Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача- Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради, відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південно -Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса) про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 19.01.2002 року по 25.06.2012 року. Від шлюбу мають двох дітей, один із яких є неповнолітнім- [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу діти мешкали з відповідачем. В зв`язку із тим, що син не отримував від відповідача необхідну турботу він в березні 2022 року перейшов жити до батька і тепер проживає з ним. Мати дитину не відвідує, не спілкується, не утримує, не виявляє турботи про її стан здо\-ров`я і фізичний стан. Просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно її сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 11 жовтня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву. Від представника відповідача - адвоката Лагода О.А. надійшов відзив на позовну заяву /а.с. 44-49/, згідно якого відповідач позов не визнала повністю, вказує, що після розлучення двоє їх спільних дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] залишилися проживати разом із нею. [PERSON] аліменти на утримання дітей не сплачував, допомогав іноді матеріально, але недостатньо. Вона працювала на тимчасових роботах, опікувалася вихованням дітей. В квітні 2022 року молодший син [PERSON] вирішив пожити в батька у зв`язку із кращими матеріальними умовами. Вона не заперечувала проти того, щоб син трохи пожив у батька, тому що сама відчувала матеріальні складнощі. З моменту проживання в батька син щоночі звонив їй, розповідав про справи, вона кілька разів намагалася зустрітися, привозила речі, продукти, гроші, просила картку аби скинути гроші, але з позивачем вона не спілкувалися, до квартири, де проживали діти не мала змоги потрапити. Спілкування було через старшого сина [PERSON] , який також мешкає у батька. Він охоче розповідав про справи, казав що все гаразд і що вони ні в чому не мають потреби. Тільки згодом вона дізналася, що замість батька [PERSON] опікується старший брат, а батька фактично вдома не має бо він проходить військову службу. При цьому, без її відома дитину було переведено на дистанційну форму навчання, чоловік також переоформив декларацію у сімейного лікаря, про що не повідомив. Зі свого боку вона як мати дитиною опікувалася, створювала належні умови для розвитку, надавала гідне виховання. Тамерлан навчалася у школі, мав гарні оцінки, також відвідував позашкільні заняття, в тому числі музичну школу, де вивчав одразу кілька дисциплін. Займався шахами. Проте, коли він переїхав до батька, то перестав відвідувати шкільні та позашкільні заняття, відмовився відвідувати музичну школу також кинув інші заняття, що свідчить, що батько дитини не опікується його розвитком. За словами старшого брата він сидить цілими днями вдома, не з ким особливо не спілкується, грається в ігри. Вчителі також зверталися до неї із занепокоєнням стосовно того, що [PERSON] перестав вчитися повністю. Відповідач вважає, що має обгрунтовані підозри вважати, що позивач здійснює тиск на сина, маніпулює дитиною та викривляє реальність. Позбавлення її батьківських прав є занадто радикальним та недоцільним заходом. Руйнування родинних зв`язків із матір`ю, особливо в умовах війни через те, що вона опинилася в скрутних умовах є таким, що не відповідає найкращим інтересам дитини. Просить відмовити в задоволенні позову. 09 січня 2024 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача та позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просить їх задовольнити у повному обсязі, зазначив, що відповідач не виконує свої батьківські обов`язки, не бере участі у вихованні дитини, не піклується про нього та не забезпечує матеріально. Представник відповідача та відповідач позовні вимоги не визнала, просив відмовити в їх задоволенні, зазначила, що відповідач має бажання приймати участь у вихованні дитини та спілкуванні з ним, піклуватись про його фізичний і духовний розвиток, а також забезпечувати його матеріально, проте позивач чинить їй перешкоди у спілкуванні дитиною. Представник Органу опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради в судове засідання не з`явилися, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності та долучили висновок. Представник відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) в судове засідання не з`явилися, просять суд розглядати справу за відсутності їх представника. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши докази, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбні з 19.01.2002 року по 25.06.2012 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб та копією рішення суду /а.с.13,16/. Від шлюбу сторони мають двох дітей, один із яких є неповнолітнім- [PERSON] , [INFO] /а.с.14/. Згідно довідки ТОВ «Абонент ХХІ» /а.с.17/ [PERSON] зареєстрований разом із батьком [PERSON] за адресою- [ADDRESS] . Відповідно до довідки Департаменту з гуманітарних питань КМР КЗ «Ліцей № 29» від 11.11.2022 № 210/01-24 /а.с.18/ Тамірлан з квітня 2022 року переїхав до батька- [PERSON] , а з 01 вересня 2022 року по заяві батька навчається дистанційно. Відповідно до характеристики відносно [PERSON] як вихованця гуртка «Петриківський розпис», «Вокально-інструментальний гурт», вокальний колектив «Диво» КЗ «Будинок дитячої творчості» КМР Дніпропетровської області /а.с.51-52/ в період відвідування гуртків його мати- [PERSON] опікувалася сином та мала великий вплив на його виховання та розвиток. Згідно довідок КНП КМР «Міська лікарня № 1» /а.с. 57/ [PERSON] на обліку в лікаря нарколога та психіатра не перебуває, ознак захворювання не виявлено. [PERSON] нагороджений грамотами за участь у різних гуртках /а.с.62,64-74/ за період у 2016 рік,2017 рік, 2018 рік, 2019 рік, 2021 рік. Також [PERSON] отримувала подяку від директора КЗ СЗШ № 29 за материнську турботу та допомогу у підготовці класних виховних заходів /а.с.63/ та грамоту /а.с.73/ за особистий внесок в життя Будинку дитячої творчості. У висновку затвердженого Виконавчим комітетом Кам`янської міської ради Дніпропетровської області від 21.11.2023 року №8 вих-20/665 визначено недоцільність щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] /оберт а.с. 88-89/. Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (ч.ч. 4, 7 ст. 150 СК України). Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Так, згідно з ч. 3 ст. 11 Закону, батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року (далі - Конвенція ООН про права дитини) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції ООН про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, зокрема, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Відповідно до статті 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Так, відповідно до статті 165 СК України, за позивачем закріплено право на звернення до суду із позовом про позбавлення батьківських прав. Згідно з ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів, зокрема, щодо позбавлення та поновлення батьківських прав, обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України). Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суд зважує на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та необхідно застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі №638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19). Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»). Як встановлено судом та вбачається з обставин справи, звернувшись до суду, позивач стверджує про ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків відносно дитини. Однак, достатніх доказів свідомого, умисного ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов`язків до суду надано не було. Так, матеріалами справи та поясненнями сторін, наданих у судовому засіданні, доводи позивача щодо не виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків, що слугувало б беззаперечною підставою позбавлення останнього батьківських прав відносно дитини, не знайшли свого підтвердження. Водночас, судом встановлено, що відповідач має безпосередню зацікавленість, бажання та готовність брати участь у вихованні дитини, спілкуванні з ним, піклуванні та наданні матеріальної допомоги. Суд також приймає до уваги висновок органу опіки та піклування згідно яким визначено, що позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] не є доцільним. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення у справі «Мамчур проти України» заява № 10383/09, від 16 липня 2015 року). Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні і зазначені вище фактичні обставини справи в контексті наведених норм законодавства, які є обов`язковими для виконання сторонами спору, суд приходить до переконання, що безсумнівних доказів, які б свідчили про ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання малолітньої дитини, свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов`язками, до суду надано не було. Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши обставини та матеріали справи, надавши оцінку всім наявним доказам у справі та поясненням сторін по справі, встановивши під час судового розгляду, що відповідач виявляє стійке бажання приймати участь у вихованні дитини, піклуванні та спілкуванні з ним в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, виявляє інтерес до життя дитини, враховуючи характер ставлення відповідача до дитини та те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, суд приходить до висновку про відсутність достатніх підстав для позбавлення батьківських прав відповідача та залишення без задоволення позовних вимог. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Відповідно ст. 141 ЦПК України, оскільки позов залишено без задоволення, судові витрати покладені на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed