Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-11 00:00:00

16 жовтня 2023 року адвокат Конопіхін А.В., який діє в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просить: - визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] ; В обґрунтування позовної заяви адвокат зазначив, що 26.07.2018 між сторонами було укладено шлюб відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, про що в книзі реєстрації актів про одруження 26.07.2018 зроблено відповідний актовий запис за№ 561. Від шлюбу сторони мають трьох спільних дітей - [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , про що свідчать свідоцтва про народження дітей. З вересня 2021 року сімейні стосунки між подружжям фактично припинені, на розгляді в Ужгородському міськрайонному суді перебуває позовна заява про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] . Також, відповідно до рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.12.2022 з відповідача стягуються аліменти на утримання дітей та заявниці. Наразі, за домовленістю сторін, діти постійно постійно проживають з матір`ю, за адресою: [ADDRESS] . Відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подано. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 жовтня 2023 року було прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 січня 2024 року було закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засідання 12 лютого 2024 року: - позивач та представник позивача не з`явилися, разом з тим представник позивача подав клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, заперечень проти заочного розгляду справи не надав. - відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, жодних документів на адресу суду не надходило, про причини неявки не повідомив. - представник третьої особи не з`явився, про дату час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, через канцелярію суду подав клопотання про розгляд справи у його відсутності та надав висновок Органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому від 21.11.2023 року. На підставі ст.211 ЦПК України, враховуючи, що сторони у справі скористались своїм правом та подали заяви про розгляд справи у їх відсутності, суд здійснює розгляд справи у їх відсутності на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі відповідача, позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, про що подав відповідну заяву, суд у відповідності до вимог ст.ст.280-282 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів та ухвалити заочне рішення. Застосування технічних засобів фіксування під час розгляду цивільної справи не здійснювалось відповідно до ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою учасників судового засідання. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи. 26.07.2018 між сторонами було укладено шлюб відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, про що в книзі реєстрації актів про одруження 26.07.2018 зроблено відповідний актовий запис за № 561. Від шлюбу сторони мають трьох спільних дітей - [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , про що свідчать свідоцтва про народження дітей. З вересня 2021 року сімейні стосунки між подружжям фактично припинені, на розгляді в Ужгородському міськрайонному суді перебуває позовна заява про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] . Також, відповідно до рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.12.2022 з відповідача стягуються аліменти на утримання дітей та заявниці. З довідки про реєстрацію місця проживання відділу особи [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою [ADDRESS] . Згідно висновку органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому від 21.11.2023 року №1472/02-23 встановлено доцільним буде визначити місце проживання [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] разом з його матір`ю [PERSON] . Між сторонами на день подання позову, не було досягнуто згоди щодо визначення місця проживання спільних дітей [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] .. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у ній докази, виходячи з їх належності та допустимості прийшов до наступних висновків. Згідно з частинами четвертою-шостою статті 19 СК України при розгляді судом спорів, зокрема щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Згідно з частиною 3 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76). У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Позивач у позовній заяві просить визначити місце проживання трьох спільних з відповідачем дітей разом з матір`ю. Згідно з висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 21.11.2023 року №1472/02-23 встановлено, що доцільним буде визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] , за адресою її місця проживання. Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька у пункті 1 ст.9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню. Поданими суду доказами підтверджуються доводи позовної заяви про те, що позивач та позивачка та діти [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , проживають разом за адресою місця реєстрації [PERSON] , [ADDRESS] , де створені належні умови для проживання дітей, позивачем належно виконуються обов`язки щодо утримання та виховання дітей. Відповідач будь яких заперечень з приводу проживання дітей з матір`ю не подав. На переконання суду, проживання спільних дітей сторін - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , разом з їх матір`ю, [PERSON] , відповідатиме принципу «найкращих інтересів дитини» та є пріоритетним при вирішенні цієї справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. У зв`язку з чим, на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача належить стягнути на рахунок позивача сплачений судовий збір в сумі 1073 грн. 60 коп.. На підставі наведеного та

Outcome: approved