Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-13 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог. 27.11.2023 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів» звернулася до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свій позов обґрунтовує тим, що 16.11.2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] був укладений кредитний договір №2585407. В подальшому 05.05.2023 року ТОВ «Лінеура Україна» та ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений договір факторингу № 05052023, відповідно до умов якого до ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перейшли права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу № 05052023 від 05.05.2023 року, ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 29 900 грн. Однак, відповідач свої зобов`язання за вказаним договором не виконав, що свідчить про відмову від добровільного повернення боргу, в зв`язку з чим виникла необхідність у зверненні до суду з даним позовом. ІІ.Стислий виклад позиції учасників справи. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позовній заяві зазначив, що не заперечує щодо ухвалення судом заочного рішення, просив розгляд справи проводити без його участі. До суду надіслав додаткові пояснення, в яких вважає факт звернення до поліції відповідачем не є належним доказом неукладення кредитного договору, оскільки не було відкрито кримінальне провадження. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила, вказала, що 16.11.2021 року стала жертвою шахрайських дій, а саме невідома особа шляхом обману, надіславши смс повідомлення під приводом надання матеріальної допомоги, отримавши особисті дані, а саме код підтвердження входу до мобільного додатку Приват24, заволоділа коштами в сумі 10 000 гривень, що були зняті з картки відповідача. 16.11.2021 року відповідач отримала повідомлення про те, що її картки заблоковані. 23.12.2021 року [PERSON] звернулася відділення поліції №1 (м. Тисмениця) Івано-Франківського районного управління поліції в Івано-Франківській області із заявою про вжиття заходів щодо невідомих осіб. Просила в задоволенні позову відмовити. ІІІ. Відомості про рух справи. Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 29.11.2023 року провадження у справі відкрито та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. ІV. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, що 16.11.2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] був укладений договір №2585407 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, зокрема підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором М5111. За даним договором відповідач отримав фінансовий кредит в розмірі 10 000 грн., на строк 30 днів, з виплатою відсотків за стандартною процентною ставкою в розмірі 1,99% на добу, тип процентної ставки - фіксована, яка застосовується в межах строку, передбаченого п.1.4 договору (30 днів) та зниженою процентною ставкою - 0,01% (а.с.5-11). У відповідності до п.1.1 кредитний договір укладається через сайт або мобільний додаток, де електронна ідентифікація клієнта здійснюється, в порядку передбаченому ЗУ «Про електронну комерцію», шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого на номер мобільного телефону клієнта, вказаний при вході та/або шляхом перевірки правильності введення паролю входу до особистого кабінету. Згідно п. 2.1 договору №2585407 кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки [NUMBER] . Згідно паспорту кредиту від ТОВ «Лінеура Україна» погодили з [PERSON] суму кредиту в сумі 10 000,00 грн., строк кредитування 30 днів, та те, що витрати за кредитом за стандартною процентною ставкою становлять 5970,00 грн., за зниженою процентною ставкою становлять 30,00 грн., таким чином загальна вартість кредиту для споживача за стандартною процентною ставкою за весь строк користування кредитом становить 15 970,00 грн., загальна вартість кредиту для споживача за зниженою процентною ставкою за весь строк користування кредитом становить 10 030,00грн. Даний паспорт кредиту засвідчено електронним підписом [PERSON] та директором ТОВ «Лінеура Україна» (а.с.13-15). З Додатку №1 до Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту №2585407 від 16.11.2021 року вбачається, що загальна вартість кредиту становить 15 970 грн. (а.с.12) 19.06.2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений договір факторингу № 05052023, відповідно до умов якого до ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перейшли права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у Реєстрі боржників (а.с. 15-17). Згідно п.1.1. Договору факторингу, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якаю настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Згідно п. 1.2 Договору факторингу, сторони погодили, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру боржників згідно Додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому передачі Реєстру боржників підтверджує факт переходу до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною Договору. Відповідно до витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № 05052023 від 05.05.2023 року ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до [PERSON] в сумі 29 900 грн., що складається з: 10 000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 19 900 грн. - сума заборгованості за відсотками (а.с. 19). Згідно з випискою по картці АТ КБ «ПриватБанк» про зарахування коштів клієнтам згідно переліку операцій на картковий рахунок [NUMBER] 16.11.2021 року було зараховано 10 000 грн. З відповіді т.в.о. начальника відділення полковника поліції М.Сидорука вбачається, що в ході розгляду звернення встановити особу, яка телефонувала відповідачу виявилось не можливим через технічні можливості та не встановлено обставин, які є достатніми для свідчення про вчинення злочину та внесення відомостей до ЄРДР(а.с. 49-51). V. Мотиви з яких виходить суд та норми права. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно положень статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Статті 6 та 627 ЦК України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем він вважається укладеним в письмовій формі. З огляду на зазначені норми права Верховний Суд в своїх постановах дійшов висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19, від 16 грудня 2020 року у справі №561/77/19. Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено договір про надання фінансових послуг (включно, мікропозики) укладається виключно в письмовій формі: у паперовому вигляді; у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг"; шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/ або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги; в порядку, передбаченому Законом України "Про електронну комерцію". Закон України від 03.09.2015 року №675-VIII «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У статті 3 цього Закону зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.3 ст.11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із ч.6 ст.11 Закону України №675-VIII відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилами ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. В п. 1 ст. 629 ЦК України вказано, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до п. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В п. 1 ст. 612 ЦК України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Щодо відступлення прав вимоги новому кредитору. Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора; зобов`язання в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями статті 516 ЦК України визначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. За приписами статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У таких випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Згідно зі статтею 1080 ЦК України презюмується дійсність договору факторингу незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. За правилом статті 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. VІ. Висновки суду. За таких обставин, дослідивши зібрані в справі докази, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд вважає позов частково обґрунтованим і доходить до висновку про можливість його часткового задоволення. Так, суд дійшов висновку, що договори між первісним кредитором та відповідачем укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому через особистий кабінет відповідача на веб-сайті первісного кредитора подано заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтверджено умови отримання кредиту, після чого первісний кредитор надіслав відповідачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який заявник використав для підтвердження підписання кредитних договорів. Встановивши, що без здійснення вказаних дій відповідачем кредитний договір не був би укладеним сторонами, суд дійшов висновку, що цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21). Звертаючись до суду з позовом, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» надала належні докази, які підтверджують право вимоги позивача за кредитними договорами, а також наявність у відповідача грошового зобов`язання та заборгованості перед позивачем. Суд відхиляє доводи сторони відповідача про те, що з кредитної картки були зняті кошти в наслідок шахрайських дій стосовно неї, у зв`язку з чим вона звернулася із заявою до органів поліції. У відповіді т.в.о. начальника відділення полковника поліції М.Сидорука вказано, що в ході розгляду звернення встановити особу, яка телефонувала відповідачу виявилось не можливим через технічні можливості та не встановлено обставин, які є достатніми для свідчення про вчинення злочину та внесення відомостей до ЄРДР(а.с. 49-51). Оскільки відповідач добровільно повідомила невідомій особі свої персональні дані та персональний ідентифікатор, який надійшов їй на мобільний номер телефону, то такі необережні дії з боку позичальника не звільняють її від обов`язку повернути грошові кошти банку. У разі, якщо вона потерпіла від шахрайства, вона вправі пред`явити відповідний цивільний позов в межах кримінального провадження до особи, яка вчинила це кримінальне правопорушення. Суд зазначає, що саме на відповідача покладено обов`язок нерозголошення (нерозкриття) інформації за рахунком в результаті використання клієнтом паролів, ПІН-кодів, CVV-кодів, як і обов`язок повідомлення банку в разі втрати, викрадення платіжної картки та розголошення її реквізитів. Таким чином, враховуючи, що операції з переказу коштів були здійснені з використанням реквізитів платіжної картки, які відомі тільки власнику картки, позивач не повинен нести відповідальність за дані операції. Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10 липня 2019 року №522/22780/15-ц. При цьому суд звертає увагу, що позивач не зверталась до суду із відповідним позовом про визнання кредитного договору недійсним, а відтак останній не був визнаний таким. Одночасно, з наданих суду матеріалів справи, зокрема додатку №1 до Договору, вбачається, що сума заборгованості за кредитним договором, яка була узгоджена та затверджена сторонами становить 10 000,00 грн., а сума заборгованості за процентами, яка узгоджувалась та чітко визначалась сторонами, становить 5970,00 грн. Загальна сума кредиту згідно договору становить 15 970,00 грн. Однак позивач просить стягнути з відповідача значно більшу суму заборгованості за процентами, а саме в сумі 29 900,00 грн. посилаючись на те, що саме така сума була узгоджена сторонами в договорі за користування кредитними коштами та жодної пені, чи штрафних санкцій до даної суми дораховано позивачем не було. Проте дана сума не узгоджується з додатком за №1 до договору, який є невід`ємною частиною договору, та не підтверджується жодним розрахунком наданим позивачем суду, оскільки ні витяг з реєстру боржників до Договору Факторингу №05052023 від 05.05.2023 року ні розрахунок заборгованості не містять періоду нарахувань та процентної ставки за якою проводився розрахунок. Виходячи з вказаного, суд не вбачає підстав для задоволення позову в розмірі, визначеному позивачем, і задовольняє позов в сумі, яка визначена в додатку №1 до Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту за №2585407 від 16.11.2021, що підписаний директором первісного кредитора та електронним підписом відповідача з одноразовим ідентифікатором М511. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] підлягає стягненню заборгованість за укладеним договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту в сумі: 15 970,00 грн. яка складається з 10 000,00 грн. суми основного боргу та 5 970,00 грн. заборгованості за нарахованими відсотками. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. VІІ. Судові витрати. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 1 433,56 гривень судового збору. На підставі вищевикладеного, ст. 625, 626, 628, 638, 639, 1048, 1049, 1050, 1054, ст. 3, 11, 12 Закону України "Про електронну комерцію", та

Outcome: partial