Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-21 00:00:00

07.12.2023 року до суду звернувся позивач [PERSON] , представник позивача, адвокат Малюк О.П., з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню до відповідача АТ «АЛЬФА - БАНК», треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О., і приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Ю.О Ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 08.12.2023 року відкрите провадження у справі. Справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників розгляду справи на 22.02.2024 року. 02.01.2024 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. 31.01.2024 року від позивача надійшла позовна заява в новій редакції, відповідно до якої позивач збільшив позовні вимоги. Ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 01.02.2024 року позовна заява в новій редакції залишена без руху. Поштове відправлення позивачем [PERSON] ,. не отримане, повернене до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». 09.02.2024 року від відповідача надійшов відзив на уточнену позовну заяву. Враховуючи, що ухвала судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 01.02.2024 року, якою позовна заява [PERSON] , в новій редакції залишена без руху, позивачем не отримана. Позовна заява в новій редакції залишена без руху з підстав недоплати позивачем судового збору і дане питання можливо вирішити при ухваленні рішення. Також враховуючи, що відповідачем наданий відзив на позовну заяву в новій редакції, суд вважає за можливе прийняти позовну заяву [PERSON] , в новій редакції та розглядати справу за даною позовною заявою. Фіксування розгляду справи технічними засобами не здійснювалось відповідно до ст. 247 ЦПК України Згідно заявлених позовних вимог за позовною заявою в новій редакції позивач просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 30 серпня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О., зареєстрований в реєстрі за № 24550 про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості за кредитним договором № 500840357 за період з 05.02.2021 року по 17.06.2021 року в розмірі 146\~157.02 грн., яка складається з 2\~195.79 прострочена заборгованість за сумою кредиту, 22\~999.24 грн. простроченої заборгованості за комісією та процентами, 120961.99 грн.. строкової заборгованості за сумою кредиту, а також 650.00 грн., за вчинення виконавчого напису. Стягнути з відповідача на його користь безпідставно стягнені з його заробітної плати за виконавчим написом, вчиненим 30 серпня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О., зареєстрований в реєстрі за № 24550, грошові кошти в сумі 23\~693.08 грн. Стягнути понесені судові витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: 24.09.2020року між ним та відповідачем був укладений кредитний договір № 500840375. 30.08.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О., вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 24550 про стягнення з нього на користь відповідача заборгованості за кредитним договором № 500840375 за період з 05.02.2021 року по 17.06.2021 року в розмірі 146 157.02 грн., яка складається з 2 195.79 прострочена заборгованість за сумою кредиту, 22 999.24 грн. простроченої заборгованості за комісією та процентами, 120961.99 грн.. строкової заборгованості за сумою кредиту, а також 650.00 грн., за вчинення виконавчого напису. 29.09.2021 року приватним виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенком Ю.О., було відкрите виконавче провадження № 66971427 на підставі вищевказаного виконавчого напису. Вважає даний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з тим, що останній вчинений із грубим порушенням вчинення виконавчих написів нотаріусами, та в зв`язку з тим, що в оскаржуваному виконавчому написі відсутня інформація щодо безспірності стягненої заборгованості, оскільки він вважає, що сума розмір заборгованості є перебільшеним, нарахованим з порушенням умов кредитного договору. З моменту відкриття виконавчого провадження № 66971427 з нього на користь відповідача було примусово, безпідставно стягнуто грошові кошти за період з вересня 2023 року по грудень 2023 року: у вересні 2023 року - 5\~864.59 грн., в жовтні 2023 року - 5 864.59 грн., в листопаді 2023 року - 5\~981.95 грн., в грудні 2023 року - 5 981.95 грн. Всього 23\~693.08 грн., що підтверджується довідкою, виданою Благодійним фондом «Лікарі без кордонів Бельгія» на його ім`я. Дані кошти він просить стягнути з відповідача, що й стало підставою звернення до суду. Справа розглядалась в за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників розгляду справи. Відповідачем наданий відзив на позовну заяву згідно якого останній просить відмовити у задоволенні позовних вимог про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, оскільки факти, які підтверджують відсутність боргу, або невідповідність боргу у матеріалах справи відсутні. Позивачем не надано жодного доказу та розрахунків, які б підтверджували спірність оспорюваного виконавчого напису. Таким чином посилання позивача щодо відсутності безспірності стягнених з нього сум мають формальний характер. Банком були надані всі необхідні документи, визначені Переліком документів, затверджених Кабінетом Міністрів України, які підтверджують наявність правовідносин між кредитором та боржником, а також, які підтверджують заборгованість. Отже АТ «АЛЬФА-БАНК» правомірно, без порушень законодавства та умов кредитного договору звернувся до приватного нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису на кредитному договорі та надало всі встановлені чинним законодавством України документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника. Вимоги щодо повернення грошових коштів, стягнених на виконання вчиненого виконавчого напису, як безпідставно набутих, також просить залишити без задоволення, оскільки набуття однією із сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Крім того позивач зазначає, що банку ним було повернено 23 693.08 грн., однак фактично банку було повернено кошти в загальній сумі 15\~555.59 грн., що підтверджується меморіальними ордерами. Треті особи, що не заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору, письмові пояснення суду не надали. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 30 серпня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О., вчинений виконавчий напис за реєстровим номером 24550 за кредитним договором № 500840375 від 24.09.2020 року, укладеним між позивачем та АТ «АЛЬФА - БАНК» Згідно вказаного виконавчого напису нотаріуса стягнено з позивача на користь відповідача грошові кошти за період з 05.02.2021 року по 17.06.2021 року в розмірі 146 157.02 грн., яка складається з 2 195.79 прострочена заборгованість за сумою кредиту, 22 999.24 грн. простроченої заборгованості за комісією та процентами, 120961.99 грн.. строкової заборгованості за сумою кредиту, а також 650.00 грн., за вчинення виконавчого напису, що підтверджується копією виконавчого напису. На підставі виконавчого напису, що оспорюється приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенком Ю.О., 29.09.2021 року відкрите виконавче провадження № 66971427 на підставі заяви АТ « АЛЬФА -БАНК», щодо стягнення з позивача на користь відповідача заборгованість у вищевказаній сумі, що підтверджується копією постанови про відкриття виконавчого провадження. Позивач вважає даний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з тим, що він вчинений без достатньої правової підстави та без перевірки безспірності вимоги, оскільки вона не була повідомлена про наявність заборгованості. Враховуючи доводи заявника, обраний ним спосіб захисту та правові підстави поданої позовної заяви, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису. В п.п. 3.2, 3.5 п. 3 Глави 16 розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно з п. 1 Переліку документів для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14, яка була залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року та Постановою Великої палати Верховного Суду від 20.06.2018 року відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року, було визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у тому числі: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зазначена постанова апеляційного суду у відповідності до п.4 ст. 254 КАС України (в редакції, що діяла на момент винесення постанови) набула законної сили з моменту проголошення, з 22 лютого 2017 року, а отже з цієї ж дати законодавство не передбачало можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитних відносин. Таким чином, в момент вчинення виконавчого напису 30 серпня 2021 року були відсутні правові підстави для його вчинення, а отже такий виконавчий напис не підлягає виконанню. Крім того, неможливість вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, визначеної у відповідності до виконавчого напису від 30.08.2021 року була обумовлена й іншими обставинами, наведеним нижче. Так, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду України від 05.06.2017 року у справі № 6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість не вважається безспірною. З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису позивач мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, приймаючи до уваги той факт, що не встановлено судом факт отримання позивачем повідомлення - вимоги про наявність такої заборгованості, та чи це повідомлення вимога, з підтвердженням його отримання боржником, було надане нотаріусу для вчинення нотаріального напису. Відповідач у відзиві на позовну заяву посилається на те, що нотаріусу для вчинення виконавчого напису були надані всі необхідні документи для його вчинення та розрахунки заборгованості позивача перед банком. Але суду не надано доказів того, що позивач своєчасно повідомлявся про наявність у нього заборгованості, що таке повідомлення банку він отримав, тобто, що позивач був обізнаний із наявною у нього сумою заборгованості, та ніяких дій щодо її погашення чи оспорення не вчинив. Крім того суду не надано копії кредитного договору, укладеного між сторонами, відповідно суд не має можливості перевірити чи сторони погоджували спосіб погашення заборгованості, шляхом вчинення виконавчого напису. Таким чином відповідач не надав суду належних доказів, що ним були подані нотаріусу всі документи, які підтверджують безспірність заборгованості позивача за укладеним кредитним договором та стягнення заборгованості проведене у спосіб, передбачений умовами укладеного кредитного договору. Враховуючи вищевказане, суд приходить до висновку, що нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, вчинив виконавчий напис поза межами встановлених ст. 88 Закону України «Про нотаріат» строків, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Крім того, згідно з позицією ВСУ, яка викладена Великою палатою Верховного Суду у справі № 826/20084 від 20.06.2018 року, вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів нотаріальних договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Судом встановлено, що кредитний договір, на підставі якого вчинено виконавчий напис, не був посвідчений нотаріусом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства. З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню слід задовольнити та визнати оспорюваний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача, грошової суми, стягненої за виконавчим написом, відносно якого судом ухвалюється рішення про визнання його таким, що не підлягає виконанню, суд виходить з наступного. Дані позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з моменту відкриття виконавчого провадження № 66971427 з нього на користь відповідача було примусово, безпідставно стягнуто грошові кошти за період з вересня 2023 року по грудень 2023 року: у вересні 2023 року - 5 864.59 грн., в жовтні 2023 року - 5 864.59 грн., в листопаді 2023 року - 5 981.95 грн., в грудні 2023 року - 5 981.95 грн. Всього 23 693.08 грн., що підтверджується довідкою, виданою Благодійним фондом «Лікарі без кордонів Бельгія» на його ім`я. Відповідно до частин першої, другої статті 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За правовою природою конструкція зобов`язання, що виникає з безпідставного набуття майна (безпідставного збагачення), є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію. Зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення є протилежністю до зобов`язання з правочинів (договорів). Правочин, зокрема договір, як належна правова підстава встановлює зобов`язання з передання речі, виконання робіт (надання послуги), сплати коштів. Відповідно, за відсутності (або у подальшому відпадіння) правової підстави в особи виникає зобов`язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Отримання майна, набутого без підстави, призводить до реституційного ефекту, прямо протилежного тому, що передбачено договором. Загальною ознакою кондикції є відсутність (або відпадіння у подальшому) правової підстави для утримання майна, набутого особою, до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом. Зі змісту статті 1212 ЦК України можна зробити висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Про виникнення зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення або збереження майна можна говорити у тому разі, коли дії особи або події призводять до протиправного результату, що юридично не обумовлений виникненням майнових вигод на стороні однієї особи за рахунок іншої. Саме цей протиправний результат у вигляді юридично безпідставних майнових вигод, що перейшли до набувача, є фактичною підставою для виникнення зобов`язань з повернення безпідставного збагачення. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Результат аналізу статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав). Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі. Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині. Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна. Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів). Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі статті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Отже, встановивши, що правові підстави набуття відповідачем грошових коштів у сумі, що стягнені з позивача на підставі виконавчого напису нотаріуса, який визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, відпали, отримані відповідачем кошти підлягають поверненню позивачу відповідно до статті 1212 ЦК України. Аналогічний висновок викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 910/1531/18, від 28.01.2020 у справі № 910/16664/18. Факт визнання виконавчого напису (на підставі якого у виконавчому провадженні було здійснено стягнення грошових коштів з позивача) таким, що не підлягає виконанню, є підставою для повернення коштів. При цьому обставини наявності або відсутності заборгованості позивача перед відповідачем за таким кредитним договором можуть бути предметом окремого судового розгляду. Вказана правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 08.09.2021 у справі № 201/6498/20 (провадження № 61-88св21). Виходячи з вищенаведених обґрунтувань, визнання виконавчого напису, на підставі якого проведені грошові стягнення, таким. що не підлягає виконанню, є підставою для повернення боржникові стягнених з них грошових коштів. В свою чергу на підтвердження проведеного стягнення повинні бути подані належні та допустимі докази. Так, згідно ст. 76 ЦПК України - Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.. У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України - Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є , показання свідків, письмові докази, речові, електронні докази і висновки експертів. Відпровідно до ст.ст 77-78 ЦПК України -Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підтвердження стягнених сум позивачем надана довідка Благодійного фонду «Лікарі без кордонів Бельгія». Проте дану довідку суд не може вважати належним доказом, оскільки довідка не містить дати та номеру її видачі. Не містить підпису бухгалтера, головного бухгалтера, фінансового директора чи іншої особи, відповідальної за здійснення фінансової діяльності організації, не містить гербової печатки, яка проставляється на фінансових документах. Крім того відповідно до копії постанови про відкриття виконавчого провадження № 66971427 від 29.09.2021 року вказується, що виконавчим документом є виконавчий напис № 24550 від 30.08.2021 року, у наданій позивачем довідці зазначається, що стягнення здійснюється за виконавчим документом: виконавчим листом № 01-29/42956 від 28.08.2023 року, що ставить під сумнів проведення стягнення саме на виконання вчиненого виконавчого напису, який оспорюється позивачем. В свою чергу відповідач не заперечує факту часткового повернення йому грошових коштів на примусове виконання вчиненого виконавчого напису, але у відзиві на позовну заяву зазначає зовсім іншу суму, яка стягнена з позивача на виконання вчиненого виконавчого напису, який оспорюється позивачем та надає докази на підтвердження даної суми. Оскільки виконання вчиненого виконавчого напису, який ос порений позивачем, здійснювалось в примусовому порядку, відповідно належним доказом підтвердження стягнених за ним сум, повинний бути документ приватного виконавця, який здійснює стягнення, на підтвердження стягнених сум за виконавчим написом (довідка, розрахунок) тощо, але такого документу позивачем не надано. Таким чином позивачем не надано належного доказу на підтвердження стягнення з нього грошових сум на виконання оспорюваного виконавчого напису та на підтвердження суми проведеного стягнення. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно стягнених із заробітної плати за виконавчим написом, вчиненим 30 серпня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О., зареєстрований в реєстрі за № 24550, грошових коштів в сумі 23 693.08 грн., задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання про відшкодування понесених судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України - Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки судом ухвалюється рішення про задоволення позовних вимог про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, понесені позивачем судові витрати за даними позовними вимогами підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в сумі 1 610 грн. 40 коп. ( 1\~073.60 грн., судовий збір за подання позовної заяви і 536.80 грн., за подання клопотання про забезпечення позову). За позовними вимогами про стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно стягнених грошових сум за оспорювакним виконавчим написом, судом ухвалюється рішення про відмову у їх задоволенні. Відповідно з позивача в рахунок держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1\~211. 20 коп., оскільки позивач не сплатив судовий збір при поданні заяви про збільшення позовних вимог та за ухвалою суду від 01.02.2024 року. \~ \~ \~ \~

Outcome: partial