що настала при виконанні обов`язків військової служби в розмірі 837,20 грн. Загальний розмір позивача пенсії становить 34449,43 грн. Однак, ані сума нарахованої відповідачем індексації, ані сума доплати за інвалідність позивачу не виплачуються, у зв`язку із обмеженням його пенсії максимальним розміром 22203,48 грн, у зв`язку із чим він недоотримує щомісячно з вини відповідача 12245,95 грн. На думку позивача, вказані обставини свідчать про наявність достатніх та необхідних правових підстав для отримання ним відповідної компенсації, оскільки надмірна затримка у виконанні державою ухвалених на його користь судових рішень про зобов`язання вчинити на користь нього певні дії викликає у позивача почуття розпачу та відчай на душі. Вважає, що невиконання судового рішення призводить до втрати свого сенсу, передбачених статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантій, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи. Враховуючи зухвалий характер і тривалість вчиненого правопорушення та подальше ігнорування відповідачем законодавства України, а також глибину завданих позивачу душевних страждань, при цьому виходячи із засад розумності та виваженості, позивач вважає, що достатньою та співмірною сатисфакцію відшкодування моральної шкоди - стягнення на його користь 72000,00 грн, що дорівнює шестимісячній (піврічній) різниці недотримуваної ним з вини відповідача пенсії. Ухвалою судді від 02.11.2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. 24.11.2023 року представником відповідача [PERSON] подано відзив на позовну заяву, за змістом якого вказує, що сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов`язково аргументована поза розумним сумнівом із зазначенням того, які конкретно дії (бездіяльність) спричинила моральні переживання та наскільки вони були інтенсивними, щоб сягнути рівня страждань, а тому позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди є необґрунтованими. Крім того, вказала, що позивачем не було додано до позовної заяви жодних доказів, щоб підтверджували причинно-наслідковий зв`язок обставин викладених в позовній заяві. У поданій відповіді на відзив представник позивача [PERSON] вказує, що з вини відповідача позивач протягом тривалого часу не отримує частину доходу (пенсії), на який має право. Неправомірною бездіяльністю відповідача, яка носить тривалий характер та виражається у невиконанні відповідачем рішення Сумського окружного адміністративного суду, [PERSON] завдана моральна шкода, яка полягає у порушенні нормальних життєвих зв`язків, способу життя, моральних переживань та настанні інших негативних наслідків. До того ж, є інвалідом ІІ групи, пенсіонером та постійно потребує додаткових витрат на підтримання свого здоров`я і нормального способу життя, натомість мусить весь час звертатись за захистом своїх прав до суду. 11.12.2023 року представником відповідача [PERSON] подано заперечення на відповідь на відзив, відповідно до якого зазначає, що позивач не надав достатніх, достовірних та належних доказів заподіяння йому душевних страждань. А також позивачем не надано будь-яких доказів, що діями Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області була заподіяна моральна шкода у певному розмірі, тому позовні вимоги слід вважати необґрунтованими, а підстави позову надуманими. Крім того, 26.02.2024 року представник позивача [PERSON] надав суду письмові пояснення, де зазначає, що моральна шкода полягає в душевних стражданнях через порушення звичного способу життя позивача, адже протягом трьох років з 2021 - по 2023 роки йому довелося неодноразово звертатися до відповідача з метою реалізації свого права щодо проведення перерахунку та виплати належної йому пенсії, згідно зазначених судових рішень, які набрали законної сили та у відповідності до норм чинного законодавства повинні виконуватися. Крім того, у зв`язку із недоплатою пенсії позивачу, його дитина щомісячно недоотримує аліменти, що вкрай негативно впливає на її розвиток. Також, позивач перебуває на службі у ЗСУ для особистого захисту за пенсію придбав теплу одежу, амуніцію, легкі бронежилети, каску, розгрузка, засоби зв`язку та іншу амуніцію для військовослужбовця. Під час перебування на службі у ЗСУ позивач отримав поранення, а бездіяльність відповідача завдає йому ще більшого розпачу. Представник позивача Моісеєнко В.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні позову, оскільки позивачем не надано жодних допустимих, належних та достовірних доказів, що діями Головного управління була заподіяна моральна шкода у певному розмірі. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов такого висновку. Так, позивач [PERSON] є пенсіонером МВС України, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Сумській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 08.11.2021 року у справі №480/9046/21 було визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо не проведення перерахунку та виплати [PERSON] пенсії з 01.12.2019 року. На підставі вищезазначеного судового рішення, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області у січні місяці 2022 року було проведено перерахунок пенсії [PERSON] з 01.12.2019 року. У подальшому, Сумський окружний адміністративний суд своїм рішенням у справі №480/2353/22 від 08.11.2022 року визнав протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Сумській області щодо проведення перерахунку та виплати [PERSON] пенсії з 01.12.2019 з обмеженням максимального розміру пенсії 10 прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Сумській області здійснити з 01.12.2019 перерахунок та виплату пенсії на підставі довідки Державної установи "Територіальне медичне об`єднання по Сумській області" Міністертсва внутрішніх справ України від 05.07.2021 за № 33/39-1403, без обмеження розміру пенсії 10 прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, з урахуванням виплачених сум. Проте, після проведення перерахунку розміру пенсії на підставі рішення суду, Головне управління Пенсійного фонду України у Сумській області припинив нарахування та виплату [PERSON] щомісячної доплати в розмірі 2000 грн, яка передбачена Постановою КМУ №713 "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб" від 14.07.2021 року. Окрім цього, з наданого Витягу з перерахунку пенсії, вбачається, що на виконання постанови КМУ №118 від 16.02.2022 року «Про індексацію пенсії та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році» з 01.02.2022 року, ГУ ПФУ в Сумській області проведено індексацію пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Після проведення перерахунку [PERSON] розмір індексації склав 3045,56 грн, яка останньому не виплачується. У зв`язку із цим, в березні місяці 2023 року [PERSON] звернувся до Сумського окружного адміністративного суду, який своїм рішенням від 09 серпня 2023 року у справі №480/2975/23 задовольнив частково позовні вимоги, а саме: визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо ненарахування та невиплати мені щомісячної доплати до пенсії у розмірі 2000 грн згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 14 липня 2021 р. № 713 "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб" та невиплати індексації, проведеної на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2022 р. № 118 "Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році"; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області нарахувати та виплатити мені щомісячну доплату до пенсії в розмірі 2000 грн відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14 липня 2021 р. № 713 "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб", починаючи з місяця припинення її виплати, з урахуванням раніше виплачених сум; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області здійснити з 01 березня 2022 року перерахунок та виплату моєї пенсії, проіндексованої на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2022 р. № 118 "Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році", виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 80% відповідних сум грошового забезпечення, з урахуванням уже виплачених сум. Після надбання законної сили рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2023 року у справі №480/2975/23 розмір отримуваної [PERSON] пенсії не змінився, у зв`язку із чим позивач звернувся до відповідача за роз`ясненнями. Відповідно до наданої письмової відповіді Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 19 жовтня 2023 року №1800-0202-8/46928, проведено перерахунок розміру пенсії з 01.02.2022 року. Однак, доплата пенсії згідно з її перерахунком на виконання вказаного судового рішення відсутня, у зв`язку із обмеженням розміру пенсії [PERSON] максимальним розміром пенсії (20930 грн.) та зняттям цього обмеження судовим рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 08.11.2022 року, виконання якого йому і виплачується пенсії в розмірі 22203,48 грн. Як вбачається зі складових пенсійної виплати [PERSON] станом на 20.10.2023 року, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області йому нараховується індексація відповідно до п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 № 168 "Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році" в сумі 1500 грн., а також доплата як інваліду війни 2-ї групи, інвалідність, що настала при виконанні обов`язків військової служби в розмірі 837,20 грн. Загальний розмір пенсії [PERSON] становить 34449,43 грн, проте сума нарахованої індексації та сума доплати за інвалідність не виплачуються, у зв`язку із обмеженням пенсії [PERSON] максимальним розміром 22203,48 грн, у зв`язку із чим він недоотримує щомісячно 12245,95 грн. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права уразі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 56\~Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналіз статті 23\~ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом (стаття 1167 ЦК України). Статті 1173, 1174\~ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Ними передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є необхідною, однак не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які підлягають доведенню у відповідних спорах. Підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди. У постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року в справі № 197/1330/14-ц вказано, що причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. Обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із цих складових є підставою для відмови у задоволенні позову. Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання та приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження з нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік і стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен установити, чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, установити причинно-наслідковий зв`язок і визначити сумірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам (постанова Верховного Суду від 10 квітня 2019 року в справі № 464/3789/17). Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Для відшкодування моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність всіх складових елементів правопорушення. При цьому, позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю пенсійного органу та моральною шкодою. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 17.01.2023 року по справі № 454/287/22. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач при подачі позову звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, судові витрати відносяться на рахунок держави.

Outcome: dismissed