Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-25 00:00:00

1.Короткий виклад доводів пред`явленого позову. 21.03.2023 позивач [PERSON] через свого представника адвоката Вишнякову І.О. звернувся до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя із позовною заявою до Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» про стягнення середнього заробітку за затримку виплати заробітної плати. Позов обґрунтовано тим, що позивач у період з 27.12.2018 по 15.05.2019 працював у Філії «Запорізький державний обласний навчально-курсовий комбінат» УДП «Укрінтеравтосервіс» на посаді слюсаря з ремонту колісних транспортних засобів. Станом на дату звільнення відповідачем була нарахована, але не виплачена, сума заробітної плати у розмірі 9257,41 грн. Виплата суми заборгованості по заробітній платі на день звільнення з вини відповідача відбулась 14.12.2021, тобто через 2,5 роки після звільнення. Позивач був звільнений за ч.1 ст.36 КЗпП України за згодою сторін. Однак, в день звільнення позивача відповідач не здійснив виплату належних коштів, що є грубим порушенням ч.1 ст.116 КЗпП України. Відповідно до розрахункових листків за березень-квітень 2019 року середній заробіток позивача становить: (4 173,00 грн. + 2 086,50 грн.) / 2 = 6 259,50 грн. / 2 = 3 129,75 грн. Середньомісячне число робочих днів позивача: (20 + 10) / 2 = 30/2 = 15 днів. Середньоденна заробітна плата складає: 3129,75 / 15 днів = 208,65 грн. За період з 15.05.2019 по 14.12.2021 середній заробіток складає: 208,65 грн. х 656 робочих днів = 136 874,40 грн. Посилаючись на викладені обставини, просить стягнути з Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.05.2019 по 14.12.2021 у розмірі 136 874,40 грн. та судові витрати. 2.\~Інформація про\~рух цивільної\~справи. Ставлення учасників судового процесу до пред`явленого позову. Ухвалою суду від 31.03.2023 відкрито провадження по справі, призначено підготовче засідання у справі. 08.12.2023 підготовче провадження по справі закрито та справу призначено до розгляду по суті про що постановлено ухвалу з занесення до протоколу судового засідання. Позиція відповідача. Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому останній просив в задоволенні позовних вимог відмовити, у випадку задоволення позову, стягнути середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати в розмірі 925,00 грн., без врахування податків, зборів та інших платежів. В обґрунтування відзиву вказав, що Українське державне підприємство по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» не погоджується з позовними вимогами та вважає їх такими, що не підтверджені належними, допустимими та достатніми доказами. [PERSON] дійсно працював у Філії «Запорізький державний обласний навчально-курсовий комбінат» УДП «Укрінтеравтосервіс» з 27.12.2018 по 15.05.2019 на посаді слюсаря з ремонту колісних транспортних засобів та звільнений за ч.1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін. З [PERSON] філією «Запорізький державний обласний навчально-курсовий комбінат» УДП «Укрінтеравтосервіс» у день звільнення не було здійснено повний розрахунок по заробітній платі і її заборгованість становила 9 275,41 грн. Про існування вказаної заборгованості УДП «Укрінтеравтосервіс» стало відомо 15.02.2022 із Службового листа Філії «Запорізький державний обласний навчально-курсовий комбінат» УДП «Укрінтеравтосервіс» від 15.02.2022 № 27-01-14. У вказаному Службовому листі зазначено, що після звільнення [PERSON] ним було закрито зарплатний рахунок в банку, він не виходив на контакт та не надавав інформацію про наявні у нього карткові рахунки для можливого зарахування коштів. Для вирішення питання Філія відкрила йому тимчасовий рахунок в рамках діючого зарплатного проекту в ПАТ «УкрСиббанк» та перерахувала заборгованість по заробітній платі на такий рахунок. Із Службового листа УДП «Укрінтеравтосервіс» також стало відомо, що [PERSON] звертався до суду про стягнення такої заборгованості та Комунарським ВДВС у м. Запоріжжі Південно-Східного МРУ МЮ (м. Дніпро) відкрито виконавчі провадження. Центральним апаратом управління УДП «Укрінтеравтосервіс» було з`ясовано, що рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25.09.2020 у справі № 336/4565/20 стягнуто з Філії «Запорізький державний обласний навчально-курсовий комбінат» УДП «Укрінтеравтосервіс» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі у розмірі 9257,41 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.05.2019 по дату звернення до суду у розмірі 67185,30 грн., моральну шкоду в розмірі 1000 грн. Підприємством було оскаржене вказане рішення в апеляційному порядку. Постановою Запорізького апеляційного суду від 25.10.2022 у справі № 336/4565/20 рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25 вересня 2020 скасовано, прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову [PERSON] до Філії «Запорізький державний обласний навчально-курсовий комбінат» УДП «Укрінтеравтосервіс» про стягнення заборгованості по заробітній платі відмовлено. Щодо розрахунку середнього заробітку за час затримки, посилаючись на Порядок обчислення середньої заробітної плати, зазначає, що при вирахуванні середнього заробітку [PERSON] слід виходити з наступних розрахунків. Заробітна плата [PERSON] у березні 2019 року становила 4173 грн., у квітні 2019 - 2086,50 грн., всього 6259,50 грн. У березні-квітні 2019 року [PERSON] відпрацював 40 робочих днів. Отже середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 156,49 грн. (6259,50/40=156,49). Середньомісячне число робочих днів становить 465 днів (15 (середньомісячне число робочих днів) х 31 місяць (червень-грудень 2019 року, січень-грудень 2020, січень-грудень 2021 року). Крім того, вважає, що позивач пропустив строк звернення до суду, який сплив 16.08.2019. Як вбачається з позовної заяви, [PERSON] заявив вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 136 874,40 грн., сума якої є більшою в 15 разів ніж заборгованість по заробітній платі у розмірі 9 257,41 грн. Окрім іншого вказав, що позивач жодного разу не повідомляв в Центральний апарат УДП «Укрінтеравтосервіс» про фінансові проблеми у філії «Запорізький ДОНКК» та про існуючу у нього заборгованість по заробітній платі та з вимогою про здійснення розрахунку. Тому, саме [PERSON] не надав належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, що він був позбавлений можливості отримати нараховану йому заробітну плату і така вина лежить на материнському Підприємстві. Звертає увагу, що [PERSON] вперше звернувся до суду лише у серпні 2020 року, тобто через 15 місяців після звільнення (травень 2019 року). Вважає за необхідне врахувати, що звернення [PERSON] вперше до суду у невстановлений спосіб є виною самого позивача, а тому Підприємство не повинно нести надмірний тягар відповідальності. Заборгованість по заробітній платі було погашено ще 14.12.2021, а рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25.09.2020 у справі № 336/4565/20 було скасоване 25.10.2022. З новим позовом [PERSON] звернувся лише у березні 2023 року, тобто через 5 місяців після скасування попереднього судового рішення, зловживаючи своїми правами та використовуючи у своїх цілях дію Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (СОУШ-19)» від 30.03.2020 № 540-ІХ, яким строки, визначені статтею 233 КЗпП України, продовжено на строк дії такого карантину. Позиція позивача. Представник позивача адвокат Вишнякова І.О. подала до суду відповідь на відзив, у якому зазначила, що заперечення відповідача не відповідають нормам трудового законодавства, які регулюють дані правовідносини, а також не відображають дійсних обставин справи з огляду на наступне. Дійсно, у зв`язку з тим, що Філією «Запорізький державний обласний навчально-курсовий комбінат» Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» на дату звільнення не була виплачена заробітна плата у розмірі 9 257,41 грн. Позивач у 2020 р. звернувся до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя за позовом до Філії, на підставі чого було відкрито справу № 336/4565/20. 25.09.2020 рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя по справі № 336/4565/20 було задоволено позовні вимоги та стягнуто з Філії на користь Позивача: заборгованість по заробітній платі у розмірі 9 257,41 грн; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.05.2019 по дату звернення до суду у розмірі 67 185, 30 грн. Також зазначила, що що Філія та/або УДП «Укрінтеравтосервіс» могли у добровільному порядку виконати рішення суду від 25.09.2020 та перерахувати Позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені. Проте, УДП «Укрінтеравтосервіс», діючи недобросовісно, вирішило оскаржити рішення суду від 25.09.2020, подавши апеляційну скаргу 19.08.2022, у якій посилалось на той факт, що Позивач заявив вимоги до Філії, яка не є юридичною особою, а отже, не має цивільної процесуальної правоздатності, і не може бути самостійним відповідачем у справі. 25.10.2022 постановою Запорізького апеляційного суду рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25.09.2020 було скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову до Філії про стягнення заборгованості по заробітній платі відмовлено. Вказані обставини свідчать, що Позивач намагався стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні ще у 2020 році, проте через зловживання Відповідачем процесуальними правами відповідне судове рішення було скасовано. На думку представника позивача про зловживання УДП «Укрінтеравтосервіс» процесуальними правами свідчать наступні обставини. Як зазначається у рішенні суду від 25.09.2020 представник УДП «Укрінтеравтосервіс» - Філія отримала ухвалу про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками. Тобто, оскільки УДП «Укрінтеравтосервіс» було відомо про справу та, що Філія не може бути відповідачем, вони могли повідомити суд про неналежність відповідача, проте, діючи недобросовісно, УДП «Укрінтеравтосервіс» та Філія не вжили належних заходів на стадії розгляду справи у суді першої інстанції. УДП «Укрінтеравтосервіс» було обізнано через своє представництво про відкриття провадження у справі, наявність оскаржуваних рішень суду, їх змістом, порядком та строками оскарження ще у 2020, проте з апеляційною скаргою звернувся тільки 19.08.2022, тобто через два роки з часу ухвалення рішення. Про факт того, що УДП «Укрінтеравтосервіс» було обізнано з наслідками судового розгляду справи свідчить також обставина, що 14.12.2021 р. ним було частково виконано рішення суду та перераховано Позивачу заборгованість по заробітній платі. Оскільки рішення суду по справі № 336/4565/20 було скасовано через недобросовісність дій УДП «Укрінтеравтосервіс» та Філії, Позивач був вимушений знову звертатися до суду за захистом своїх порушених прав. Щодо недобросовісності самого позивача, на що звертає увагу представник відповідача, а саме щодо того, що Позивач після звільнення закрив зарплатний рахунок в банку, не виходив на контакт та не надавав інформацію про наявні у нього карткові рахунки для можливого зарахування коштів, а також, що Філія відкрила Позивачу тимчасовий рахунок в рамках діючого зарплатного проекту в ПАТ «УкрСиббанк» та перерахувала заборгованість по заробітній платі на такий рахунок, зазначила про те, що відповідачем не було здійснено жодної спроби для виплати заробітної плати Позивачу. У письмовому порядку Відповідач не звертався до Позивача з проханням надати реквізити його рахунку для виплати заробітної плати у безготівковій формі. Відповідач не зазначає, коли саме після звільнення Позивача, останній закрив зарплатний рахунок у банку. При цьому, даним твердженням Відповідач визнає, що у день звільнення - у день коли за законом Відповідач мав виплатити Позивачу заробітну плату, зарплатний рахунок ще був відкритим і Відповідач міг розрахуватись із Позивачем вчасно. Крім того, Позивача не було повідомлено про нібито відкриття тимчасових рахунків та перерахування на них заборгованості з заробітної плати. Акцентує увагу суду, що жодної довідки з банку про закриття зарплатного рахунку Позивачем, відкриття тимчасових рахунків та перерахування коштів надано не було, а долучений до відзиву службовий лист не є тим документом, який може підтверджувати дані факти. Посилаючись на те, що виплата зарплати при звільненні працівника у відповідності до вимог ст. 116 КЗпП є обов`язком роботодавця, незалежно від того, чи звертається працівник із вимогою про таку виплату, тому відсутність саме письмової вимоги Позивача про проведення з ним розрахунку, у даному випадку не може саме по собі бути підставою для позбавлення працівника права на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Таким чином, враховуючи, що Відповідачем не доведено відсутність своєї вини за затримку розрахунку при звільненні, то у відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України редакції станом на здійснення Відповідачем розрахунку, він повинен виплатити позивачу його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Стосовно розрахунку заборгованості наданого відповідачем вказала, що відповідач до відзиву на позовну заяву надав довідку про доходи, за містом якої середньоденний заробіток Позивача розраховано шляхом ділення загальної суми доходів на 40 робочих днів. Відповідачем помилково вказано у довідці, що Позивач відпрацював з березня по квітень 2019 р. 40 робочих днів. Фактично у березні 2019 р. Позивач відпрацював 20 робочих днів, а у квітні 2019 р. - 10 робочих днів, що разом складає 30 робочих днів. Даний факт підтверджується безпосередньо сумами заробітної плати: у квітні 2019 р. вона становить 2 086,50 грн, у березні 2019 р. - 4 173,00 грн. З чого випливає, що за змістом довідки, Позивач отримав заробітну плату у квітні у два рази меншу за заробітну плату у березні при однаковій кількості відпрацьованих днів, що свідчить про невідповідність у довідці кількості робочих днів у квітні. Помилковість при розрахунку середнього заробітку у сумі 156,49 грн також підтверджується, тим, що помножуючи середній заробіток на 20 робочих днів, заробітна плата мала становити як у березні, так і у квітні 3 129,80 грн, натомість вона складає інший розмір (4 173,00 грн та 2 086,50 грн відповідно). При цьому, Відповідач розраховує середньомісячне число робочих днів за період затримки виплати заробітної плати з 15 (30/2) середньомісячних робочих днів, а не з 20 (40/2). Окрім того вказала, що розрахунок Відповідача середньомісячного числа робочих днів, шляхом множення 15 (середньомісячне число робочих днів) х 31 місяць (червень-грудень 2019р., січень-грудень 2020, січень-грудень 2021), не відповідає змісту Порядку № 100, а також положенню ст. 117 КЗпП України. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, згідно п. 8 Порядку № 100 провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/ годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Тобто розмір середньої заробітної плати розраховується шляхом множення середньої заробітної плати на число робочих днів за період прострочення, а не на середньомісячне число робочих днів. Отже, розрахунки Позивача є правильними, натомість Відповідач, збільшуючи кількість робочих днів при розрахунку суми середньої заробітної плати Позивача та зменшуючи кількість числа робочих днів у період затримки виплати заробітної плати, намагається ввести суд в оману для зменшення розміру відшкодування, що суперечить нормам діючого законодавства. Щодо доводів відповідача стосовно пропущення строків звернення до суду, посилається на ст.322 КЗпП України, в редакції, чинній на момент звільнення позивача. Звертає увагу суду, що розмір відшкодування не залежить від дій Позивача, адже він просить суд стягнути середній заробіток за період з дати його звільнення (15.05.2019 р.) по дату здійснення фактичного розрахунку (14.12.2021 р.). Той факт, що Позивач звернувся до суду у 2023 р. жодним чином не впливає на суму відшкодування, адже Відповідач міг виплатити заборгованість із заробітної плати у встановлений законом строк ще у травні 2019 р. та у 2020 р. після винесення рішення суду по справі № 336/4565/20, що свідчить про те, що Відповідач не намагався своєчасно виплатити належні до сплати суми. Заперечення на відповідь на відзив. 30.08.2024 від представника відповідача [PERSON] надійшли заперечення на відповідь на відзив. Заперечення мотивовані тим, що при зверненні до суду в перший раз, позивач мав врахувати, що відповідачем по справі повинна була бути саме юридична особа, а не її відокремлений підрозділ. Крім того, УДП «Укрінтеравтосервіс» під час розгляду справи № 336/4565/20 не могло заперечувати позовні вимоги в частині розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки не було залучено до участі у справі. Станом на день звільнення Позивача заборгованість по заробітній платі у Філії становила 475 809,00 гривень, тому і виникли труднощі із повною виплатою заробітної плати Позивачу у день його звільнення. Як тільки у Філії з`явилася можливість сплатити заборгованість Позивачу по заробітній платі в повному обсязі, така самостійно відкрила йому тимчасовий рахунок та перерахувала на нього кошти. Вказана обставина свідчить, що відособлений підрозділ Відповідача в умовах, що склалися діяв добросовісно та самостійно при першій можливості перерахував кошти Позивачу, навіть без повідомлення ним самостійно своїх нових банківських реквізитів. 26.02.2024 представник позивача адвокат Вишнякова І.О. в судове засідання не з`явилась, просила справу розглянути без її участі, на позовних вимогах наполягала, про що суду подала письмову заву. Представник відповідача, належним чином повідомлений, в судове засідання не з`явився. 23.02.2024 до суду подав письмове клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, у якому просив відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу повністю або зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 1800 грн.; у випадку часткового задоволення позову зменшені витрати на правничу допомогу просить покласти на обидві сторони пропорційно задоволених позовних вимог, посилаючись на наступне. Вважає, що даний спір є незначної складності. У спорах такого характеру судова практика є сталою, застосування великої кількості законів та підзаконних актів спірні правовідносини не передбачають, матеріали справи не містять великої кількості документів, на дослідження та збирання б яких адвокат витратив значний час. Крім того, представник позивача [PERSON] - адвокат Вишнякова І.О. у даній справі, надавала правничі послуги позивачу і у аналогічній справі Шевченківського районного суду м. Запоріжжя № 336/4565/20. Зокрема додатковим рішенням від 02.11.2020 на користь [PERSON] було стягнуто судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4500 грн. Отже, адвокат Вишнякова І.О. була добре завчасно обізнана з усіма деталями та обставинами справи та не потребувала витрачання значного часу для виготовлення позовної заяви, клопотань про витребування доказів чи інших процесуальних документів. Не погоджується з часом, витраченим для складання позовної заяви, оскільки позов здебільшого містить загальновідомі норми законодавства 3. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Позивач [PERSON] з 27.12.2018 року знаходився у трудових відносинах з філією «Запорізький державний обласний навчально-курсовий комбінат» УДП «Укрінтеравтосервіс» на посаді слюсаря з ремонту колісних транспортних засобів, що підтверджується записом у трудовій книжки (а.с. 20-21, 222 т.1). 15.05.2019 року позивач був звільнений з посади слюсаря з ремонту колісних транспортних засобів за ч.1 ст.36 КЗпП України за згодою сторін (а.с.174, 193-200, 234 т.1). Згідно розрахункового листка за березень 2019 року, відповідачем була нарахована, але не виплачена заробітна плата, за березень 4173 грн, всього утримано 813,74 грн., борг за підприємством на початок місяця 6718,52 грн., виплачено заробітної плати 400 грн., борг за підприємством на кінець місяця 9677,78 грн. (а.с. 22 т.1). Згідно розрахункового листка за квітень 2019 року, відповідачем була нарахована, але не виплачена заробітна плата, за квітень 2086,500 грн, всього утримано 406,87 грн., борг за підприємством на початок місяця 9677,78 грн., виплачено заробітної плати 2100 грн., борг за підприємством на кінець місяця 9257,41 грн. (а.с.23 т.1). Згідно документів № 18739876552, № 18739876553, № 18739876554, №18739876555, № 18739876556 про зарахування заробітної плати та виплат прирівняних до неї, 14.12.2021 здійснено відповідні операції щодо виплати заборгованості заробітної плати [PERSON] на суму 3359,26 грн.; 859,26 грн.; 1679,63 грн.; 237,84 грн., 3359,26 грн. (а.с.24-28 т.1). Згідно листа УДП «Укрінтеравтосервіс» на ім`я т.в.о. генерального директора від 15.02.2022, борг по заробітній платі перед [PERSON] повністю погашено 14.12.2021 на суму 9495,25 грн. (а.с.116 т.1). Згідно з відомостями нарахування коштів на ім`я [PERSON] перераховано заробітну плату: № 123 за березень 2019 3359,26 грн.; № 124 за квітень 2019 1679,63 грн.; № 121 за січень 2019 859,26 грн.; № 122 за лютий 2019 року 3359,26 грн.; № 125 за травень 2019 237,84 грн. (а.с.117-119 т.1). Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25.09.2020 у справі № 336/4565/20 (провадження № 2/336/2674/2020) задоволено позов [PERSON] до філії «Запорізький державний обласний навчально-курсовий комбінат» УДП «Укрінтеравтосервіс» про стягнення заборгованості по заробітній платі (а.с.129-136 т.1). Постановою Запорізького апеляційного суду від 25.10.2022 рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25.09.2020 у справі № 336/4565/20 (провадження № 2/336/2674/2020) скасовано. У задоволенні позову [PERSON] відмовлено (а.с.124-128 т.1). Згідно з довідкою про доходи, виданою [PERSON] 08.03.2023, останньому було нараховано: за березень 2019 року (20 р. дн.) 4173 грн.; за квітень 2019 року (20 р. дн.) 2086,50 грн., всього за період з 01.03.2019 по 30.04.2019 6259,50 грн. (а.с.138 т.1). За період з 01.03.2019 по 31.03.2019 [PERSON] було відпрацьовано 20 р. днів, з 01.04.2019 по 30.04.2019 відпрацьовано 10 р. днів, про що свідчать табелі обліку використання робочого часу (а.с.229, 233 т.1). Згідно з штатним розписом заробітна плата за місяць на посаді слюсаря з ремонту колісних ТЗ склала 4173,00 грн. (а.с.230-232 т.1). За березень 2019 року [PERSON] нараховано але не виплачено заробітну плату в сумі 9677,78 грн.; за квітень 2019 року 9257,41 грн., про що свідчать розрахункові відомості (а.с.10-15 т.2). Українське державне підприємство по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» зареєстровано як юридична особа, про що свідчить виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.79 т.1). 4. Норми права, якими керується суд при вирішенні спору. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ст.117 КЗпП України, в редакції, чинній на дату звільнення позивача, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. 5. Висновки суду. Позивач [PERSON] з 27.12.2018 року по 15.05.2019 року знаходився у трудових відносинах з філією «Запорізький державний обласний навчально-курсовий комбінат» УДП «Укрінтеравтосервіс» на посаді слюсаря з ремонту колісних транспортних засобів. 15.05.2019 позивач був звільнений з посади слюсаря з ремонту колісних транспортних засобів за ч.1 ст.36 КЗпП України за згодою сторін. Згідно розрахункового листа відповідачем була нарахована, але не виплачена заробітна плата у встановлений законом термін у розмірі 9\~257,41 грн. Станом на 14.12.2021 заборгованість із заробітної плати відповідачем на користь позивача виплачена. Оформивши звільнення позивача та видавши йому трудову книжку, відповідач свій обов`язок із проведення з працівником розрахунку не здійснив, а тому є підстави для застосування до відповідача відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, передбачену ст. 117 КЗпП України. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. День звільнення позивача, відповідно до положень п. 2.26 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29 липня 1993 року, є останнім днем його роботи. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі Порядок). Відповідно до п. 2 Порядку для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку. Відповідно до п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Відповідно до розрахункових листків за березень-квітень 2019 року середній заробіток позивача становить: 3129,75 грн. (4 173,00 грн. + 2 086,50 грн.) / 2 = 6 259,50 грн. / 2 = 3 129,75 грн. Середньомісячне число робочих днів Позивача: (20 + 10) / 2 = 30/2 = 15 днів. Середньоденна заробітна плата складає: 3 129,75 / 15 днів = 208,65 грн., що вбачається з табелів обліку використання робочого часу адмінуправління та допоміжного персоналу. З зазначеного вбачається, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.05.2019 по 14.12.2021 становить:\~ 208,65 грн. х 656 робочих днів = 136\~874,40 грн. Згідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Таким чином, оскільки позивачу при звільненні не були виплачені належні йому суми від підприємства в день звільнення з вини відповідача та виплачено лише 14.12.2021, порушене право позивача на отримання належних йому сум при звільненні у встановлені законом строки - підлягає судовому захисту. Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь період затримки розрахунку при звільненні за період з 15.05.2019 по 14.12.2021, що відповідає вимогам ст.117 КЗпП України, відповідно позов підлягає задоволенню. Судові витрати. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною третьої вказаної статті встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для Згідно договору про надання правничої допомоги від 09.11.2022, акту № 1 прийому-передачі виконаних робіт від 15.02.2022, довідки про отримання грошових коштів адвокатом витрати на правову допомогу складають 18100,00 грн. та підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі. Посилання представника відповідача на те, що участь представника позивача - адвоката Вишняковою І.О. у судових засіданнях 19.07.2023, 31.08.2023, 08.12.2023, 25.01.2024 не доведена, спростовується матеріалами справи, а саме протоколами судових засідань за відповідні дати (а.с.102, 178, 237 т.1, 19 т.2). З урахуванням задоволення позову та відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 1396,11 грн. судового збору.

Outcome: approved