Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-21 00:00:00

У липні\~2023\~року позивач\~звернувся до\~суду з\~позовом до\~ [PERSON] про\~стягнення боргу\~за договором\~позики від\~01.09.2022\~року в\~розмірі 300\~000,00\~грн., за договором\~позики від\~13.04.2023\~року в\~розмірі 1\~850,00\~доларів США,\~та 12,01\~доларів США\~-\~3% річних. В обґрунтування вимог зазначає, що 01.09.2022 року позивач дав в борг [PERSON] , суму грошей в розмірі 300 000,00 грн. Згідно розписки від 01.09.2022 року позичальник зобов`язався повернути суму боргу на першу вимогу позивачу. Позивач 08.06.2023 року за допомогою засобів поштового зв`язку звернувся до відповідача з вимогою про погашення суми боргу в розмірі 300 000,00 грн. Крім того, 13.04.2023 року позивач надав в борг [PERSON] суму грошей в розмірі 1850,00 доларів США. Згідно розписки від 13.04.2023 року позичальник зобов`язався повернути суму боргу до 28.04.2023 року. Відповідачем зобов`язання за договором позики не виконані. У визначений строк кошти не повернуті Вказує, що сума боргу становить за договором позики від 01.09.2022 року в розмірі 300 000,00 грн., за договором позики від 13.04.2023 року в розмірі 1 850,00 доларів США. Крім того, згідно за розрахунком позивача нараховано 3 % річних за період з 01.05.2023 року до 18.07.2023 року в розмірі 12.01 доларів США. Тому, змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25.07.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та призначено підготовче засідання. 04.10.2023 року ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач не з`явився, через канцелярію суду подав заяву, якою просив розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач до суду не з`явився, повідомлявся судом про час та місце розгляду справи, причини неявки суду невідомі, правом подачі відзиву не скористався. За таких обставин, згідно ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст.\~12\~ЦПК\~України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч.1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 01.09.2022 року [PERSON] отримав у борг від [PERSON] грошові кошти в сумі 300 000,00 грн., які зобов`язався повернути останньому на його першу вимогу, що підтверджується оригіналом розписки. 08.06.2023 року позивач за допомогою засобів поштового зв`язку звернувся до відповідача з вимогою про погашення суми боргу в розмірі 300 000,00 грн. Крім того, 13.04.2023 року [PERSON] отримав у борг від [PERSON] грошові кошти в сумі 1 850,00 доларів США., які зобов`язався повернути до 28.04.2023 року, що підтверджується оригіналом розписки. Згідно із\~правовою позицією\~Верховного Суду\~України викладеної\~в постанові\~судової палати\~у цивільних\~справах від\~18.09.2013\~року №\~6-63цс13,\~письмова форма\~договору позики\~внаслідок його\~реального характеру\~є доказом\~не лише\~факту укладення\~договору,\~але й\~факту передачі\~грошової суми\~позичальнику. За\~своєю суттю\~розписка про\~отримання в\~борг грошових\~коштів є\~документом,\~який видається боржником\~кредитору за\~договором позики,\~підтверджуючи як\~його укладення,\~так і\~умови договору,\~а також\~засвідчуючи отримання\~боржником від\~кредитора певної\~грошової суми\~або речей. Позивач, пред`явивши позов, посилався на те, що йому позика не повернута, про що свідчить наявність самого боргового документа у позикодавця. Правовідносини, що склалися між сторонами є правовідносинами які виникають з договору позики і регулюються главою 71 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст.ст. 525, 526 одностороння відмова від договору не допускається, а зобов`язання має виконуватись належним чином. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як десять разів перевищує встановлений законом неоподаткований мінімум доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності до частини першої статті 1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Відповідно до ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. За приписами ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Частиною 1 ст. 631 ЦК встановлено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом Частиною першої статті 1050\~ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження №14-16цс18). Верховний Суд зробив висновок, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. З урахуванням вищевикладеного, позивач має право враховуючи вищезазначені положення ЦК України стягнути з відповідача 3% річних в сумі 12,01 доларів США. Статтею 524\~ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Згідно статті 533\~ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Постанова ВСУ № 373/2054/16 зроблено висновок, про те, що заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Таким чином,\~суд вважає\~необхідним позов\~задовольнити та\~стягнути з\~відповідача на\~користь позивача\~заборгованість за\~договором позики\~від 01.09.2022\~року в\~розмірі 300\~000,00\~грн., заборгованість за договором позики від 13.04.2023 року в розмірі 1 850,00 доларів США та 12,01 доларів США - 3% річних. В порядку\~ст.\~141\~ЦПК України\~з відповідача на користь\~позивача підлягає стягненню 3 680, 92 грн. внесеного судового збору.

Outcome: approved