Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-20 00:00:00

Заявник звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила встановити факт прийняття нею спадщини після смерті її бабусі [PERSON] , померлої [INFO] . В обґрунтування заяви [PERSON] зазначила, що [INFO] померла її бабуся - [PERSON] , яка на день смерті мешкала в місті Лозова, смт.Панютине, Харківської області. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказаний житловий будинок належав спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Лозівською державною нотаріальною конторою Харківської області, 23 березня 1984 року, за реєстром №857. Заявник вказала, що спадкоємцем майна померлої є вона, онука спадкодавця, згідно з заповітом, складеним на її ім"я, посвідченим Лозівською державною нотаріальною конторою Харківської області, 14 лютого 1990 року, за реєстром №521. В шлюбі спадкодавець не перебувала. У померлої є спадкоємець за законом, дочка спадкодавця, [PERSON] , яка на час смерті спадкодавця була працездатною особою, тому не має права на обов`язкову частку у спадковому майні. Інших спадкоємців у спадкодавця немає. [PERSON] зазначила, що вона звернулась до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, для видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом було надано: свідоцтво про смерть бабусі, належним чином оформлений заповіт, документи, які підтверджують родинний зв"язок з померлою та документ, який підтверджує право власності спадкодавця на спадкове майно - свідоцтво про право на спадщину. Заявник вказала, що на час смерті бабусі вона була неповнолітньою, зі слів її матері, вона зверталась до нотаріальної контори щодо роз`яснення порядку прийняття та оформлення мною спадщини та нотаріусом у [INFO] їй було роз"яснено, що за наявності оригіналу заповіту та правовстановлюючого документу на спадковий житловий будинок, спадщину можна оформити у будь-який час. Під час звернення заявником до нотаріуса, нотаріусом було переглянуто документи та перевірено наявність спадкової справи, відкритої після смерті спадкодавця та наявність фактичного прийняття спадщини. Нотаріус зазначила, що заява про прийняття спадщини від її імені після смерті спадкодавця в архіві нотаріальної контори відсутня, тому факт прийняття спадщини нею необхідно доказувати в судовому порядку. Заявник вказала, що спадщину після смерті бабусі прийняла шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. [PERSON] зазначила, що відповідно до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 року, №18/5, вона є спадкоємцем за заповітом, яка прийняла спадщину, належним чином і у встановлені законом строки, оскільки має оригінал свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Лозівською державною нотаріальною конторою Харківської області, 23 березня 1984 року, на ім`я спадкодавця, має документи, які підтверджують родинний зв"язок з померлою бабусею, та належним чином оформлений заповіт на своє ім"я. Враховуючи вище вказане, у зв"язку з неможливістю вирішити питання в досудовому порядку, [PERSON] звернулась до суду з вказаною заявою. Ухвалою суду було відкрито провадження в порядку окремого провадження. Заявник та її представник в судове засідання не з"явилися, адвокат надала заяву про розгляд справи за відсутності її та довірителя, на задоволенні заяви наполягала. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явилася, представником було надано клопотання про розгляд справи за її відсутності, просили вирішити справу за наявними в ній документами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, дослідивши письмові докази у їх сукупності, суд встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як передбачено ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] в сім"ї [PERSON] та [PERSON] , про що свідчить ксерокопія свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.13). Дошлюбне прізвище матері заявника - [PERSON] у копії витягу вказано як " [PERSON] "(а.с.12). Згідно з ксерокопією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.11), [PERSON] народилась в сім"ї [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] померла [INFO] , про що свідчить ксерокопія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.10). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить будинок за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується ксерокопією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.03.1984 року(а.с.16). Відповідно до ксерокопії заповіту від 14.02.1990 року(а.с.14), усе майно [PERSON] заповіла [PERSON] . Відповідно до п.1 постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. У разі, коли спадщина, яка відкрилась до набуття чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Так, згідно з положенням статті 524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. З матеріалів справи вбачається, що заявник є онукою померлої [PERSON] та спадкоємцем за заповітом. Відповідно до ст.535 ЦК УРСР, неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов`язкова частка). При визначенні розміру обов`язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку. Як зазначає заявник, донька померлої не має права на обов"язкову частину у спадковому майні, оскільки на час смерті спадкодавця була працездатною. Щодо вище вказаного, суд виходить з того, що факт працездатності доньки спадкодавця [PERSON] на час смерті [PERSON] встановити з наявних у справі матеріалів неможливо, як і встановити наявність чи відсутність інших можливих спадкоємців. Судом встановлено, що [PERSON] померла в [INFO], своє майно спадкодавець заповіла заявнику, яка на час смерті бабусі [PERSON] була неповнолітня. [PERSON] зазначає про те, що нею була прийнята спадщина шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. Відповідно до ст.549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Так, як вбачається з вище викладеного спадкоємець повинен був вступити в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст.525 ЦК УРСР, Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Перевіривши всі докази, надані заявником, судом не встановлено факт прийняття спадщини [PERSON] шляхом управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до відомостей в ксерокопії паспорту заявника(а.с.7-8), [PERSON] на час смерті [PERSON] була неповнолітньою. Так, повнолітньою заявник стала лише у 2002 році. Як вбачається з п.113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 року, №18/5, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст.549 Цивільного кодексу ( 1540-06 ). Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. Спадкоємці, які пропустили строк для прийняття спадщини, можуть бути за згодою всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину, включені до свідоцтва про право на спадщину як такі, що прийняли спадщину. Така згода спадкоємців повинна бути викладена у письмовій формі і подана державній нотаріальній конторі до видачі свідоцтва про право на спадщину. Справжність підписів спадкоємців на заяві повинна бути засвідчена у відповідності з правилами, викладеними в пункті 110 цієї Інструкції. Спадкоємець, якому за рішенням суду строк на прийняття спадщини продовжений, повинен у межах строків, встановлених статтею 549 Цивільного кодексу ( 1540-06 ), одержати свідоцтво про право на спадщину чи прийняти спадщину шляхом фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном, або шляхом подачі нотаріальному органові за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини. З урахуванням вище викладеного, беручи до уваги зазначене в постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 14.12.2023 року(а.с.15), з заявою про прийняття спадщини до Лозівської державної нотаріально контори Аносова Н.І. в строки, встановлені ст.549 ЦК України РСР, не зверталась, фактично не вступила в управління та володіння спадковим майном. Заява про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом від імені [PERSON] , надійшла 23 листопада 2023 року, тобто після строку встановленого статтею 549 Цивільного кодексу України РСР від 18 липня 1963 року. Так, зважаючи на викладене в заяві, враховуючи наявні в матеріалах документи, суд позбавлений можливості встановити факт прийняття спадщини [PERSON] шляхом фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном у строки, визначені ст.549 ЦК України РСР. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, сам факт наявності у заявника свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.03.1984 року, виданого померлій, за яким [PERSON] належав будинок за адресою: [ADDRESS] , не є доказом прийняття спадщини, оскільки відповідно до положень ст.549 ЦК України РСР, спадкоємець прийняв спадщину тільки у разі вчинення дій вказаних в даній статті у строк протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Посилання заявника на те, що вона була неповнолітня, не спростовують факту необхідності доведення вчинення дій, визначених ст.549 ЦК України РСР, протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, оскільки нормами ЦК УРСР не передбачено автоматичного прийняття спадщини малолітньою чи неповнолітньою особою, а до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину заявник звернулась лише 23.11.2023 року, тобто як з пропуском шестимісячного строку з дня смерті спадкодавця, так і зі спливом шести місяців після набуття нею повноліття (більше 20 років). Посилання заявника про звернення матір"ю, коли вона була неповнолітньою, до нотаріуса після смерті бабусі та отримання роз"яснень про можливість отримання спадщини в будь-який час за наявності необхідних документів, не беруться судом до уваги, оскільки викладене ні чим не підтверджено. Зважаючи на вище вказане, беручи до уваги всі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимога [PERSON] є необгрунтованою, а викладене в заяві не доведено належними та допустимими доказами, у зв"язку з вище викладеним у задоволенні заявлених вимог необхідно відмовити. На підставі зазначеного вище,

Outcome: dismissed