Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-12 00:00:00

[PERSON] , звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмір 1/3 частки від всіх видів його заробітку, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення [PERSON] повноліття, а потім в розмірі частки від всіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення повноліття [PERSON] , [INFO] повноліття. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частки від всіх видів його доходу, щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі позову до суду та до досягнення сином [PERSON] , [INFO] трьохрічного віку. Вказуючи на те, що вона із [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу подружжя мають малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки депутата Васильківської міської ради Реус А.А. від 22.11.2023 року [PERSON] та її діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , дійсно зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] . діти знаходять на її утриманні. Батько, [PERSON] разом з дітьми не проживає. Дійсно, через відсутність відчуття поваги та підтримки, допомоги подружнє життя у сторін не склалося. Відповідач залишив свою сім`ю, протягом останніх двох місяців проживають окремо, у зв`язку з чим всі турботи на дітей лягли на плечі Позивачки. Згоди щодо розміру аліментів та способу і часу їх сплати між подружжям в добровільному порядку не досягнуто, у зв`язку з чим Позивачка змушена звертатися з даним позовом до суду. Крім того [PERSON] , на даний час позбавлена можливості працювати, оскільки дитина ще зовсім маленька, потребує маминого піклування, догляду. Таким чином, позивачу одній тяжко утримувати дитину, оскільки відповідач належним чином не приймає участі у матеріальному забезпеченні дитини. Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18.12.2023 року прийнято справу до провадження та призначено до розгляду у спрощеного позовного провадження (а.с. 20). В судове засідання позивачка не з`явилася, про час та місце розгулу справи повідомлена за допомогою направлення ухвали про відкриття провадження у справі на електронну адресу, в прохальній частині позову позивачка просила проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 3, 24). [PERSON] , в судове засідання не з`явився подав до суду заяву, в якій просив позов задовольнити частково. Задовольнити позов в частині стягнення аліментів на утримання дітей в розмірі 33% від його доходу, а в частині стягнення аліментів на дружину до досягнення меншою дитиною 3-х років просив відмовити, оскільки він є ФОП спрощеної системи оподаткування, в середньому його дохід складає 500 євро на місяць. Дохід не постійний. Тому аліменти на утримання дружини не має можливості (а.с. 30-51). Клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, тому відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними в справі матеріалами. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, враховуючи заперечення відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення рішення та часткового задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що 30 червня 2012 року [PERSON] зареєстрував шлюб із [PERSON] у Відділі реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 681, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.7). Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.8) та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.9) Відповідно до довідки Васильківської міської ради Реус А.А. від 22.11.2023 року [PERSON] та її діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , дійсно зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] . діти знаходять на її утриманні. Батько, [PERSON] разом з дітьми не проживає (а.с. 13). Згідно наданих платіжних переказів відповідач добровільно надавав позивачу аліменти на утриманні дітей у листопаді 2023 року у розмірі 7420 грн., за грудень 2023 року у розмірі 8320 грн. у січні 2024 року у розмірі 3000 грн., на одяг у розмірі 2000 грн., на опалення у розмірі 1000 грн. (а.с.31, 34-41). Як вбачається із реєстру ФОП від 11.01.2024 року відповідач є ФОП (а.с.42-43). Відповідно до договору оренди відповідач орендує квартиру [ADDRESS] , орендна плата складає у розмірі 8500 грн. (а.с.45-48). Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 141 Сімейного Кодексу (далі -СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Статтею 180 СК України визначено обов`язок батьків утримувати дитину, а саме батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 1 ст.182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 3 ст. 182 СК України визначено, що мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. За положеннями статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 р. передбачено, що згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. У відповідності до положень ч.1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини, що ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Крім того, відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Вказана правова позиція узгоджується в постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року № 461/4936/16. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: на час розгляду справи становить 3196 гривень, для дитини віком до 6 років 2563 гривні. Суд враховує, що відповідач є працездатною особою і має доходи; він не має інших неповнолітніх дітей, осіб, на утримання яких з нього були б стягнуті аліменти в спростування вказаного відповідачем доказів надано не було. Підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дітей, передбачених ст.188 СК України, не встановлено. Відповідач повинен у відповідності до вимог закону утримувати дітей, відчувати відповідальність за них, забезпечувати їм добрі умови для проживання та виховання, у тому числі, забезпечувати матеріально. Суд, враховуючи, що діти проживають разом з матір`ю, домовленості між сторонами щодо їхнього утримання не досягнуто, їх вік, стан здоров`я, розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, рівність обов`язку батьків щодо утримання дітей, матеріальне становище сторін, враховуючи, що відповідач є ФОП, враховуючи його визнання щодо стягнення з нього аліментів на утримання дітей, вважає за можливе та доцільне стягнути із відповідача на користь позивачки на утримання їхніх спільних дітей аліменти в розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення старшою дитиною повноліття, а потім в розмірі частки від всіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення повноліття [PERSON] , [INFO] повноліття. Суд вважає визначений розмір аліментів достатнім та справедливим. Стягнення аліментів у такому розмірі відповідатиме вимогам закону та інтересам дітей, не порушить прав сторін. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Судом встановлено, що до суду з позовом про стягнення аліментів позивачка звернулася 27 листопада 2023 року, у зв`язку з чим суд вважає можливим присудити аліменти з 27 листопада 2023 року, а саме з дня подачі позову до суду. Щодо вимог про стягнення аліментів з позивача на утримання позивачки до досягнення дитиною трьох років, суд виходить з наступного. Звертаючись з вищезазначеним позовом, позивачка посилається на те, що відповідач не надає ніякої матеріальної допомоги на її утримання хоча має змогу, а вона враховуючи, що перебуває у декретній відпустці по догляду за їх спільною другою дитиною позбавлена можливості працювати, а тому також потребує допомоги на її утримання. Згідно ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Частиною 2 ст. 84 СК України встановлено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Частиною 4 вказаної статті передбачено, що право на тримання вагітна дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умовами, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 4 ст. 75 СК України встановлено, що один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Згідно до статті 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Оскільки [PERSON] відповідно до закону має право на утримання відповідачем до досягнення їх меншою дитиною трьохрічного віку, не працює у зв`язку з доглядом за дитиною та потребує матеріальної допомоги, а також з урахуванням того, що відповідач є працездатною особою, доказів суду відповідачем надано не було, що він має на утриманні інших дітей, батьків, враховуючи його матеріальний стан та не погіршуючи становище відповідача, суд дійшов висновку про часткове задоволення цих вимог та стягнення аліментів на утримання позивачки до досягнення дитиною трьохрічного віку в розмірі 1/8 частки від всіх видів його доходу щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку. Згідно ст. 430 ч. 1 п. 1 ЦПК України рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. На підставі п.3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Згідно ч. 6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до статтями 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 1073 грн. 60 коп.

Outcome: partial