Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-13 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до Зіньківського районного суду із позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя , третьою особою в позові зазначила [PERSON] . З позову вбачається, що вона [PERSON] та її чоловік [PERSON] в період шлюбу 13.08.1989 року придбали за договором купівлі продажу житловий будинок в [ADDRESS] ,а потім його знесли та побудували новий , всі будівельні роботи були виконані відповідно до дозволів які були надані їм рішенням № 36 Тарасівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області від 24.10.1990 року , у 2014 році цей будинок був уведений в експлуатацію . Період щлюбу тривав з 19.07.1989 року по 21.11.2015 рік , розірвано за рішенням суду . Позивачка зазначила, що після розлучення вони з чоловіком домовилися що не будуть ділити майно , оскільки у них є спільна дочка [PERSON] 1992 року народження , яка є інвалідом з дитинства та має другу групу інвалідності , зареєстрована та проживала в цьому будинку. Але приблизно пів року до подачі позову до суду [PERSON] заборонив дочці приходити до будинку , змінив замки . Позивачка вважає, що цей житловий будинок був побудований ними у шлюбі , тому він належить їм на праві спільної сумісної власності як подружжю. Тому прохає визнати за нею право власності на частину житлового будинку з господарськими будівлями , також зазначає , що цей будинок розташований на земельній ділянці для будівництва і обслуговування житлового будинку , тому враховуючи що половина цього будинку повинна належати їй , то і половина земельної ділянки також повинна належати їй відповідно до загальних правил , як власність яка є спільною власністю подружжя, також прохала визнати за нею право власності на частину земельної ділянки площею 0, 25 га з кадастровим номером 5321386402:02:010:0126 , цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку , господарських будівель і споруд яка розташована за адресою [ADDRESS] . Після задоволеного самовідводу судді Зіньківського районного суду Полтавської області ухвалою суду від 05.05.2023 року справа розподілена судді Ситник О.В. , ухвалою судді від 11.05.2023 року позов був залишений без руху та надано строк на усунення недоліків , оскільки не був повністю сплачений судовий збір , ухвалою судді від 17.05.2023 року цивільний позов прийнято до розгляду суддею та відкрито провадження, витребувано докази за клопотанням представника позивача [PERSON] адвоката Дем`янченка С.М. , підготовче судове засідання призначено на 29.06.2023 рік. Підготовчі судові засідання неодноразово відкладались за заявами обох сторін , та розв`язання клопотання про відвід судді , для приведення правовстановлюючих документів відповідно до правового поля , також для того щоб можливо було укласти мирову угоду між сторонами . Стороною позивача заявлялись клопотання про збільшення позовних вимог та про зменшення позовних вимог , а саме за їх клопотанням залишено без розгляду позовна вимога про визнання за [PERSON] права власності на частину земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0, 19 га з кадастровим номером 5321386402:02:010:0026 яка належить на праві власності відповідачу . В підготовче судове засідання 14.02.2024 року сторони не з`явились , від позивача [PERSON] та її представника адвоката Дем`янченка С.М. надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність , позовні вимоги підтримують та прохають їх задовольнити , також прохають стягти судові витрати з відповідача , а саме судовий збір та витрати на правову допомогу в сумі 27\~000 гривень. Відповідач [PERSON] 14.02.2024 року до суду через канцелярію суду надав заяву про закриття провадження у справі. Також надав цього ж дня заяву від 14.02.2024 року про те, що він визнає позовні вимоги , але прохав зменшити розмір заявлених судових витрат стороною позивача та врахувати його мінімальні доходи , визнає розмір витрат на правову допомогу в сумі 4000 гривень та прохав половину судового збору повернути позивачці за рахунок держави враховуючи визнання позову, його заяву про закриття справи прохав не розглядати. Третя особа [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилась , до суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність , не заперечує проти задоволення позову . Відповідно до ч.4 ст.200 ЦПК Україниу підготовчому судовому засіданні при визнанні відповідачем позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.206 цього Кодексу. Згідно ч.4ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з вище зазначеного, суд вважає за можливе винести рішення по справі під час проведення підготовчого судового засідання. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено , що позивачем є [PERSON] [INFO] , зареєстрована за адресою [ADDRESS] , ідентифікаційний номер платника податків [NUMBER] ( а.с. 7-8) , шлюб між [PERSON] ( дошлюбне прізвище [PERSON] ) та [PERSON] був укладений 19.07.1987 року ( а.с. 9) , шлюб розірвано 21.11.2015 року ( а.с. 10) , сторони мають повнолітню дочку [PERSON] , яка є інвалідом другої групи , зареєстрована за адресою [ADDRESS] з 19.10.1992 року по теперішній час ( а.с. 11-14) , 30.08.1989 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір купівлі продажу житлового будинку у селі Бобрівник . без зазначення адреси ( а.с. 192-194) , [PERSON] отримав дозвіл на перебудову та забудову земельної ділянки у 1990 році по рішенню Тарасівської сільської ради Зіньківського району від 26.09.1990 року ( а.с. 17-23) ,відповідачем є [PERSON] [INFO] , зареєстрований за адресою [ADDRESS] з 21.03.1987 року , ідентифікаційний номер платника податків [NUMBER] , уклав інший шлюб( після розірвання із [PERSON] ) із [PERSON] , після шлюбу [PERSON] 10.02.2023 року ( а.с. 146) , фактично проживає за адресою [ADDRESS] ( а.с. 147) , на ім`я [PERSON] зареєстрована земельна ділянка на праві власності у Державному реєстрі речових прав площею 0, 25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер 5321386402:02:010:0126 , нормативна грошова оцінка земельної ділянки складає 348\~951 гривня 77 копійок ( а.с. 73, 75) , на ім`я [PERSON] зареєстрована земельна ділянка на праві власності у Державному реєстрі речових прав площею 0, 19 га для ведення особистого селянського господарства за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер 5321386402:02:010:0026, нормативна грошова оцінка земельної ділянки 2938 гривень 14 копійок ( а.с. 74, 76) , представником відповідача [PERSON] допущений за протокольною ухвалою суду та завірено довіреність на [PERSON] ( а.с. 177-178) , відповідно до технічного паспорта від 05.09.2023 року житловий будинок садибного типу який знаходиться за адресою [ADDRESS] , Зіньківська територіальна громада складається з житлового будинку будинку ( літ. Г-1) , сарай ( літ. Е), погріб ( літ. б) , сарай ( літ. Є ) , сарай ( літ є ) , гараж ( літ. Ж ) , ворота огорожі № 3 , огорожа № 4 , огорожа № 5 , колодязь питний № 6 , право власності на нього зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на ім`я [PERSON] 11.09.2023 року ( а.с. 213-220) ,відповідачу було роз`яснено порядок укладення договору про поділ майна подружжя в поза судовому порядку ( а.с. 221-224) , інтереси позивачки [PERSON] представляє адвокат Дем`янченко С.М. ( а.с. , 88-93, 233-234 ) . Згідно\~ст.60\~СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Також відповідно до ч.3ст.368\~ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч.1\~ст.68\~СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. На підставі частини першої статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Частиною четвертою вищевказаної статті визначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Таким чином, законодавцем визначено принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. Тобто особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду має право на відповідну частину земельної ділянки на тих самих умовах, на яких воно належало попередньому власникові або користувачу, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Такого висновку щодо застосування зазначених норм матеріального права у подібних правовідносинах дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 689/26/17 (провадження № 14-47цс20) та постанові Верховного Суду від 09 грудня 2020 року у справі № 642/3950/17 (провадження № 61-7008св19). Відповідно до ч.3 ст.12, ст.81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При вирішенні спору суд, виходячи з принципу диспозитивності, розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України. Факт придбання житлового будинку та його перебудови в період шлюбу сторонами не оспорюється та підтверджується матеріалами справи. Тому суд вважає, що спірне майно належить сторонам на праві спільної сумісної власності. Частина земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку також повинна перейти у власність позивача в контексті вище зазначеного . Згідно ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч.1ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними, якщо інше не передбачено домовленістю між ними або шлюбним договором. Також відповідно дост.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності , вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом . Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пп. 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Суд , вивчивши всі докази по справі зазначає, що на момент подачі позову до суду правовстановлюючі документи на житловий будинок з господарськими будівлями не були оформлені у правовому полі на ім`я відповідача [PERSON] , а право власності на житловий будинок з господарськими будівлями був зареєстрований тільки у серпні 2023 року . На час підготовчого судового засідання 14.02.2024 року відповідач подав до суду заяву про визнання позову та надав всі правовстановлюючі документи на нерухоме майно . Тому проаналізувавши всі докази , письмові пояснення та заперечення , взявши до уваги заяву про визнання позову стороною відповідача суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК Українисудовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Проте, положеннямистатті 142\~ЦПК України передбачено порядок розподілу судових витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду. За змістом ч. 1ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічна норма викладена і в ч. 3ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Таким чином, якщо відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то в судовому рішенні повинно бути вирішено питання про повернення позивачу з державного бюджету половини сплаченого ним судового збору при поданні позовної заяви, а інша половина судового збору покладається на відповідача. Також суд зазначає , що сторона позивача понесла судові витрати на правову допомогу .У постанові Великої Палати у\~справі № 910/12876/19, суд зауважив, що\~розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно, суд зазначив, що\~процесуальним законодавством передбачено такі\~основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. В питанні критеріїв також слід згадати висновки Великої Палати у\~справі № 755/9215/15-ц.\~Так,\~суд наголосив,\~що\~при визначенні\~суми відшкодування\~суд має\~виходити з\~критерію реальності\~адвокатських витрат\~(встановлення\~їхньої дійсності\~та необхідності),\~а також\~критерію розумності\~їхнього розміру,\~виходячи з\~конкретних обставин\~справи та\~фінансового стану\~обох сторін. Процесуальним законодавством передбачено механізм зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката шляхом подання відповідного клопотання. Слід зауважити, що на сторону, яка подає клопотання про зменшення витрат, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат. У судовому засіданні відповідач визнав витрати на правову допомогу у сумі 4000 гривень , долучив докази його матеріального стану з якого вбачається, що сума пенсії за період з липня по грудень 2023 року складає 16560 гривень , а сторона позивача прохали стягти витрати на правову допомогу в сумі 27\~000 гривень. Суд врахувавши те, що у договорі про надання правової допомоги між адвокатом та позивачкою [PERSON] початково було зазначено суму розміру гонорару 18\~000 гривень ( т. 1 а.с. 90-93 ) , кількість підготовчих судових засідань 03.02.2023 року , 05.05.2023 року ( суддя Должко С.Р) ,29.06.2023 року 19.07.2023 року , 22.11.2023 року та 19.12.2023 року ( суддя Ситник О.В. ) в яких вирішувались питання відводу судді , витребування доказів та відкладення підготовчого судового засідання , також суд бере до уваги визнання позову на стадії підготовчого судового засідання без укладення мирової угоди , суми визнання витрат на правову допомогу стороною відповідача , матеріальний стан сторін , суд приходе до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу в сумі 5000 гривень, що буде відповідати критерію розумності , необхідності , обгрунтованості та співмірності .

Outcome: approved