Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-25 00:00:00

10.08.2021 року [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] , [PERSON] про переведення прав покупця. Позов обґрунтовано тим, що відповідачі є батьками [PERSON] . Позивачу стало відомо, що їй та її батькам належала на праві спільної сумісної власності квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 18.03.1997 року, коли позивач була малолітньою, її батьки самостійно продали вказану квартиру. За виручені від продажу грошові кошти 02.12.1997 року відповідачі купили квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , при цьому не зазначивши доньку покупцем. На даний час вказана квартира зареєстрована за відповідачами по частині на праві спільної часткової власності. Оскільки позивач вважає, що при укладенні договору купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , було порушено її право власності на нерухоме майно як дитини, якою вона була на дату укладення договору, просить суд, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, визнати частково недійсним договір купівлі-продажу квартири від 02.12.1997 року, зареєстрований на товарній біржі «Феміда» за номером 165 в частині особи покупця [PERSON] на 1/3 частини квартири та визнати [PERSON] покупцем 1/3 частини квартири шляхом переведення прав та обов`язків покупця згідно з договором купівлі-продажу квартири від 02.12.1997 року, зареєстрований на товарній біржі «Феміда» за номером 165 на 1/3 частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , визнати за позивачем право власності на 1/3 частину вказаної квартири, а також припинити право власності [PERSON] на 1/6 частину зазначеної квартири та встановити право власності за даною особою на 1/3 частину квартири, припинити право власності [PERSON] на 1/6 частину квартири, та встановити її право власності на 1/3 частину квартири. Ухвалою судді від 06.09.2021 року, після усунення недоліків, позов прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження. 18.01.2022 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов, у якому заперечував проти позовних вимог. Заперечення обґрунтовано тим, що позивачем не доведено наявності права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , не внесено кошти на депозитний рахунок суду, а також пропущено строк позовної давності. На підставі викладеного просить відмовити в задоволенні позову. Ухвалою суду від 18.05.2022 року витребувано з архіву Ленінського районного суду м. Дніпропетровська копію рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 12 грудня 2008 року по цивільній справі №2-538/08 за позовом [PERSON] . 02.06.2022 року від представника позивача Черкавського Ю.С. надійшла відповідь на відзив [PERSON] , у якій заперечував проти аргументів відповідача, викладених у відзиві. Заперечення обґрунтовано тим, що квартира, продана 18.03.1997 року, належала продавцям [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло. У вказаному договорі є підпис [PERSON] щодо належності 1/3 частини квартири за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] також зазначив, що позивач на дату вчинення спірного правочину була малолітньою, тому не знала про своє право власності і не могла дізнатися після повноліття, оскільки не було інформації в Державному реєстрі нерухомого майна. Отже, до того як [PERSON] передала в жовтні 2020 року документи на квартиру для зберігання, позивач не знала, що їй належала частина іншої квартири, а нова квартира придбана без її участі. На підставі викладеного просить позов задовольнити. 02.06.2022 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Довгаля С.М. надійшли заперечення на відповідь на відзив на позов, у яких зазначив, що позивачем не внесено кошти на депозитний рахунок та не спростовано пропуску строку позовної давності. 21.06.2022 року відповідач [PERSON] надала заперечення на відзив [PERSON] . Відповідач зазначила, що позивач та відповідачі були власниками квартири за адресою: [ADDRESS] . Для того, щоб погасити борги, вимушені були продати квартиру. За грошові кошти з продажу квартири виплатили борги, про частку доньки у квартирі не замислювалися, оскільки хотіли скоріше оплатити борги. Після продажу квартири сім`я стала мешкати у батьків [PERSON] , доки не назбирали на нову квартиру. 02.12.1997 року відповідачі придбали квартиру за адресою: [ADDRESS] , яку оформили на [PERSON] , оскільки чоловік наголошував, що не буде претендувати на квартиру, бо хоче її залишити доньці. На час укладення договору відповідачі не були обізнані про необхідність врахування частки доньки в проданій квартирі. У жовтні 2020 року [PERSON] захворіла на ковід-19 та перебувала у важкому стані, тому віддала доньці всі цінні речі, а також старий договір купівлі-продажу квартири. Ухвалою суду, постановленою 30.08.2022 року без виходу суду до нарадчої кімнати, за клопотанням представника позивача залучено до участі у справі в якості співвідповідачів [PERSON] , [PERSON] . Ухвалою суду від 30.08.2022 року витребувано у Комунального підприємства «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради копію свідоцтва про право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яке видане 15. 11. 1996 року державним підприємством «Авіаагрегат» за №539, зареєстрованого 15.11.1996 року в БТІ м.Дніпропетровська №14II-49 та копію свідоцтва про право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , виданого Дніпропетровським міськвинкомом 26.07.1994 за №6/1802-94 та зареєстрованого Дніпропетровським інвентарбюро за №5п-136. Ухвалою суду, постановленою 02.02.2023 року без виходу суду до нарадчої кімнати, закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Черкавський Ю.С. позов підтримав, просив задовольнити. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позов визнала, не заперечувала проти його задоволення. У судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник Довгаль С.М. проти позовних вимог заперечували, просили в задоволенні позову відмовити. Від відповідачів [PERSON] та [PERSON] надійшла заява, у якій зазначили, що мешкають у іншій країні, тому прибути в судове засідання не можуть, проти позову не заперечували. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з огляду на таке. У судовому засіданні встановлено, що позивачу [PERSON] (після укладення шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] ») та відповідачам [PERSON] і [PERSON] на підстав свідоцтва про право власності від 15.11.1996 року належала на праві спільної власності квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6, 123). Відповідно до договору купівлі-продажу від 18.03.1997 року [PERSON] , яка діяла у своїх інтересах та як законний представник неповнолітньої доньки [PERSON] , 1985 року народження, [PERSON] продали за 11 082 грн. квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 32,6 кв.м. (а.с.7). Згідно з договором купівлі-продажу квартири 02.12.1997 року на товарній біржі «Феміда» [PERSON] та [PERSON] продали [PERSON] квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 62,8 кв.м. за 17 082 грн.(а.с.8). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12.12.2008 року по справі № 2-538/08 позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на частину квартири задоволено, визнано за [PERSON] право власності на частину квартири [ADDRESS] . Так, під час розгляду вказаної справи судом встановлено, що у період спільного сумісного шлюбного життя [PERSON] та [PERSON] за сумісні кошти придбали квартиру [ADDRESS] , договір купівлі-продажу від 02.12.1997 року, зареєстрований на товарній біржі «Феміда» за № 165 , зареєстрований у КП «ДМБТІ» 02.12.1997 року в реєстрову книгу за № 256п за реєстровим № 76 (а.с.198-200). При цьому, у письмовій заяві [PERSON] від 21.06.2022 року зазначила, що кошти, отримані від продажу квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , що належала їй, її доньці та [PERSON] , було витрачено на погашення боргів, сім`я стала мешкати у родичів, поки не назбирали грошові кошти на придбання нової квартири. Окрім того, зі змісту договорів купівлі-продажу обох квартир вбачається, що квартира за адресою: [ADDRESS] , мала майже вдвічі меншу площу від спірної квартири, а також була продана за 11 082 грн., при тому, що спірна квартира придбана за 17 082 грн. Таким чином, позивачем не доведено, що квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , придбано за кошти, отримані від продажу квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , належить по частині [PERSON] та [PERSON] (а.с.194-196). Відповідно до ст. 77 Кодексу про шлюб і сім`ю України за життя батьків діти не мають права на їх майно, так само як і батьки не мають права на майно дітей. Позивач не оскаржує договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , а просить визнати частково недійсним договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] та перевести права покупця на 1/3 частину вказаної квартири на позивача, визнати за нею право власності на 1/3 частину вказаної квартири. Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч.ч. 1-3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Статтею 217 ЦК України встановлено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Відповідно до усталеної правозастосовчої практики, згідно зі статтею 217 ЦК України правочин не може бути визнаний недійсним у цілому, якщо закону не відповідають лише його окремі частини й обставини справи свідчать про те, що він був би вчинений і без включення недійсної частини. У цьому разі відповідно до статті 217 ЦК України суд може визнати недійсною частину правочину, з`ясувавши думку сторін правочину. Якщо у недійсній частині правочин був виконаний однією зі сторін, суд визначає наслідки його недійсності залежно від підстав, з яких він визнаний недійсним (пункт 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»). Якщо при вирішенні позову про визнання договору купівлі-продажу недійсним з підстав, що насправді покупцем є інша особа, суд встановить, що фактично майно було придбано за кошти іншої особи і для неї, та що інших підстав для визнання цієї угоди недійсною немає, такий договір може бути визнаний недійсним лише в частині, що стосується покупця, і покупцем за цим договором визнається особа, за рахунок коштів якої і для якої фактично укладався цей договір. Зокрема, за умови доведеності, що за договором купівлі-продажу майно насправді було куплено не зазначеним у договорі покупцем, а іншою особою, за її кошти, суд може визнати, що цей договір у частині, що стосується покупця, є удаваною угодою і що дійсним покупцем за цим договором є особа, для якої за її кошти було придбано майно (постанова Верховного Суду від 22 липня 2020 року у справі № 265/3310/17 (провадження № 61-2308св19). Враховуючи, що позивачем не доведено, що 1/3 частину спірної квартири придбано за її кошти - грошові кошти, отримані від продажу частини іншої квартири, а матеріалами справи зазначене спростовано, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Відповідачем [PERSON] та його представником Довгалем С.М. заявлено про застосування строку позовної давності. При цьому за усталеною практикою Верховного Суду відмовити в позові через пропуск без поважних причин строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог. Отже, враховуючи, що судом відмовлено в задоволенні позову по суті, правові підстави для застосування строку позовної давності відсутні. Відповідно до ст. 141 ЦПК України розподіляє судові витрати. З урахуванням того, що в задоволенні позову відмовлено, судові витрати позивача покладаються на неї. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed