Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-15 00:00:00

\~ \~ \~ \~До Красноармійського міськрайонного суду Донецької області звернувся [PERSON] з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки, компенсаційних виплат за затримку розрахунку та 3% річних. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що з 08.05.2019 року позивач працював у Товаристві з обмеженою відповідальністю "Краснолиманське". 23.01.2020 року був звільнений, але до теперішнього часу відповідачем не повністю виплачена заробітна плата, а саме 42662,76 грн, з урахуванням утримання обов`язкових платежів 19,5% (податок на прибуток 18%, та 1,5 військовий збір). Відповідач не приймає заяви про надання довідок про середньоденний заробіток за два останніх фактично відпрацьованих місяці, довідок про наявну заборгованість по заробітній платні, а також довідки, що наявності невикористаної відпустки, та відмовляється від отримання листів. Згідно діючого законодавства про працю, а саме ч. 1 ст. 116 Кодексу законів про працю України, всі суми які належать повинні бути виплачені в день звільнення позивача, чого не трапилось. На протязі 4 років ТОВ «Краснолиманське» лише наполягало на тому, щоб не звертався до суду, обіцяючи виплатити всю заборгованість. На думку позивача, відповідач повинен виплатити йому суму середнього заробітку по день фактичного розрахунку. На час звільнення середньоденний заробіток складав 824,32 грн, що виходить з наступного розрахунку: два останніх повних відпрацьованих місяці є листопад та грудень 2019 року. У листопада 2019 року 21 робочий день, нарахована заробітна плата 18162,11 грн, в грудні 2019 року 21 робочий день, нарахована заробітна плата за відпрацьований місяць 16459,26 грн. Середньоденна заробітна плата розраховується за формулою: сума заробітної плати за два останніх відпрацьованих місяця)/(сумарну кількість фактично відпрацьованих днів за останні два робочих місяця), а саме: (18162,11 + 16459,26)/(21+21) =824,32 грн. Загальна кількість прострочених днів складає 939, без урахування вихідних та святкових днів. За розрахунком позивача середній заробіток за весь час затримки розрахунку складає: кількість днів затримки X середньоденний заробіток. Середній заробіток за весь час затримки складає 824,32Х939=774036,48 грн. Розмір компенсаційних втрат наведений у розрахунку до позову та складає 21516,18 гривень. Розрахунок та розмір 3% річних у відповідності до ст.625 Цивільного кодексу України також приведений у додатку «розрахунок до позову про стягнення заборгованості по заробітній платні та середнього заробітку за час затримки компенсаційних виплат за затримку розрахунку та 3%річних», та складає: 4797,27 гривень. Позивач просить\~суд стягнути\~на його\~користь \~заробітну плату\~у розмірі\~42662,76 грн, суму компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати 21516,18 грн та 3% річних у розмірі 4797,27 грн, а всього\~68976,21 грн, а також середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати у розмірі 774036,48 гривень. Ухвалою суду від 29 листопада 2023 року відкрито провадження по справі, визначено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження, розпочате підготовче провадження. Ухвалою суду від 25 грудня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник відповідача у відзиві на позовну заяву зазначив, що відповідач заявлені позовні вимоги не визнає, вважає їх такими, що порушують його права та законні інтереси, з наступних підстав. Позивач дійсно перебував в трудових відносинах з відповідачем, відповідно до наказу від 23.01.2020.2020 р. № 22 к позивач був звільнений. 23.01.2020 р. день звільнення не робочий день для [PERSON] , що підтверджується наказом про звільнення. З вимогою про проведення розрахунку при звільненні позивач до відповідача не звертався. Про вимогу про розрахунок з позивачем, відповідачу стало відомо коли ознайомився, в особистому кабінеті «Електронний суд», з ухвалою про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, яка 29 листопада 2023 року була викладена через «Електронний суд». Оскільки працівник в день звільнення не працював, з вимогою про розрахунок, належним чином, до роботодавця не звертався, то, враховуючі положення частини першої статті 116 КЗпП України, виплата нарахованих сум повинна бути проведена не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим ним вимоги про розрахунок. Проте після звільнення з вимогою про розрахунок позивач не звертався. Представник відповідача звертає увагу на те, що позивач звернувся до суду із заявою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні 24 листопада 2023 року, тобто через 3 роки та 10 місяців після звільнення. \~ \~ \~ \~З урахуванням викладеного просить суд при вирішенні даної справи застосувати принцип розумної співмірності та пропорційності, як то наголошують численні постанови Верховного суду України. \~ \~ \~ \~Щодо позовних вимог про стягнення компенсаційних виплат за затримку розрахунку. Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. З метою реалізації Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 21.02.2001 №159, якою затвердив Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок №159). Пунктами 2, 3 Порядку №159 передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяціввиплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01.01.2001. Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, у тому числі заробітної плати (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат). Пунктом 4 Порядку №159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Системний аналіз таких положень дає змогу дійти висновку, що основними умовами для виплати суми компенсації є: порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі заробітної плати); виплата нарахованих доходів (при цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу). Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 16.05.2019 у справі №134/89/16-а, від 10.02.2020 у справі №134/87/16-а, від 05.03.2020 у справі №140/1547/19, від 16 квітня 2020 року у справі №200/11292/19-а. Відповідач повідомляє те, що виплата нарахованої, але не виплаченої заробітної плати позивачу не відбулася, оскільки для проведення розрахунку компенсації втрати частини доходів, зокрема період невиплати заробітної плати має бути чітко визначений Відповідач наголошує, що остаточна сума компенсації, відповідно до приписів законодавства, підлягає розрахунку на день виплати боргу та не залежить від дати ухвалення судового рішення. Для проведення розрахунку слід брати доходи громадян України, які не мають разового характеру. Однак, виходячи з даних зазначених у позовній заяві позивача, де розрахунок розміру компенсації втрати частини заробітку проведено самим позивачем не мають доказового значення, бо позивачем обраний неналежний спосіб захисту своїх прав, що є підставою для відмови в цій частині позовних вимог. Щодо позовних вимог про стягнення 3 % річних та застосування припису частини другої статті 625 ЦК України до трудових відносин. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Представник відповідача вважає, що вимога позивача про стягнення трьох процентів річних є безпідставною, оскільки відповідно до висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 20 січня 2016 року у справі N 6-2759цс15, приписи статті 625 ЦК України не застосовуються до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулює спеціальне законодавство. \~ \~ \~ \~Представник відповідача просить суд у позовних вимогах [PERSON] про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та 3% річних відмовити, застосувати шестимісячний строк для стягнення середнього заробітку та застосувавши принцип розумної співмірності та пропорційності при визначенні суми середнього заробітку належного позивачеві, шляхом зменшення розміру відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України. Позивач надав заяву про розгляд справи без його участі. Представник відповідача до судового засідання не з`явився, у відзиві на позов просив розглянути справу без його участі та винести рішення по суті справи у відповідності до норм чинного законодавства. Частиною 2\~статті 247\~ЦПК України\~передбачено,\~що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав \~ \~ \~ \~ [PERSON] перебував з ТОВ «Краснолиманське» у трудових відносинах з 08.05.2019 року по 23.01.2020 року. \~ \~ \~ \~Відповідно до довідки ТОВ «Краснолиманське» від 13.12.2023 р. за № 501 заборгованість по заробітній платі за період з грудня 2019 р. по січень 2020 р. складає 26692,26 грн. Сума зазначена після утримань всіх обов`язкових податків та зборів. У статті 55 Конституції України\~вказано, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до\~статті 2 КЗпП\~працівники мають право, зокрема, на звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади. Згідно ч. 1\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до\~ст. 43 Конституції України\~кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до\~ст. 21 Закону України «Про оплату праці»\~працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (справа «Суханов та Ільченко проти України») «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» / «правомірне очікування» стосовно ефективного здійснення права власності. Відповідно до ст.47 КЗпП\~власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у\~статті 116\~цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Відповідно до ч.1\~ст.116\~КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Судом встановлено, що на дату розгляду справи судом заборгованість по заробітній платі [PERSON] складала 26692,26 гривень, заборгованість не сплачена. Оскільки сума заборгованості нарахована вже за винятком податків та зборів, то саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі підлягають частковому задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. [PERSON] звільнений з ТОВ «Краснолиманське» 23.01.2020 року, та заявляє таку вимогу в розмірі 774036,48 грн за 939 робочих днів затримки. В день звільнення 23.01.2020 року [PERSON] не працював, відповідно до наказу № 22 к в цей день перебував у відпустці. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені\~статтею 116\~цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми, мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимог про розрахунок. \~ \~ \~ \~Звернення працівника, який у день звільнення не працював, до суду з позовом про стягнення сум, які належать йому до виплати від підприємства, установи, організації станом на день звільнення, а також середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід вважати пред`явленням вимоги про розрахунок, яка передбачена статтею 116 КЗпП України (якщо така вимога раніше не пред`являлась). У такому випадку відповідальність роботодавця на підставі ст. 117 КЗпП України наступає після звернення звільненого працівника до суду та невиплати після пред`явлення вимоги роботодавцем усіх сум, які йому належать. Час затримки розрахунку при звільненні позивача починається з моменту коли відповідачеві стало відомо про вимогу позивача: отримання відповідачем копії позовної заяви або проведення судом судового засідання (за відсутності відомостей про дату отримання копії позовної заяви) до фактичної виплати заробітної плати. Про вимогу про розрахунок з позивачем, відповідачу стало відомо в особистому кабінеті «Електронний суд» 29 листопада 2023 року, день коли відповідач отримав позовну заяву з додатками та ухвалу про відкриття провадження. Після ухвалення судового рішення про стягнення сум, належних при звільненні, роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої\~ст.117 КЗпП України. До такого висновку прийшов Верховний Суд України в ухвалах від 16.05.2012 (справа № 6-47110св11), від 18.07.2012 (справа № 6-14417св12), від 29.01.2014 (справа № 6-144ц13). Крім того, невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку, що узгоджується з правовою позицією викладеною в рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року у справі № 1-5/2012. [PERSON] в день звільнення 23.01.2020 року не працював, що підтверджується наказом про звільнення. У зв`язку з цим, період, за який має бути стягнутий середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні починається з наступного дня після отримання вимоги про розрахунок, що в даному випадку є отримання відповідачем матеріалів позовної заяви та ухвали суду про відкриття провадження. Згідно довідки ТОВ «Краснолиманське» № 502 від 13.12.2023 року розмір середньоденної заробітної плати позивача складає 836,34 грн. Таким чином, сума середнього заробітку позивача за затримку розрахунку при звільненні за період з 30.11.2023 року (наступний день після отримання вимоги) по 16.02.2024 року (день постановлення рішення суду) складає 47671,38 грн (57 роб.дн.х 836,34 грн). Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого\~ст. 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16). В даному випадку суд не вбачає підстав для зменшення суми середнього заробітку. Відповідно до п. 6\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відповідно до ч.1\~ст.1 Закону України «Про оплату праці»\~заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно з ч.1\~ст.\~21 Закону України «Про оплату праці»\~працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Нормами ч. 1\~ст.24 Закону України «Про оплату праці»\~встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Аналогічні положення має ч.1\~ст.115 КЗпП України. Згідно зі\~ст.34 Закону України «Про оплату праці»\~компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Статтею 1Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»\~встановлено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). У\~ст.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»\~визначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення). Згідно довідки ТОВ «Краснолиманське» № 501 від 13.12.2023 заборгованість з виплати заробітної плати на дату складання довідки (13.12.2023 року) [PERSON] виникла за період з грудня 2019 року по січень 2020 року та становила 26692,26 грн - сума заборгованості після утримань всіх обов`язкових податків та зборів, у т.ч. помісячно: грудень 2019 року\~17608,96 грн; січень 2020 року\~9083,30 грн. Сума компенсації, що розрахована позивачем складає 21516,18 гривень, станом на вересень 2023 року. Заперечень щодо даного розрахунку, або власного розрахунку відповідачем не надано. Таким чином, позивач має право на стягнення з відповідача як роботодавця на свою користь як працівника компенсації втрати частини заробітку у зв`язку з порушенням строків її виплати. Відповідно до\~ст.4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»\~виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться) (ст.3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»). Відповідно до п.4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Перевіривши розрахунки позивача, суд погоджується з ним. \~ \~ \~ \~Таким чином загальна сума компенсації втрати частини заробітку, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить\~21516,18 гривень. Таким чином, позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. Посилання відповідача на зупинення на 2023 рік відповідно до п.3\~Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік»\~дії\~Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»\~суд знаходить безпідставним, оскільки даним законом регулюється саме порядок індексації грошових доходів населення, тоді як позивач просить стягнути з роботодавця компенсацію втрати частини ним заробітку у зв`язку з порушенням строків її виплати. \~ \~ \~ \~ \~Щодо застосування припису частини другої\~статті 625 ЦК України\~до трудових правовідносин. \~ \~ \~ \~Позивач просить суд стягнути 3% річних у відповідності до статті 625 ЦК України в розмірі 4797,27 гривень, відповідач цю вимогу заперечує. \~ \~ \~ \~Згідно з частиною другою\~статті 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України\~розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги\~п`ятої ЦК України. Отже, приписи цього розділу поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги\~п`ятої ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги\~п`ятої ЦК України). Тобто, у\~статті 625 ЦК України\~визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами\~закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. \~\~\~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 18 березня 2020 року справа\~№ 711/4010/13-ц зазначила, що у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц вона відступила від висловленого у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15 висновку Верховного Суду України про те, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані\~Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можна застосовувати норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) (див. пункт 32.1 постанови від 16 травня 2018 року). Однак Велика Палата Верховного Суду не відступала від висловленого у зазначеній постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15 іншого висновку Верховного Суду України про те, що припис частини другої\~статті 625 ЦК України\~до трудових правовідносин не застосовується. Трудове законодавство передбачає спеціальні правила відповідальності роботодавця за порушення відповідних норм, зокрема можливість стягнення з роботодавця середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Таким чином, в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України\~ судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial