Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-12 00:00:00

І. СУТЬ СПРАВИ 19.10.2023 ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до суду із вказаним позовом, за змістом його просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № 699202030 в розмірі 81059,07 грн, та за кредитним договором № 3575408365/747751 в розмірі 14500,00 грн. Мотивуючи свої вимоги позивач зазначає, що 23.08.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено кредитний договір №699202030 у формі електронного документу з використанням електронного підпису, за умовами якого відповідачу було надано кредит на суму 22000грн строком на 7 днів. 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. 20.10.2022 між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №20102022, у відповідності до умов якого до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право грошової вимоги до відповідача в сумі 81059,07грн, з яких 18836,53 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 62222,54 грн. - сума заборгованості за відсотками. Крім того, позивач зазначає, що 03.11.2021 між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та [PERSON] укладений договір про надання фінансового кредиту №3575408365/747751, у формі електронного документу з використанням електронного підпису, відповідно до умов якого [PERSON] отримала кредит в розмірі 4000 грн. строком на 15 днів, тобто до 17.11.2021. 12.08.2022 між ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №12082022, у відповідності до умов якого до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право грошової вимоги до відповідача в сумі 14500грн, з яких: 4000грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 10500 грн. - сума заборгованості за відсотками. Про відступлення права вимоги до позивача, відповідач [PERSON] була повідомлена у встановлення порядку, однак остання не здійснила жодного платежу на погашення кредитної заборгованості на рахунки позивача. За вказаних підстав, позивач просить стягнути з відповідача зазначену заборгованість за кредитними договорами на свою користь. ІІ. ПРОЦЕДУРА та ПОЗИЦІЇ СТОРІН Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 23.10.2023 справа №293/1721/23 передана на розгляд судді Збаражському О.М. На виконання вимог ч.8 ст.187 ЦПК України, 24.10.2023 судом направлено запит до виконавчого органу Черняхівської селищної ради про зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] . Ухвалою суду 03.11.2023 позов ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» залишений без руху із наданням позивачу строку на усунення недоліків вказаних у мотивувальній частині ухвали. 10.11.2023 до суду надійшли відомості про адресу реєстрації відповідача [PERSON] 16.11.2023 від позивача надійшла заява про виконання вимог ухвали суду від 03.11.2023. Ухвалою суду від 16.11.2023 відкрито провадження у справі №293/1721/23 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Ухвалою від 18.12.2023 суд ухвалив перейти до розгляду справи № 293/1721/23 за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Розгляд справи по суті призначив на 16.01.2024. 16.01.2024 ухвалою суду відкладено судове засідання на 13.02.2024. 13.02.2024 позивач свого представника в судове засідання не направив, просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав, відповідач у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином, шляхом направлення судової повістки за адресою реєстрації (а.с.89). Відповідач про дату, час та місце розгляду справи також повідомлялась шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України (а.с. 84, 87). За приписами ч.11 ст. 128 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Як встановлено, частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Ураховуючи, що суд вжив усіх можливих заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, приймаючи до уваги висновки Європейського суду з прав людини у справі "В`ячеслав Корчагін проти Росії", заяву представника позивача про розгляд справи без його участі та те, що явка учасників справи в суд не визнавалася обов`язковою, а участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті за відсутності учасників справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У судовому засіданні 13.02.2024, відповідно до ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ та ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ 23.08.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено електронний договір №699202030, за умовами якого кредитодавець зобов`язався надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту на суму 22000 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов, зазначених в договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (а.с. 8,9-12). 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон плюс» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №699202030 від 23.08.2021, що стверджується витягом з договору факторингу та додатковою угодою №26 до договору факторингу №28/1118-01 від 31.12.2020 (а.с. 13-15, 73). Відповідно до платіжного доручення №89d4edd5-9dbf-451f-a830-57a442cclc62 від 23.08.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» здійснило переказ грошових коштів згідно договору №699202030 від 23.08.2021 на платіжну картку [PERSON] (а.с.69). Згідно розрахунку заборгованості ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», відповідач має заборгованість за кредитним договором №699202030 від 23.08.2021 станом на 04.01.2022 в розмірі 52431,24 грн (а.с.70-71). 20.10.2022 між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №20102022, у відповідності до умов якого, ТОВ «Таліон плюс» передало ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло належні «Таліон плюс» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрах прав вимоги (а.с.60-67). Згідно витягу з реєстру прав вимоги №167 від 04.01.2022 ТОВ «Таліон плюс», [PERSON] має заборгованість за договором №699202030 від 23.08.2021 в загальному розмірі 52992,57 грн (а.с.59). Згідно реєстру прав вимоги №2 від 06.03.2023 до договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022, заборгованість [PERSON] за кредитним договором №699202030 від 23.08.2021 становить 81059,07 грн. (а.с.18, 19). 03.11.2021 між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та [PERSON] укладений договір про надання фінансового кредиту №3575408365/747751, у формі електронного документу з використанням електронного підпису, відповідно до умов якого товариство надає клієнту фінансовий кредит в межах суми 4000 грн зазначеної клієнтом у заявці на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах визначених договором (а.с.24-27). 12.08.2022 між ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №12082022, у відповідності до умов якого до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] (а.с. 28-30). Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 12082022 від 12.08.2022 [PERSON] має заборгованість за договором №3575408365/747751 від 03.11.2021 в загальному розмірі 14500 грн (а.с.31, 32). ІV. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно до ст. ст.526, 612, 625 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У ст.3 Закону України «Про електронну комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини першої ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. У частинах першій та другій ст.639 ЦК України зазначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ч.1 ст.642 ЦК України). Згідно п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України, встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Частиною першою статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). МОТИВИ та ОЦІНКА СУДУ. Між сторонами виникли відносини з приводу стягнення заборгованості за кредитними договорами, укладеними в електронній формі. Договори укладені в електронній формі, є такими, що укладені у письмовому вигляді (статі 205,207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. Звертаючись з позовом, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» посилається на те, що через невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором №699202030 від 23.08.2021 та за договором №3575408365/747751 від 03.11.2021 утворилась заборгованість, яку позивач просить стягнути, як правонаступник кредитора у спірних правовідносинах. На підтвердження позовних вимог позивачем надано копію договору №699202030, укладеного 23.08.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] . Згідно п. 1.7 договору кредитна лінія надається строком на 7 днів від дати отримання кредиту позичальником, а саме до 28.11.2021. За користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом, які нараховуються в наступному порядку: виключно на період строку визначеного в п. 1.7 договору нарахування процентів користування кредитом здійснюється щоденно за дисконтною процентною ставкою в розмірі 722,70 процентів річних, що становить 1,98 процентів від суми кредиту за кожний день користування ним; якщо позичальник користуватиметься кредитом після закінчення дисконтного періоду без своєчасного оплати процентів в порядку, передбаченому п.1.8. договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною та індивідуальною процентною ставкою за весь строк дисконтного періоду скасовуються з дати надання кредиту і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за базовою процентною ставкою в розмірі 766,50 процентів річних, що становить 2,10 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним. Відповідно до п. 4.1. договору зазначено, що невід`ємною частиною договору є правила та паспорт споживчого кредиту, що надані позичальнику до укладення договору. Разом з тим, позивач не надав підписаних відповідачем Правил надання грошових коштів у позику, а паспорт споживчого кредиту «Смарт» не підписаний відповідачем з використанням одноразового ідентифікатора, як це передбачено умовами договору, оскільки саме з цього моменту такі умови є складовою частиною укладеного між сторонами договору. Зазначене не дає підстав вважати, що відповідач була ознайомлена саме із цими Правилами надання грошових коштів у позику та Паспортом споживчого кредиту. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях і суд не вправі збирати докази, що стосуються предмета спору, за своєю ініціативою, крім конкретних випадків, встановлених цим Кодексом (частини 5, 7 статті 81 ЦПК України). З огляду на характер спірних правовідносин, зміст та підстави заявлених позовних вимог, позивач мав довести відповідними доказами факт переходу до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги за кредитним договором № 699202030 від 23.08.2021, а також наявність та розмір заборгованості відповідача за цим Договором. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на договір факторингу від 28.11.2018 укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс», та зазначає, що до ТОВ «Таліон плюс» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №699202030 від 23.08.2021, натомість надав суду копію витягу з додаткової угоди № 26 від 31.12.2020 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, та копію першої та останньої сторінок договору факторингу від 28.11.2018, реєстр прав вимоги №167 від 04.01.2022. Згідно п.2.1. договору факторингу від 28.11.2018, вбачається, що сторони погодили, що клієнт зобов`язався відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язався їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Проте з вказаних документів не можна встановити змісту договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, зокрема щодо строку дії договору, підстав зміни та припинення договору факторингу, а також чи було у ньому передбачено відступлення права вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Також звертає увагу, що доказів на підтвердження оплати за договором про відступлення права вимоги №28/1118-01 від 28.11.2018 позивачем не надано. Крім того, на час укладення договору факторингу № 28/1118-01 (28 листопада 2018 року) кредитного договору між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] (укладеного 23.08.2021) ще не існувало. Вбачається також, що на час укладення договору відступлення права вимоги №28/1118-01 від 28.11.2018 сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину, предмет не індивідуалізовано належним чином. Інформація про [PERSON] як боржника надана у витягу з реєстру прав вимоги №167 від 04.01.2022 ТОВ «Таліон Плюс», тобто через три роки після укладення договору відступлення права вимоги. Отже між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» на час укладення договору відступлення прав вимоги 28.11.2018 не були погоджені його істотні умови в частині обсягу вимог, що перейшли до нового кредитора, і вочевидь, договором не могли бути охоплені зобов`язання відповідача, які виникли після укладення цього договору. 31.12.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» і ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» була укладена Додаткова угода № 26 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, згідно умов якої, (п.4.1.) сторони визначили порядок відступлення права вимоги, зокрема, наявне право вимоги переходить від Клієнта до Фактора з моменту підписання ними відповідного Реєстру права вимоги, по формі, встановленій у відповідному додатку. Право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права вимоги боржника та додаткового оформлення не потребує. Підписанням Реєстру прав вимоги Сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі за відповідним Реєстром права вимоги. Відповідно до додаткової угоди № 26 до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, а саме Розділом 8 визначено термін дії, зміна та припинення договору, однак позивачем не надано до суду копії відповідних пунктів договору, тим самим не доведено дату закінчення договору, тобто можливість ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» 04 січня 2022 року передавати окремими реєстрами ТОВ «Таліон Плюс» вимоги за кредитними договорами. Жодних інших додаткових угод, які б укладалися цими ж сторонами до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 в частині визначення строку дії цього договору чи будь-яких інших договорів факторингу позивач не надав. З доданого позивачем витягу з реєстру прав вимоги №167 від 04.01.2022 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, вбачається, що кредитором нарахована заборгованість за договором кредиту № 699202030 у розмірі 52992,57 грн., разом з тим вказаний реєстр не містить періоду нарахування такої заборгованості та порядку нарахування відсотків за користування кредитом (а.с.57-58). Таким чином, на переконання суду, реєстр прав вимоги №167 від 04.01.2022 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 укладено після закінчення строку дії договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018. Із наведеного слідує, що у ТОВ «Таліон Плюс» не виникло право вимоги до відповідача. 20 жовтня 2022 року між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (Фактор) та ТОВ «Таліон Плюс» (Клієнт) укладено договір факторингу № 20102022, відповідно умов якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору права вимог, зазначених у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах , визначених цим договором (п. 2.1). Крім того, згідно умов договору факторингу право вимоги переходить від Клієнта до Фактора на наступний календарний день після підписання сторонами відповідного реєстру прав вимоги, по формі встановленій у додатку до цього договору (п. 4.1.). Договір містить перелік додатків: Додаток № 1 форма реєстру прав вимоги; Додаток № 2 форма повідомлення боржника; Додаток № 3 форма акту повернення права вимоги; Додаток № 4 форма надання інформації згідно Реєстру боржників в електронному виді; Додаток № 5 форма Акту приймання передачі інформації згідно Реєстру боржників в електронному виді. З наданого позивачем до позовної заяви переліку доданих до позовної заяви на підтвердження переходу права грошової вимоги документів було долучено лише Витяг з Реєстру права вимоги № 2 до договору факторингу № 20.10.2022, датований 06.03.2023. Згідно витягу з Реєстру прав вимоги № 2 до договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022, датованого 06.03.2023, та розрахунку заборгованості (а.с. 70-72) вбачається, що заборгованість [PERSON] становить згідно кредитного договору 81059,07 грн. з яких 18836,53 грн заборгованість по основному боргу та 62222,54 грн заборгованість по відсоткам. Інших додатків, вказаних у договорі факторингу, матеріали справи не містять. Суд зауважує, що сам по собі Витяг з Реєстру прав вимоги № 2 договору факторингу 20102022 від 20.10.2022 не засвідчує перехід права вимоги до [PERSON] за договором № 699202030 від 23.08.2021 від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 зроблено висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц та від 16 жовтня 2018 року у справі №914/2567/17, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У справах про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора, та чи існують ці права на момент переходу. У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам. Верховний Суд у постанові від 14 червня 2023 року у справі № 755/15965/17 зазначив, що дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі №910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення ч. 1 ст.203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається. Щодо розміру заборгованості, яку позивач просить стягнути з [PERSON] , суд виходить з наступного. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (частина перша статті 517 ЦК України). Між тим, належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно достатті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 передбачено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками є належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором і ці докази мають знаходитися у кредитора, в тому числі нового, до якого перейшли права та обов`язки попередника. В той же час, розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який відповідно повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку). Такий висновок щодо оцінки односторонніх документів банку кореспондує висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 та Верховного Суду України в постанові від 11.03.2015 № 6-16цс15. Матеріали справи не містять банківських виписок за картковим рахунком відповідачки [PERSON] . Отже, суд був позбавлений можливості перевірити заявлені товариством вимоги в частині обґрунтованості та правильності наданого позивачем розрахунку заборгованості. Таким чином, позивачем не надано доказів щодо набуття права грошової вимоги у відповідному розмірі за зобов`язаннями [PERSON] за договором №20102022 від 20.10.2022 перед ТОВ «Таліон Плюс» у зв`язку з укладенням договору факторингу №28/1118-01 від 28.12.2018 між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивач не надав належних та допустимих доказів, що є його процесуальним обов`язком, на підтвердження права грошової вимоги позивача до відповідача та щодо визначеного ним у позовній заяві розміру заборгованості за договором №20102022 від 20.10.2022. В оцінці поведінки та способу ведення справ банком чи фінансовою установою суд апеляційної інстанції враховує те, що вони є професійними учасниками ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до них висуваються певні вимоги щодо дотримання правил та процедур, які є традиційними в цій сфері, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ банком чи фінансовою установою є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною в цивільних відносинах з такою установою. З врахуванням наведеного всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах. Аналогічна позиція викладена і Верховим Судом у постанові від 01 лютого 2023 року у справі №199/7014/20. Таким чином, відсутні правові підстави для стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості за кредитним договором № 699202030 від 23.08.2021. Щодо стягнення кредитної заборгованості за договором про надання фінансового кредиту № 3575408365/747751 від 03.11.2021, суд зазначає наступне. На підтвердження позовних вимог за договором про надання фінансового кредиту №3575408365/747751 в розмірі 14500,00 грн позивачем надані: копія договору про надання фінансового кредиту № 3575408365/747751 в розмірі 14500,00 грн.; копія додатку №1 до договору про надання фінансового кредиту № 3575408365/747751; копія договору факторингу №12082022 від 12.08.2022, копія акту прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу №12082022 від 12.08.2022; витяг з реєстру боржників від 12.08.2022 до договору факторингу №12082022, розрахунок заборгованості за кредитним договором №3575408365/747751. Проте, вказані докази не підтверджують вимоги позивача за кредитним договором №3575408365/747751 від 03.11.2021 у заявленому розмірі, оскільки позивач не надав жодних первинних документів, які б підтверджували надання відповідачу кредитних коштів та користування відповідачем відповідними кредитними коштами. Так, наданий позивачем Витяг з реєстру боржників від 12.08.2022 до договору факторингу №12082022 від 12.08.2022, складені ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів", без підписів ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та не містять будь-яких посилань на первинні документи, які б підтверджували розмір заборгованості, яку відступає первісний кредитор. Зазначений витяг не підписаний фактором, тому суд не може розцінювати такий витяг як належний доказ того, що саме у такому вигляді був укладений та погоджений реєстр боржників до кожного з договорів факторингу. Крім того, позивачем не додано до позову реєстру боржників, що є додатком до акту прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу №12082022 від 12.08.2022. З наданих позивачем документів також неможливо встановити чи було задоволено заяву відповідача первісним кредитором, чи було видано їй за цим договором платіжний інструмент (банківську картку) у спосіб, що дозволяє однозначно встановити отримання нею такої картки, та чи встановлено [PERSON] відповідний кредитний ліміт і на яку суму. Відсутні докази й щодо здійснення будь-якого руху коштів по рахунку. Таким чином, позивачем за допомогою належних та допустимих доказів не доведений факт переходу права грошової вимоги до відповідача Товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" у заявленому розмірі. При укладенні договору факторингу позивач (фактор) володіє повною інформацією щодо кредитної справи кожного боржника в тому числі і первинними документами, що підтверджують факт надання коштів у кредит та відповідно заборгованості за кредитними договорами. Наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 березня 2020 року в справі № 703/3063/18. За таких обставин, вимога про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за договором про надання фінансового кредиту в розмірі 14500 грн задоволенню не підлягає. Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, з`ясувавши в достатньо повному об`ємі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими що не доведені належними доказами, а тому не підлягають задоволенню. V. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ Зважаючи, що за наслідком розгляду справи у задоволенні позову відмовлено, судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed