Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-19 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до Запорізького районного суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Заінтересованою особою в заяві зазначено: Головне управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області Управління обслуговування громадян Відділ обслуговування громадян № 12 (сервісний центр). В обгрунтування заяви посилається на те, що в свідоцтві про його народження прізвище на російській мові зазначено як « [PERSON] », в свідоцтві про укладення шлюбу прізвище на російській мові зазначено як « [PERSON] », паспорт громадянина України виданий на ім`я « [PERSON] », на російській мові « [PERSON] ». У січні 2023 року [PERSON] звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України для оформлення пенсії за віком. Але йому було відмовлено, оскільки за наданими документами не було зараховано періоди роботи, зазначені в трудовій книжці, т.я. в трудовій книжці прізвище російською мовою зазначено « [PERSON] » (українською « [PERSON] »), а в паспорті « [PERSON] » (українською « [PERSON] »). Іншим шляхом, крім звернення до суду, усунути ці розбіжності неможливо. В судове засідання заявник не з`явився, представник заявника надала заяву, в якій заявлені вимоги підтримала повністю. Справу просила розглядати без їх участі. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без їх участі, заперечень проти задоволення вимог заявника не надав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши подані докази, суд вважає заяву такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява про встановлення факту, що має юридичне значення, підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про народження Серія [NUMBER] , виданого 11.01.1963 Н-Олександрівським ЗАГСом Камишеваського району Запорізької області прізвище заявника на російській мові вказано як « [PERSON] », Свідоцтва про укладення шлюбу, виданого повторно 23.09.1993 Н-Олександрівською с/р Запорізького району Запорізької області прізвище заявника на російській мові вказано як « [PERSON] », паспорта громадянина України Серія [NUMBER] , виданим 18.07.2000 Запорізьким РВ УМВС України в Запорізькій області прізвище заявника на російській мові вказано як « [PERSON] », на українській мові - « [PERSON] », трудової книжки Серія [NUMBER] від 12.07.1979 прізвище заявника на російській мові вказано як « [PERSON] ». Відповідно до листа ВСУ 01.01.2012 р. «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Виходячи з зазначеного, суд вважає, що заява [PERSON] підлягає задоволенню, оскільки заявник позбавлений можливості у позасудовому порядку встановити факт належності правовстановлюючого документа.

Outcome: approved