Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-27 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. 24 липня 2023 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення коштів за договором позики. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що між ним та відповідачем було укладено письмовий договір позики грошових коштів. Відповідач по справі отримав від позивача в борг грошові кошти у розмірі 510395,00 гривень, що на момент укладення договору є еквівалентом 18\~320,00 доларів США. За домовленістю сторін позика є безпроцентною. Також факт отримання грошей підтверджує заява, яка посвідчена приватним нотаріусом Підхомною О.Д., в якій зазначено, що [PERSON] , усвідомлюючи значення та наслідки своїх дій та діючи добровільно, не перебуваючи під впливом помилки, обману чи насильства, чи тяжкої для нього обставини, згідно з вільним волевиявленням, яке відповідає його внутрішній волі, розуміючи природу цього документу, даною заявою підтверджує той факт, що ним у відповідності до договору позики грошей, укладеного у простій письмовій формі 15 грудня 2020 року з [PERSON] , отримано суму позики у розмірі 510395,00 гривень, що на момент укладення договору є еквівалентом 18\~320,00 доларів США. Відповідач зобов`язувався повернути грошові кошти до 15 грудня 2021 року. Однак борг у встановлений термін відповідач не повернув. За таких обставин позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по основній сумі позики у розмірі 18320,00 доларів США 00 центів, що за офіційним курсом Національного банку України становить 669936,75 грн, та витрати по оплаті судового збору у розмірі 6699,37 грн. ІІ. Процесуальні дії у справі. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 липня 2023 року дану справу розподілено головуючому судді Мелещенко Л.В. Ухвалою суду від 27 липня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом, розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою суду від 30 жовтня 2023 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті. ІІІ. Пояснення учасників справи в судовому засіданні. Позивач у судове засідання не з`явився, проте представник позивача до суду подав заяву, в якій позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить розглядати справу за відсутності сторони позивача, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує. Відповідач у жодне судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, зокрема відповідач викликався через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Жодних заперечень проти позову, в тому числі відзиву на позовну заяву, а також жодних інших заяв та клопотань від відповідача не надійшло. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, проте не з`явився в судове засідання без поважних причин та не повідомив про причини свої неявки в судове засідання, відзиву не подав, а представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі статей 280-282 Цивільного процесуального кодексу України ухвалив про заочний розгляд справи, про що 28 лютого 2024 року прийнята відповідна ухвала.\~ ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 15 грудня 2020 року укладений договір позики грошових коштів між [PERSON] , Позикодавцем, та [PERSON] , Позичальником, за умовами якого Позикодавець при укладанні цього договору передав у власність Позичальникові строком до 15 грудня 2021 року грошові кошти у розмірі 510395,00 гривень, що на момент укладання даного договору є еквівалентом 18\~320,00 доларів США за встановленим курсом Національного банку України 1 долар США = 27,86 гривень. Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві суму в гривнях еквівалентну 18\~320,00 доларів США до 15 грудня 2021 року за офіційним курсом Національного банку України на день повернення та в порядку і на умовах, передбачених цим договором. За домовленістю сторін позика є безпроцентною (а.с. 5, 41, 57). [PERSON] була складена заява, посвідчена приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Підхомною О.Д., в якій зазначено, що [PERSON] , усвідомлюючи значення та наслідки своїх дій та діючи добровільно, не перебуваючи під впливом помилки, обману чи насильства, чи тяжкої для нього обставини, згідно з вільним волевиявленням, яке відповідає його внутрішній волі, розуміючи природу цього документу, цією заявою підтверджує той факт, що ним у відповідності до Договору позики грошей, укладеного у простій письмовій формі 15 грудня 2020 року з [PERSON] , отримано суму позики в розмірі 510395,00 гривень, що на момент укладання даного договору є еквівалентом 18\~320,00 доларів США за встановленим курсом Національного банку України 1 долар США = 27,86 гривень (а.с. 6, 42, 58). V. Норми права, що підлягають застосуванню, та висновки суду за результатами розгляду справи. У\~відповідності зі\~статтею 15\~Цивільного кодексу\~України,\~кожна особа\~має право\~на захист\~свого цивільного\~права у\~разі його\~порушення,\~невизнання або\~оспорювання.\~ Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною першою статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої-другої\~статті 207 Цивільного кодексу України,\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. У частині першій статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 524 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні.\~Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Стаття 533 Цивільного кодексу України передбачає, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у\~зобов`язанні\~визначено грошовий\~еквівалент в\~іноземній валюті,\~сума,\~що підлягає\~сплаті у\~гривнях,\~визначається за\~офіційним курсом\~відповідної валюти\~на день\~платежу,\~якщо інший\~порядок її\~визначення не\~встановлений договором\~або законом\~чи іншим\~нормативно-правовим\~актом.\~ Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.\~Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта,\~крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України;\~у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому\~як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Стаття 1046 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно статті 1047 Цивільного кодексу України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, на підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно з частиною другою\~статті 1047 Цивільного кодексу України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином. Судом встановлено, що договір позики грошових коштів від 15 грудня 2020 року та нотаріально посвідчена заява [PERSON] підтверджують боргове зобов`язання та містять умови отримання відповідачем [PERSON] у борг грошей від позивача [PERSON] з зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. У строк, вказаний у договорі позики, кошти відповідачем позивачу не були повернуті та до цього часу відповідач ухиляється від сплати боргу за договором позики. Стаття 1049 Цивільного кодексу України встановлює обов`язок позичальника повернути позику. Так, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. У\~частині першій статті 526 Цивільного кодексу України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша\~статті 527 Цивільного кодексу України). Згідно з частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України,\~якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Положеннями статті 610 Цивільного кодексу України визначено, що\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У\~статті 509\~Цивільного кодексу\~України\~вказано,\~що зобов`язанням\~є правовідношення,\~в якому\~одна сторона\~(боржник)\~зобов`язана\~вчинити на\~користь другої\~сторони (кредитора)\~певну дію\~(передати\~майно,\~виконати роботу,\~надати послугу,\~сплатити гроші\~тощо)\~або утриматися\~від вчинення\~певної дії\~(негативне\~зобов`язання),\~а кредитор\~має право\~вимагати від\~боржника виконання\~його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11\~цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У порядку виконання процесуального обов`язку відповідача, унормованого частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, з доведення належним чином виконання обов`язків перед позивачем, не надано доказів сплати коштів за укладеним договором, а також доказів на підтвердження відсутності своєї вини у неналежному виконанні умов зобов`язання, визначеного договором. Відповідач, не бажаючи приймати участь у судовому розгляді справи і реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову і доказування належного виконання обов`язків, тим самим не оспорює наявних підстав для стягнення грошової суми. У відповідності до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлений факт того, що відповідач не виконав зобов`язання, покладені на ним за договором позики, не повернув у встановлений строк суму боргу, в зв`язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по основній сумі позики у розмірі 18320 (вісімнадцять тисяч триста двадцять) доларів США 00 центів. Виходячи із вищевикладеного, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі. Згідно частини першої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до частини першої-третьої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною восьмою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. З матеріалів справи вбачається, що позивачем за подачу позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 6699,37 грн, що підтверджується оригіналом квитанції, що міститься в матеріалах справи (а.с. 4).\~ Позовні вимоги задоволені у повному обсязі, тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені судові витрати у вигляді судового збору у загальному розмірі 6699,37 грн. На підставі вищенаведеного, відповідно до статей 3, 11, 15, 23, 207, 513, 526, 530, 614, 629, 1046, 1048, 1047, 1049 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved