Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-14 00:00:00

Позивач зазначив, що 24.01.2020р. між сторонами шляхом приєднання до публічного договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «АКБ «Конкорд» було укладено кредитний договір № 60.18.000397 про надання кредиту у розмірі 20 000 грн., з датою погашення 23.01.2022р. та щомісячною оплатою 39 % річних, комісії (за наявності), платою за супроводження простроченої заборгованості по кредиту/несанкціонованої заборгованості 7% на місяць, санкцій за порушення зобов?язань за кредитом 7% на місяць від суми простроченої заборгованості + 10 гривень щоденно та інш. У зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов договору станом на 23.02.2023 року виникла заборгованість в сумі 29\~484,49 грн., з яких: прострочена заборгованість по кредиту 18\~387,34 грн., плати за супроводження простроченої заборгованості по кредиту/несанкціонованої заборгованості 7 347,15 грн., заборгованість за розрахункове касове обслуговування 3 750 грн., які позивач просить стягнути з відповідача разом із понесеними судовими витратами. Від представника позивача до суду надійшла заява, в якій він зазначив що підтримує позовні вимоги та просив суд розглядати справу без його участі. Відповідач в судові засідання повторно не з`явився, з урахуванням положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України про час, дату та місце слухання справи повідомлений, причини неявки суду не відомі, відзив на позов та будь-які інші заяви чи клопотання до суду не надавав. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку вищевикладеним, на підставі ст. ст. 223, 280, 281 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Вислухав пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 24.01.2020р. позивач особисто підписав та подав відповідачу заяву про надання кредиту № 60.18.000397 (а.с.9), анкету-опитувальник (а.с.8), заяву про відкриття поточного рахунку та надання платіжної картки/договір платіжної картки № 92.18.000534 (а.с.15), паспорт споживчого кредиту (а.с.10), тарифний пакет на випуск та обслуговування елітних банківських платіжних карток (а.с.11), 27.01.2020р. отримав платіжну картку (а.с.15), отримав кредит в сумі 20 000грн на платіжну картку із сплатою 39% річних, строком повернення до 23.01.2022р. Договором встановлена плата за супроводження простроченої/ несанкціонованої заборгованості у розмірі 7% на місяць. Позивач свої зобов`язання за договором виконав, що підтверджується випискою по рахунку. Як вбачається з виписки по рахунку та розрахунку заборгованості відповідач перестав виконувати свої зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість станом на 23.02.2023р. у загальному розмірі 29 484,49 грн., з яких: прострочена заборгованість по кредиту 18 387,34 грн., плати за супроводження простроченої заборгованості по кредиту/несанкціонованої заборгованості 7 347,15 грн., заборгованість за розрахункове касове обслуговування 3 750 грн., яку й просять стягнути. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). Відповідно до частин 1,2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. В силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частинами 1,2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. За частинами 1,2,4 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. За ч.1 ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). Згідно ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Згідно з частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідачем не спростовано належними засобами доказування наявності заборгованості перед позивачем за тілом кредиту в розмірі 18 387грн 34коп. За таких обставин, вимоги в цій частині позову є обґрунтованими, підлягають задоволенню та з відповідача на користь позивача стягується заборгованість за тілом кредиту. Також позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за супроводження простроченої/несанкціонованої заборгованості у розмірі 7 347грн 15коп, та за розрахункове касове обслуговування 3 750 грн. В даній справі заявою про надання кредиту/кредитний договір сторони погодили відсоткову ставку у розмірі 39% річних, плату за супроводження простроченої заборгованості у розмірі 7% на місяць, санкції за порушення зобов`язань за кредитом - 7% на місяць від суми простроченої заборгованості + 10,00 грн. щоденно. Але в жодному за поданих суду документів не міститься погодженої умови про сплату позичальником плати за розрахунково-касове обслуговування. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 6 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені у договорі про споживчий кредит. За змістом частин 1,2 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Частиною 3 вказаної вище статті визначено перелік несправедливих умов договору, а, відповідно до частини 4 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача (частина 8 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»). Таким чином, вимоги про стягнення плати за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 3 750грн не знайшли свого підтвердження належними доказами, а тому не підлягають до задоволення. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 2684грн, позовні вимоги задоволено частково, а відтак з урахуванням розміру задоволених вимог на загальну суму 25734грн 49коп відшкодуванню відповідачем на користь позивача підлягають судові витрати за подачу позову в сумі 2 342грн 63коп.

Outcome: partial