Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-18 00:00:00

Позивач [PERSON] у січні 2024 року через систему «Електронний суд» звернулася до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 22 листопада 2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції м. Дніпропетровська між нею та відповідачем зареєстровано шлюб. Від цього шлюбу позивач та відповідач мають спільних дітей-синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначила, що подружнє життя з відповідачем не склалося. Сторони проживають окремо та спільного господарства з 2022 року не ведуть. Відповідач перебуває у відносинах з іншою жінкою. Подальше збереження шлюбу неможливе, оскільки це суперечить інтересам позивача та дітей, на психологічний стан яких негативно впливають суперечки з відповідачем. Наведене зумовило позивача звернутись до суду з відповідною позовною заявою. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 січня 2024 року, головуючим суддею у розгляду вказаної справи визначено суддю Слюсар Л.П., ухвалою якої від 11 січня 2024 року вказану позовну заяву було залишено без руху у зв`язку із наявністю її недоліків та позивачу було надано строк для їх усунення. Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2024 року у зв`язку із усуненням недоліків позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, натомість через систему «Електронний суду» подала заяву, відповідно до якої просила розглядати цивільну справу без її участі. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не з`явився, натомість через канцелярію суду подав заяву, відповідно до якої просив розглядати цивільну справу без його участі. Не заперечував проти позовних вимог та просив їх задовольнити. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що 22 листопада 2003 року [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище « [PERSON] ») уклали шлюб, який зареєстровано Відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції м. Дніпропетровська, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 1261 (а.с. 3). Від цього шлюбу позивач та відповідач мають спільних дітей-синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 8, 9). Між позивачем та відповідачем відсутній спір про поділ майна та місце проживання спільних дітей, що проживають разом з матір`ю. Також, встановлено, що між сторонами фактично припинені шлюбні стосунки, сторони проживають окремо та не ведуть спільного господарства, між ними примирення неможливе. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги інші обставини життя подружжя. Суд враховує, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, сторони не бажають поновлювати стосунки, будь-яких заходів до примирення не приймають, доказів протилежного не надано, збереження шлюбу суперечить інтересам сім`ї, а тому надання сторонам строку для примирення суд вважає недоцільним. Причиною розпаду сім`ї є протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що має суттєве значення. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи, що позивачем [PERSON] не заявлено клопотання про зміну прізвища після розірвання шлюбу, суд вважає необхідним після розірвання шлюбу прізвище позивача не змінювати. Таким чином, суд вважає, що сімейно-шлюбні відносини припинені, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому суд дійшов висновку, що сім`я сторін розпалася остаточно та не може бути відновлена. Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується вимогами ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої сплачені позивачем судові витрати підлягають стягненню на її користь з відповідача.

Outcome: approved