Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-15 00:00:00

До Вишгородського районного суду Київської області від представника позивача адвоката Бубенка В.Г. надійшла позовна заява [PERSON] до Приватного підприємства «Автомагістраль» про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що у період з 23.11.2015 року по 05.07.2022 року [PERSON] знаходився у трудових відносинах з ПП «Автомагістраль».\~05.07.2022\~року позивач\~був звільнений\~за власним\~бажанням згідно\~наказу №\~354\~від 05.07.2022\~року. Однак,\~в день\~звільнення позивача\~05.07.2022\~р.,\~відповідач письмово\~не повідомив\~позивача про\~нараховані суми\~належні при\~звільненні та\~не здійснив\~виплату належних\~коштів,\~що є\~грубим порушенням\~ч.1\~ст.\~116\~КЗпП України,\~ у\~зв`язку\~з чим\~просить стягнути заборгованість по заробітній платі у розмірі 62 955,28 грн., компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 49 146,30 грн. та середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення, а також понесені судові витрати. Ухвалою судді від 09 червня 2023 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом та повідомленням сторін. 07\~листопада 2023\~року представник\~відповідача адвокат\~Корзаченко В.М.\~до суду\~подав відзив\~на позовну\~заяву,\~в якому\~вважає її\~необґрунтованою та\~надуманою,\~а вимоги\~такими,\~що не\~підтверджені належними\~та допустимими\~доказами,\~а відтак\~такими що\~не підлягають\~задоволенню виходячи\~з наступного. Вимоги позивача\~не можуть\~бути задоволені,\~оскільки заявлені\~після спливу\~визначеного законодавством\~строку для\~такого звернення. Оскільки позивач\~був звільнений\~05\~липня 2022\~року,\~то 3-місячний\~строк звернення\~до суду\~з відповідним\~позовом сплив\~05\~жовтня 2022\~року,\~оскільки позивач,\~не отримавши\~повний розрахунок\~чи відповідні\~довідки у\~день звільнення,\~довідався про\~порушення свого\~права і\~про особу,\~яка його\~порушила фактично\~у день\~звільнення,\~тобто 05\~липня 2022\~року.\~Натомість позивач\~звернувся до\~суду лише\~29\~вересня 2023\~року,\~що свідчить\~про суттєве\~пропущення ним\~строку звернення\~до суду,\~а відтак\~і про\~відсутність правових\~підстав для\~задоволення позову.\~Звернув увагу\~суду на\~те,\~що головний\~офіс ПП\~«Автомагістраль»,\~його територія\~та значна\~частина виробничих\~приміщень,\~які знаходяться\~у селі\~Синяк Бучанського\~району (колишнього\~Вишгородського району)\~Київської області,\~упродовж часу\~з 25\~лютого 2022\~року по\~03\~квітня 2022\~року перебували\~під окупацією\~російських загарбників.\~У зв`язку\~з цим,\~виникли об`єктивні\~реальні загрози\~життю та\~здоров`ю працівників,\~було пошкоджено\~приміщення офісу\~та викрадено\~чи пошкоджено\~значну кількість\~транспортних засобів\~(27\~шт.).\~Окрім того,\~було викрадено\~чи знищено\~всю офісну\~оргтехніку,\~документи,\~тощо.\~Також було\~повністю знищено\~сервер,\~значну кількість\~допоміжного обладнання\~та різноманітного\~устаткування,\~чим заподіяно\~надзначних матеріальних\~збитків,\~розмір яких\~перевищив 50\~млн.\~грн.,\~у зв`язку\~з чим\~підприємство опинилося\~у вкрай\~скрутному фінансовому\~становищі та\~ще й\~до цього\~часу вживає\~заходів щодо\~відновлення своєї\~діяльності. Після деокупації\~підприємство має\~критичну ситуацію\~з виплатою\~заробітної плати\~працівникам,\~оскільки підрозділи\~Державного казначейства\~не здійснюють\~перерахування коштів\~на рахунок\~підприємства за\~давно виконані\~роботи та\~надані послуги,\~що унеможливлює\~своєчасні розрахунки\~з бюджетом,\~працівниками та\~контрагентами за\~придбані матеріали. Таким чином,\~внаслідок ведення\~бойових дій\~у Бучанському\~районі Київської\~області та\~інших обставин\~непереборної сили,\~у тому\~числі й\~існування заборгованості\~з бюджету\~держави за\~вже виконані\~роботи та\~надані послуги,\~підприємство повідомляло\~усіх своїх\~працівників про\~існування форс-мажорних\~обставин та\~змушене було\~припинити своєчасну\~виплату заробітної\~плати працівникам,\~а також\~сплату бюджетних\~платежів до\~бюджетів усіх\~рівнів.\~Зауважив,\~що ПП\~«Автомагістраль обліковує\~заборгованість перед\~позивачем з\~виплати йому\~заробітної плати\~та компенсації\~відпустки у\~загальній сумі\~90\~241,78\~грн. Крім того зазначив, що існування заборгованості є наслідком непереборної сили та випадку, який трапився не з вини ПП «Автомагістраль», а тому, відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (який є спеціальним та має перевагу над приписами ст. 117 КЗпП України), відповідач звільнений від будь-якої відповідальності за порушення зобов`язання, в тому числі й від стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. 11 січня 2024 року представник відповідача подав суду заяву про закриття провадження в частині позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній плати при звільненні, оскільки вказана заборгованість в розмірі 90\~241,78 грн. перед позивачем погашена, що підтверджується відповідною квитанцію. У задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні просить відмовити повністю. В судовому засіданні представник відповідача адвокат Корзаченко В.М. просив закрити провадження в частині позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі при звільненні, оскільки вказану заборгованість перед позивачем вже погашено, в решті заявлених позовних вимог просив відмовити з підстав викладених у відзиві. В судовому засіданні представник позивача адвокат Бубенко В.Г. підтвердив щодо сплати позивачу компенсації грошових коштів невиплачених при звільненні та не заперечував щодо закриття провадження в цій частині, в іншій частині підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив суд задовольнити позов з викладених у ньому підстав. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідно до наказу №252 від 20.11.2018 року [PERSON] прийнято на посаду дорожнього робітника 3 розряду ПП «Автомагістраль» Згідно наказу №354 від 05.07.2022 року [PERSON] звільнено із займаної посади за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, про що зроблено записи в трудовій книжці серії [NUMBER] . З довідки №А-00000216 від 10.07.2023 року встановлено, що [PERSON] працював в ПП «Автомагістраль» з 23.11.2015 року по 04.07.2022 року на посаді дорожній робітник 3 розряду. Нарахований дохід за період з 01.01.2022 року по 05.07.2022 року 139\~815,87 грн. (112\~551,78 грн. - дохід за вирахуванням утримань за період з 01.01.2022 року по 05.07.2022 року, 22 310,00 грн. - виплачено за вказаний період). Разом з тим встановлено, що заборгованість по заробітній платі та компенсації за невикористані дні відпустки ПП «Автомагістраль» перед [PERSON] в розмірі 90\~241, 78 грн. (112\~551,78 грн. - 22 310,00 грн.) погашено, що підтверджується квитанцією №11956 від 27 грудня 2023 року. Положеннями п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України передбачено, що суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. Таким чином, оскільки вказану заборгованість відповідачем погашено, провадження в частині вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористані дні відпустки, підглядає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. Щодо решти позовних вимог суд зазначає наступне. Судом встановлено, що роботодавець не виконав вимог трудового законодавства щодо вчасної виплати всіх належних при звільненні позивачу сум у передбачені\~статтею 116 КЗпП України\~строки. За\~статтею 233 КЗпП України\~(в редакції на день звільнення з роботи позивача) працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Разом з тим, зміни, внесені до норм статей\~116,117,\~233 КЗпП України\~на підставі\~Закону №2352-ІХ від 01.07.2022 року, не можуть стосуватися даних правовідносин, оскільки набули чинності лише з 19 липня 2022 року. Згідно зі\~статтею 58 Конституції України\~«закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. У\~рішенні Конституційного Суду України у справі № 4-рп/2012 від 22 лютого 2012 року\~встановлено, що положення частини першої\~статті 233 КЗпП України\~у взаємозв`язку з положенням статей\~116,117,237-1\~цього\~Кодексу\~слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримки виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. До вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до\~статті 117 КЗпП України\~застосовується тримісячний строк звернення до суду, визначений частиною першою\~статті 233 КЗпП України, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним. Вказані правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у Постанові від 08.02.2022 у справі № 755/12623/19 (провадження № 14-47цс21) та Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 20.07.2022 у справі № 204/3645/20 (провадження № 61-2520св22). З огляду на зазначене вище та враховуючи, що невиплата працівникові при звільненні всіх належних йому сум це триваюче правопорушення і працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку, а також, що до пред`явлення зазначеного позову відповідач не провів належні позивачу виплати і дане правопорушення тривало до моменту фактичного розрахунку 27 грудня 2023 року, слід вважати, що позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав у строк, встановлений законом. За таких обставин суд дійшов висновку, що позивачем не пропущений строк звернення до суду. Закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать, за невиконання такого обов`язку настає відповідальність, передбаченастаттею 117 КЗпП України. Відповідно до ст. 117 КЗпП (в редакції на день звільнення з роботи позивача) в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116\~цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 243/2071/18 (провадження № 61-48088сво18) вказано, що: «зважаючи на вимоги позивача - виплата заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, компенсації за затримку видачі трудової книжки та середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, а також встановлені форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), застосуванню підлягають положення трудового і цивільного законодавства». Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який продовжує діяти до теперішнього часу. Згідно ст. 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», заробітна плата виплачується працівнику на умовах, визначених трудовим договором. Роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати. Роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати. У разі неможливості своєчасної виплати заробітної плати внаслідок ведення бойові дії, строк виплати заробітної плати може бути відтермінований до моменту відновлення діяльності підприємства. Відповідно до ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо (ч. 2 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»)». Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 905/857/19 (провадження № 12-56гс21) зазначила, що заробітна плата є відповідальністю в розумінні статті 617 ЦК України, від якої роботодавець може бути звільнений внаслідок випадку або непереборної сили, а також, дійшла висновку, що: «Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно (ч. 1 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»). Згідно ч. 3 ст. 82 ЦПК України, обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Відповідно до норм чинного в Україні законодавства, військові дії, оголошена та неоголошена війна, збройний конфлікт або серйозна загроза такого конфлікту, включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, є обставинами непереборної сили (форс-мажорними обставинами) - надзвичайними та невідворотними обставинами, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань. На засвідчення існування в державі форс-мажорних обставин Торгово-промислова палата України 28 лютого 2022 року опублікувала відповідний загальнодоступний лист за №2024/02.0-7.1, згідно якого форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) визнано: військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року. Зазначені обставини з цього часу до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). Крім того, загальновідомими є також і обставини тимчасової окупації та ведення бойових дій внаслідок військової агресії російської федерації на території с. Синяк Бучанського району Київської області з 25 лютого по 01 квітня 2022 року (ст. 82 ЦПК України). Окрім того, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 06 грудня 2022 року №1364 «Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією» та Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №309 від 22 грудня 2022 року, до територій, на яких велися бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, відноситься також і с. Синяк Бучанського району Київської області, яке перебувало під окупацією в період з 25 лютого 2022 по 01 квітня 2022 року. Судом встановлено,\~що головний\~офіс ПП\~«Автомагістраль»,\~його територія\~та значна\~частина виробничих\~приміщень,\~які знаходиться\~ селі\~Синяк Бучанського\~району (колишнього\~Вишгородського району)\~Київської області,\~протягом часу\~з 25\~лютого 2022\~року по\~03\~квітня 2022\~року перебували\~під окупацією\~російської федерації,\~де відбувалися\~бойові дії.\~У зв`язку\~з цим,\~виникли об`єктивні\~реальні загрози\~життю та\~здоров`ю працівників,\~було пошкоджено\~приміщення офісу\~та викрадено\~чи пошкоджено\~значну кількість\~транспортних засобів\~(27\~шт.).\~Окрім того,\~було викрадено\~чи знищено\~всю офісну\~оргтехніку,\~документи,\~тощо.\~Також було\~повністю знищено\~сервер,\~значну кількість\~допоміжного обладнання\~та різноманітного\~устаткування,\~чим заподіяно\~надзначних матеріальних\~збитків,\~розмір яких\~перевищив 50\~млн.\~грн.,\~у зв`язку\~з чим\~підприємство опинилося\~у вкрай\~скрутному фінансовому\~становищі та\~ще й\~до цього\~часу вживає\~заходів щодо\~відновлення своєї\~діяльності. За результатами звернення підприємства до правоохоронних органів щодо вказаних вище злочинних дій розслідується кримінальне провадження № 1202211105000108 від 08 квітня 2022 року за ч 2 ст. 438 КК України (порушення законів та звичаїв війни). Зазначене підтверджується дослідженими в суді доказами: даними протоколу допиту свідка [PERSON] (юрист юридичного відділу ПП «Автомагістраль») від 14 квітня 2022 року, даними протоколу огляду місця події від 14 квітня 2022 року в кримінальному провадженні №1202211105000108, листом ПП «Автомагістраль» № 272 від 28 квітня 2022 року, направленого Міністру інфраструктури України Кубракову О. Таким чином, судом встановлено, що у ПП «Автомагістраль» існували обставини непереборної сили (форс-мажорні обставини), які об`єктивно унеможливили належне та своєчасне виконання обов`язку щодо виплати заборгованості працівникам підприємства по заробітній платі згідно вимог ст. 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» та ст.ст. 116-117 КЗпП України. Враховуючи викладене, суд доходить висновку про відмову у задоволені позову в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача (ст. 117 КЗпП України), оскільки внаслідок ведення бойових дій, пошкодження та викрадення майна підприємства, заподіяння підприємству значних матеріальних збитків, відповідач з поважних причин не залежних від його волі, не мав можливості своєчасно здійснити оплату праці позивачу за виконану роботу та провести повний розрахунок із ним при звільненні. Таким чином, відповідно до положень Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» та ст.117 КЗпП України, зазначене є підставою для звільнення роботодавця від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці несвоєчасного проведення з працівником розрахунку при звільненні. Відтак, вимога позову про виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволенню не підлягає. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed