Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-25 00:00:00

24.10.2023 позивач - ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернулось до Сихівського районного суду Львівської області з зазначеним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 24.06.2021 між ТОВ «Маневео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено кредитний догорів №311191860. 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» укладено договір факторингу №28/1118-01, відповідно до якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти у розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених договором. 31.12.2020 додатковою угодою №26 до договору факторингу сторони дійшли згоди викласти тест договору у новій редакції. Відповідно до реєстру боржників №155 від 12.10.2021 до договору факторингу до ТОВ «Таліон плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача. 20.10.2022 між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №20102022, у відповідності до умов якого ТОВ «Таліон плюс» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні його права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрах прав вимоги. Відповідно до реєстру прав вимоги №2 від 06.03.2023 до договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право вимоги до відповідача у сумі 52749,50 грн, з яких 14500 грн сума заборгованості за основним боргом, 38249,50 грн сума заборгованості по відсотках. У зв`язку з чим позивач просить задовольнити позов, стягнути з відповідача 52749,50 грн та судові витрати. 25.10.2023 ухвалою Сихівського районного суду м. Львова зазначену справу передано в провадження Дзержинського районного суду м. Харкова за підсудністю. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.12.2023 справу за позовом ТОВ «ФК «ЄАПБ» до [PERSON] передано в провадження судді Семіряд І.В. 13.12.2023 ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова відкрито спрощене провадження у справі та призначено судове засідання. 24.01.2024 представником відповідача [PERSON] - [PERSON] , подано відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначено, що позивач вказує, що є новим кредитором за кредитним договором №311191860 від 24.06.2021 внаслідок укладених договорів факторингу від 28.11.2018 та 20.10.2022. Позивачем не надано договір факторингу від 28.11.2018. не надано реєстр боржників №155 від 12.12.2021 до договору факторингу від 28.11.2018, які доказів здійснення фактором оплати за відступлення права вимоги. Позивачем подано лише частину додаткової угоди №26 від 31.12.2020 до вказаного договору від 28.11.2018, а саме п`ять сторінок з десяти. 20.10.2022 між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №20102022, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором №311191860 від 24.06.2021. відповідно витягу з реєстру боржників №3 від 06.03.2023 до договору факторингу №20102022 від 20.10.2022, до позивача перейшло право вимоги до відповідача у сумі 52 749,50 грн. Представник відповідача зазначає, що відступлення права вимоги може здійснюватись тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У той же час договір факторингу було укладено 28.11.2018, тоді як кредитний договір був укладений 24.06.2021, тобто після відступлення права вимоги, що вказує на безпідставність договорів позивача. Продовження сторонами строку дії договору до конкретного боржника не свідчить про набуття позивачем права вимоги до [PERSON] , оскільки станом на 2018 у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» не існувало право вимоги до відповідача, оскільки кредитний договір було укладено лише 24.06.2021. позивачем не доведено факт відступлення права грошової вимоги до [PERSON] також представник відповідача вказує, що у п. 4.2 кредитного договору сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та Товариством у якості електронного підпису позичальника буде використовуватись логін особистого кабінету та пароль особистого кабінету. Проте у самому кредитному договір пункт 4.2 викладений у іншій редакції та має інше значення ніж в тексті позовної заяви, а саме: «строк дії договору обчислюється з моменту його підписання електронним підписом одноразовим ідентифікації та до закінчення строку надання кредитку, визначеному у п. 1.2 договору». Обґрунтування позивача, що викладені у позовній заяві в частині способу підписання електронного кредитного договору, що він підписаний електронним підписом який є логіном та паролем особистого кабінету суперечить умовам наданого кредитного договору, де визначено, що при підписанні договору має використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором. Матеріалами справи не підтверджено укладення ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] кредитного договору, погодження умов кредитування та надання відповідачу кредиту. Позивачем не надано належним доказів на підтвердження перерахування відповідачу коштів по кредитному договору - розрахункового документа, які ю відповідали вимогам ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський та фінансовий облік в Україні». Окрім того, розрахунок позивача про стягнення з [PERSON] процентів, нарахованих унаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань (прострочення грошового зобов`язання), після спливу строку кредитування суперечить вимогам цивільного закону та сталій судовій практиці в Україні. Також, у відзиві зазначено, що відповідач у зв`язку із розглядом справи поніс (очікує понести) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн. У зв`язку з чим представник відповідача просить відмовити у задоволені позову, стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати по оплаті послуг Адвокатського бюро «Калінін і партнери» за надання професійної правничої допомоги у розмірі 6000 грн. 25.01.2024 представник відповідача надано заяву про приєднання до матеріалів справи платіжної інструкції від 24.01.2024 на суму 6000 грн, яка підтверджує, що [PERSON] оплатила у повному обсязі витрати на правничу допомогу. 07.02.2024 представником позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» Панкратовою Т.В. подано відповідь на відзив, у якій вказано, що кредитний договір №311191860 укладений між сторонами 24.06.2021 в електронній формі має силу договору, який укладений у письмовій формі та підписаний сторонами. ТОВ «ФК «ЄАПБ» не володіє та не може володіти оригіналами первинних документів на отримання та повернення відповідачем кредитних коштів за укладеними з первісним кредитором кредитних договорів, що до яких виник спір, з тих причин, що позивач не є первісним кредитором, а дані документи, формуються, складаються та зберігаються в установі банку, який видав кредит, відповідно до чинного законодавства України відповідальною особою банку. У відповідності до умов кредитного договору кошти надаються позичальнику у безготівковій формі на банківську картку вказану позичальником при укладанні кредитного договору. Ідентифікація позичальника здійснюється через банка - емітента, яким видано картку. Отже, доступ до виписок по картці, на яку перераховнао кредитні кошти, має банк - емітент та відповідач [PERSON] . Ні первісний кредитор, ні ТОВ «ФК «ЄАПБ» не мало та не має доступу до даної інформації, так як дана інформація є банківською таємницею. Відповідач, як власник карткового рахунку, на який було перераховано кредитні кошти, може власноруч отримати виписки по рахунку для підтвердження або спростування факту перерахування та отримання кредитних коштів. Одна відповідачем не надано належних доказів того, що відповідні кошти не були зараховані на його картковий рахунок. Позивач звернувся до первісного кредитора із запитом про надання інформації щодо надання додаткових доказів та отримав наступні документи: платіжні доручення від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», детальний розрахунок заборгованості за кредитом, витяг з договору факторингу та витяг з реєстру прав вимог. Повний текст договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 ТОВ «ФК «ЄАПБ» не володіє та не може володіти договором, так як не стороною вказаного договору. В матеріалах міститься копія додаткової угоди №26 до договору факторингу, в якій повний текст договору факторингу в новій редакцію Договори, укладені між відповідачем та первісним кредитором, договір факторингу в установленому порядку недійсним не визнавались. Нараховані відсотки передбачені договором, який підписала відповідач. Нараховані проценти після строку кредитування віднесені до відсотків, які нараховані у відповідності до ст. 625 ЦК України. Відступлення права вимоги підтверджується договором факторингу №20102022 від 20.10.2022. Повний реєстр боржників носить в собі зобов`язання щодо нерозголошення відомостей, що становлять комерційну та конфіденційну інформацію, у зв`язку з чим весь реєстр надати позивач не може. Заявлена сума витрат на правничу допомогу є неспівмірною. У зв`язку з чим представник позивача просила прийняти відповідь на відзив, відзив відповідача залишити без розгляду, розгляд справи провести без участі представника відповідача, стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати, позовні вимоги задовольнити. 08.02.2024 представником відповідача [PERSON] - [PERSON] подано заперечення на відповідь на відзив, у яких зазначено, що сторона відповідача заперечує проти долучення нових доказів, оскільки позивач повинен був подати докази разом з поданням позовної заяви, проте при подачі позову до суду позивачем не було заявлено та не було повідомлено про труднощі в отриманні доказів. Позивачем не обґрунтовано неможливості подати докази у встановлений законом строку. У зв`язку з чим клопотання представника позивача про долучення додаткових доказів слід залишити без задоволення. Надана копія платіжного доручення не містить номер картки, відмітки про час їх прийняття та виконання банком. У кредитному договорі відсутнє посилання на номер банківської картки або номер банківського рахунку. У зв`язку з чим представник відповідача просив залишити без задоволення клопотання позивача про долучення доказів, визнати докази недопустими та такі, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Представник позивача до судового засідання не з`явився, був повідомлений належним чином, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності. Відповідач та представник відповідача у судове засідання не з`явилась, про день та час слухання справи повідомлені своєчасно та належним чином, від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони відповідача. Суд вважає, що підстав для відкладення розгляду справи немає, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення рішення, адже основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Суд, перевіривши матеріали справи, приходить до наступного. Приписами ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 24.06.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено договір кредитної лінії №311191860. Пунктом 1.1. договору передбачено, що кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту на суму 14500 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплати проценти за користування кредитом, відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «СМАРТ» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Згідно з пунктом 1.3 договору кредитодавець надає перший транш за договором у сумі 12000 грн одразу після укладення договору. Пунктом 1.7 договору визначено, що кредитна лінія надається строком на 17 днів від дати отримання кредиту позичальником (далі «Дисконтний період»). У пункті 1.8 договору сторони погодили, що встановлений в пункті 1.7 Договору строк дисконтного періоду та, відповідно, строк надання кредитної лінії може бути продовжено позичальником шляхом здійснення протягом дисконтного та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів, за умови якщо позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця активовано функцію продовження строку дисконтного періоду. Пунктом 1.9 договору визначено, що за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом, які нараховуються в наступному порядку: виключно на період строку, визначеного в пункті 1.7 договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за дисконтною процентною ставкою в розмірі 547,50 процентів річних, що становить 1,50 процентів від суми кредиту за кожний день користування ним; за умови продовження строку дисконтного періоду, на умовах пункту 1.8 договору з наступного дня після закінчення вказаного в пункті 1.7 договору строку нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за індивідуальною процентною ставкою в розмірі 547,00 процентів річних, що становить 1,50 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним. П 1.9.3. передбачає - якщо позичальник користуватиметься кредитом після закінчення дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів в порядку, передбаченому пунктом 1.8 Договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною та індивідуальною процентною ставкою за весь строк дисконтного періоду скасовуються з дати надання кредиту і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за базовою процентною ставкою в розмірі 620,50 процентів річних, що становить 1,70 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним, відповідно до чого позичальник зобов`язується сплатити кредитодавцю різницю між нарахованими процентами за базовою ставкою та фактично сплаченими процентами за дисконтною та індивідуальною процентними ставками за весь строк користування кредитом протягом дисконтного періоду. З огляду на вищезазначене та у порядку статті 212 ЦК України сторони домовились, що відкладальною обставиною за даним договором щодо виникнення у позичальника зобов`язань по сплаті процентів за базовою процентною ставкою від дати отримання кредиту до дати закінчення дисконтного періоду є факт продовження користування кредитом понад строк дисконтного періоду з врахуванням всіх продовжень строку дисконтного періоду на умовах пункту 1. 8 цього договору. Пунктом 1.12. договору сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення дисконтного періоду блокує можливість отримання позичальником нових траншів за договором та є відкладальною обставиною в розумінні статті 212 ЦК України, яка має наслідком продовження строку дії кредитної лінії (продовження загального строку дії договору) на наступних умовах: зобов`язання щодо повернення основної суми кредиту переносяться на наступний день після закінчення дисконтного періоду, однак при ненадходженні платежу зобов`язання позичальника по оплаті основної суми кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 календарних днів від дати закінчення дисконтного періоду; з наступного дня після закінчення дисконтного періоду позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати кредитодавцю проценти з розрахунку 839,50 процентів річних, що становить 2,30 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним. За умовами пункту 4.3 договору проценти, нараховані після закінчення строку дії цього договору (після 90 дня від дати закінчення дисконтного періоду) чи його дострокового розірвання, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні частини 2 статті 625 ЦК України. Договір підписано в електронному вигляді електронним підписом з одноразовим ідентифікатором [PERSON] . MNV22W4F, відправленим 24.06.2021 о 13.20 год, введеним 24.06.2021 о 13.21; він містить податковий номер, адресу, електронну адресу та номер мобільного телефону [PERSON] . Як вбачається з копії платіжного доручення від 14 жовтня 2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» переказало кошти [PERSON] згідно договору №311191860 від 24.06.2021 у розмірі 12000 грн для зарахування на платіжну картку № [NUMBER]. З додаткової угоди №26 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 вбачається, що ТОВ «Таліон плюс» (фактор) та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» вирішили договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 викласти у новій редакції. Згідно вказаної додаткової угоди клієнт зобов`язався відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги. 20.10.2022 між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу №20102022, за умовами якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» зобов`язується відступити Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги, в тому числі право грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти на умовах, визначених договором. З витягу з реєстру прав вимоги № 2 до зазначеного договору від 20.10.2022 вбачається, що ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» передано право вимоги відносно [PERSON] за кредитним договором №311191860 на загальну суму заборгованості 52749,50 грн, з яких 14500 грн - заборгованість за основним боргом, 38249,50 грн заборгованість за відсотками. З розрахунків заборгованості ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» вбачається, що сума заборгованості [PERSON] за тілом кредиту становить 14500 грн, а також нараховані відсотки за користування кредитом: за період з 06.03.2023 по 31.08.2023 38249,5 грн. Після відступлення права вимоги 21 жовтня 2022 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не здійснювалось нарахування відсотків та штрафних санкцій. Розмір заборгованості залишився незмінним - 52749,5 грн. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6Закону України «Про електроннідокументи таелектронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах. Пунктами 5-7статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Стаття 11 вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору. Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі «Інтернет» або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону вважається таким,що заправовими наслідкамиприрівнюється додоговору,укладеного уписьмовійформі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України. За змістомстатті12 цього Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З договору кредитної лінії № 311191860 від 26.04.202 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] вбачається, що у відповідності до вимог частини 1статті 638ЦКУкраїни між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлено в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатору, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства. Оскільки цей договір укладено на сайті позикодавця, та [PERSON] підписала його одноразовим ідентифікатором MNV22W4F, відправленим 24.06.2021 о 13-20 год, введеним 24.06.2021 о 13-21 год., тому без отримання повідомлення з відповідним ідентифікатором, без здійснення входу на сайт товариства такий договір не був би укладений. Зазначене відповідає висновкам, що викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19, провадження № 61-1602св20, від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20, провадження № 61-2903св21, від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20, провадження № 61-2303св21, від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20, провадження № 61-16059св21, від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20, провадження № 61-2902св21. Договір містить податковий номер [PERSON] , адресу, електронну адресу та номер мобільного телефону, доказів того, що [PERSON] не належать ці дані не надано. Окрім того, доказів того, що банківська картка з номером [NUMBER] , зазначеним у платіжному дорученні від 24.06.2021, [PERSON] не належить, та на неї не було перераховано кредитні кошти за договором, відповідачем на спростування отримання кредитних коштів не надано. Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» зазначені правочини вважаються такими, що за правовими наслідками прирівнюються до договору, укладеного у письмовій формі. У зв`язку з чим суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено, що нею не було укладено договір в електронній формі та що вона не отримувала кредитні кошти. Що стосується договорів факторингу. Відповідно до положень статей 512, 514 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, у тому числі внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина перша статті 1077 ЦК України). Згідно статті 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі №914/868/17, від 18 жовтня 2018 року у справі №910/11965/16. Крім того, Верховний Суд у постанові від 2 листопада 2021 року у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. З наданих позивачем доказів вбачається, що 28.11.2018 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» був укладений договір факторингу № 28/1118-01. 24.06.2021, тобто вже після укладення зазначеного договору факторингу, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклало з відповідачем [PERSON] договір кредитної лінії № 311191860, за умовами якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надало позичальнику [PERSON] кредит. У подальшому 20.10.2022 між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Таліон плюс» укладено договір факторингу № 20102022, за умовами якого ТОВ «Таліон плюс» відступив, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набув право вимоги до боржників первісного кредитора, зазначених у відповідних реєстрах прав вимоги. Отже, кредитний договір між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладений 24.06.204, тобто майже через три роки після укладення 28.11.2018 договору факторингу між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Право вимоги до [PERSON] вказано лише у реєстрі від 14.12.2021 і не існувало на момент укладення договору факторингу від 28.11.2018. Копії зазначеного договору факторингу від 28.11.2018 суду не надано. Тож суд позбавлений можливості встановити, чи було взагалі його предметом право майбутньої вимоги. До того ж, така вимога на момент укладення договору мала би бути визначеною, тоді як жодної визначеної вимоги у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» щодо [PERSON] на момент укладення договору факторингу від 28.11.2018 не було, та сторони не могли передбачити, що 24.06.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» буде укладено кредитний договір з [PERSON] . Лише 21 жовтня 2022 року на підставі договору факторингу від 20 жовтня 2022 року ТОВ «Таліон Плюс» передало фактору ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги. Однак, право вимоги за кредитним договором з [PERSON] в даний пакет не могло увійти. Таким чином, позивач ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не надав доказів переходу до нього права вимоги до боржника [PERSON] за договором кредитної лінії №311191860, оскільки кредитний договір був укладений 24.06.2021, а договір факторингу, за умовами якого попередньому фактору ТОВ «Таліон Плюс» передано право вимоги за кредитними договорами, був укладений 28.11.2018, тобто задовго до укладення кредитного договору. Крім того, позивачем не надано суду ані копії договору факторингу від 28 листопада 2018 року, ані доказів на підтвердження оплати за договорами факторингу від 28 листопада 2018 року та 20 жовтня 2022 року. Доводи позивача щодо презумпції правомірності правочину, викладені у відповіді на відзив, не заслуговують на увагу, адже передача за правочином невизначених вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину. Оскільки, позивачем не надано доказів переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі за кредитним договором від 24.06.2021, укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] суд приходить до висновку про відмову у задоволені позову. Що стосується заявленої вимоги відповідача про стягнення витрат на правову допомогу. У відзиві представником відповідача зазначено, що [PERSON] у зв`язку з розглядом справи понесла (очікує понести) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн, на виконання умов п. 2 додатку №1 від 23.01.2024 до договору про надання професійної правничої (правової) допомоги №б\\н24 від 23.01. 2024, укладеного між [PERSON] та адвокатським бюро «Калінін і Партнери». У зв`язку з чим просить стягнути з позивача витрати на правову допомогу у розмірі 6000 грн. На підтвердження понесених витрат представником відповідача надано договір №б\\н/24 про надання професійної правничої допомоги від 23.01.2024, укладений між Адвокатським бюро «Калінін і Партнери» та [PERSON] , додаток №1 до вказаного договору №б\\н\\24. Окрім того, надано платіжну інструкцію від 24.01.2024 на суму 6000 грн, призначення платежу у якій вказано «договір №б\\н/24 від 23.01.2024, [PERSON] ». Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19). Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. У постанові Верховного Суду від 22 липня 2021 року у справі № 628/2292/18 зазначено, що якщо винагорода адвоката за послуги згідно з договором про надання правової допомоги була визначена сторонами у твердій (фіксованій) сумі, то вона за весь час дії договору не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу. При зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту. Зазначене відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19 (провадження № К/9901/27657/20). У випадку визначення договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо. Такий висновок викладено у додатковій постанові Верховного Суду від 30 серпня 2023 року у справі № 754/4352/21, провадження № 61-2723св23. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved