Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-13 00:00:00

У травні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ «ПАРКТУР» про захист прав споживачів. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 16.01.2022 ним на офіційному сайті готелю «Буковель» (ТзОВ «Парктур») www.bukovel24.com було здійснено бронювання туристичного продукту №497001, а саме проживання в Готелі «Bukovel Hotel» з передплатою терміном з 05.03.2022 по 08.03.2022. Сума замовлення 13213,00 грн. Того ж дня ним було здійснено оплату бронювання в повному обсязі. 02.03.2022 на електронну пошту позивача надійшло повідомлення від готелю «Буковель» про призупинення роботи та відміну бронювання, а також те, що сплачені кошти були зараховані на депозит, який він може використати до 31.03.2023. Вказані умови зарахування грошей на депозит його не влаштовують, оскільки це не відповідає умовам складеного договору. Його вимогу щодо повернення коштів за неотримані послуги готель залишив без задоволення, обґрунтовуючи це тим, що повернення коштів не передбачено Правилами бронювання готельних послуг готелю «Буковель». Просив суд стягнути з відповідача вартість сплачених, але не наданих послуг в розмірі 13213 грн., неустойку в розмірі 12816 грн., 3% річних в розмірі 105,00 грн.\~\~та інфляційні втрати в розмірі 292,00 грн. Ухвалою судді Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 14.11.2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику сторін. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін чи в порядку загального позовного провадження не надходило. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження, тощо): не застосовувалися. 08.01.2024 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача, згідно якого останній просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що робота готелю «Буковель» була тимчасово призупинена у зв`язку з введенням в країні режиму воєнного стану. У зв`язку з чим, бронювання позивача було анульовано, а кошти зараховані в рахунок оплати майбутніх платежів/зобов`язань, пов`язаних із тимчасовим розміщенням у готелі строком до 31.03.2023. Зазначає, що при бронюванні готельного номеру, позивач підтвердив, що ознайомився з «Правилами бронювання готельних послуг» відповідно до ч 7 Розділу 5 вказаних Правил, у разі переривання покупцем перебування в готелі незалежно від причин попередня оплата в розмірі 100% вартості оплачених послуг за весь період проживання не підлягає поверненню та зараховується Оператором в якості штрафу за невиконання Покупцем умов цього договору. Крім того, зазначив, що у разі надзвичайних обставин, незалежних від кожної сторін, природних катастроф, страйків, військових дій чи інших надзвичайних ситуацій, які не дають можливості надати послуги відповідно до домовленості. Оператор не несе відповідальність за прийняті на себе зобов`язання. Просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. 18.01.2024 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив у якому зазначив, що існування форс-мажорних обставин не є безумовною підставою для невиконання зобов`язання, а відповідач мав довести, що зазначені обставини мали безпосередній вплив на виконання зобов`язання. Також зазначив, що оскільки предмет позову в даній справі стосується стягнення коштів за фактично сплачені, але не отримані послуги не з вини споживача, то зауваження про відсутність вини відповідача у ненаданні готельних послуг у зв`язку із форс-мажорними обставинами (воєнним станом) не є підставою для уникнення останнім відповідальності саме за невиконання грошового зобов`язання, а саме: за не повернення сплачених позивачем грошових коштів. Інші доводи представника відповідача про обґрунтованість дій відповідача щодо неповернення грошових коштів зводяться до його помилкового твердження про те, що внутрішні правила проживання в готелі не передбачають можливості повернення коштів за послуги споживачу. Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши відповідні обставини і визначивши відповідно до них правовідносини, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач 16.01.2022 на офіційному сайті готелю «Буковель» забронював проживання в Готелі «Буковель» на період з 05.03.2022 по 08.03.2022, про що свідчить повідомлення від готелю Буковель надіслане електронною поштою на його адресу про успішне опрацювання замовлення №497001. Також судом встановлено та не заперечувалося сторонами, що оплата бронювання замовлення №497001 оплачена позивачем в розмірі 13213 грн. Електронним повідомленням від 02.03.2022, відділ бронювань ТК «Буковель» повідомив [PERSON] про те, що ТК «Буковель» призупиняє свою роботу та прийом гостей у зв`язку з запровадженням по всій території України воєнного стану. Бронювання за замовленням №497001 готель відміняє, а суму коштів в розмірі 13213 грн. зараховує на депозитний рахунок, який позивач може використати до 31.03.2023. 20.07.2022 позивач [PERSON] надіслав повідомлення на електронну адресу відповідача, з яким велась переписка з приводу замовлення готелю з проханням повернути сплачені ним кошти в розмірі 13213 грн. за неотримані послуги з огляду на продовження воєнного стану в Україні і відсутності можливості скористатися послугами у терміни інші, ніж було передбачено замовленням. 20.07.2022 [PERSON] електронною поштою отримав відповідь від представників готелю «Буковель», щодо неможливості повернення сплачених за бронювання коштів. Відповідно до ч.1 ст.626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст.627\~ЦК України відповідно до статті 6\~цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Частиною 1 статті 639\~ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Відповідно до ч.5 ст.22\~Закону України\~«Про туризм» договір на готельне обслуговування укладається як шляхом укладення письмового договору, так і шляхом прийняття готелем заявки на бронювання за допомогою поштового, телеграфного чи іншого зв`язку, що дозволяє достовірно встановити особу, від якої надходить заявка. Згідно п.3.1. Правил користування готелями й аналогічними засобами розміщення та надання готельних послуг, затверджених наказом Державної\~туристичної адміністрації\~України №19\~від 16.03.2004 (далі - Правила) передбачено, що готель має право укладати договір з замовником (споживачем) на бронювання номерів (місць) шляхом підписання його двома сторонами, а також шляхом прийняття заявки на бронювання за допомогою поштового, телефонного або іншого зв`язку (засобів електронної пошти, включаючи факсимільну), який дозволяє достовірно встановити належність заявки споживачу або замовнику. Договір вважається укладеним тільки в разі письмового акцепту готелем направленої йому заявки на бронювання та досягнення сторонами згоди в обумовленій формі щодо всіх істотних умов. Відповідно до п.1.3 Правил, готельна послуга - це дії (операції) підприємства з розміщення споживача шляхом надання номера (місця) для тимчасового проживання у готелі, а також інша діяльність, пов`язана з розміщенням та тимчасовим проживанням. Згідно з п.1 Правил бронювання готельних послуг ТОВ «Парктур» є єдиним оператором наведених готельних послуг. Згідно пункту 4.2 Правил, споживач має право розірвати договір про надання готельних послуг у будь-який час за умови оплати фактично наданих готелем послуг. Порядок розірвання договору на надання готельних послуг з замовником визначається договором та чинним законодавством. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.651\~ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Згідно до ст.653\~ЦК України у разі зміни договору зобов`язання сторін припиняються. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язаннями до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.907\~ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом. Як встановлено судом, позивач [PERSON] оплатив готельні послуги ТОВ «ПАРКТУР» на суму 13213 грн., що підтверджується відповідною копією квитанції, яка наявна в матеріалах справи та не заперечується відповідачем. Відмовляючи в поверненні сплачених коштів, представник відповідача посилається на п.5 Розділу 5 внутрішніх Правил бронювання готельних послуг відповідно до яких, кошти, отримані Оператором від Покупця за простроченим рахунком, поверненню не підлягають, а враховуються в майбутні платежі, що здійснюються згідно з додатково виставленим рахунком. З вищевказаним суд не може погодитись з огляду на наступне. Відповідно до\~п.4.2\~Правил користування\~готелями й\~аналогічними засобами\~розміщення та\~надання готельних\~послуг,\~споживач має\~право розірвати\~договір про\~наданняготельних послуг\~у будь-який\~час за\~умови оплати\~фактично наданихготелем послуг. Відповідно до ч.ч. 1, 2 та п.п. 3, 4, 5, 7 ч.3 ст.18\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору; встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника). Посилання відповідача на Внутрішні правила проживання в готелі «Буковель» не приймаються до уваги судом, оскільки вони суперечать ч.1 ст.18\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» та Правилам користування готелями й аналогічними засобами розміщення та надання готельних послуг і є несправедливими умовами по відношенню до споживача, а тому не можуть бути застосовані у вказаних правовідносинах. Приймаючи до уваги те, що позивач в повному обсязі сплатив послуги щодо проживання в готелі «Буковель», однак готельними послугами не скористався з причин, що не залежали від його волі, тому сплачені ним грошові кошти в сумі 13213 грн. повинні бути повернуті відповідачем. Суд не приймає доводи представника відповідача щодо наявності форс-мажорних обставин як на підставу, яка звільняє оператора від відповідальності за ненадання послуг, оскільки предмет позову в даній справі стосується стягнення коштів за фактично сплачені, але не отримані послуги не з вини споживача. Інші доводи представника відповідача про обґрунтованість дій відповідача щодо неповернення грошових коштів зводяться до його помилкового твердження про те, що внутрішні правила проживання в готелі не передбачають можливості повернення коштів за послуги споживачу, оцінку чого, судом було надано вище. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача неустойки, 3% річних та інфляційних втрат, суд зазначає наступне. У частині другій статті 625\~ЦК України передбачено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статей 524,533-535,625\~ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц. За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина першастатті 901 ЦК України). Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачається передача грошей як предмета договору або сплата їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про надання послуг, оскільки він установлює ціну договору. З огляду на викладене, слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами у справі, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Також, відповідно до ч.7 ст.13, ч.9 ст.12\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» якщо всупереч вимогам цієї статті протягом установлених строків продавець (виконавець) не здійснює повернення сплаченої суми грошей за продукцію у разі розірвання договору, споживачеві виплачується неустойка в розмірі одного відсотка вартості продукції за кожний день затримки повернення грошей. В зв`язку з несвоєчасним поверненням відповідачем позивачу сплачених за договором готельного обслуговування грошових коштів в розмірі 13213 грн., з відповідача на користь позивача підлягають стягненню: -неустойка за період затримки повернення грошей з 03.02.2023 (дата отримання відповідачем письмової заяви з вимогою повернути кошти) по 10.05.2023 (день подання позову) з розрахунку 1% вартості продукції (послуги) за кожен день затримки, в розмірі 12816 грн.; -інфляційні втрати в розмірі 292,00 грн.\~ -3 % річних в розмірі 105,00 грн.\~ Відповідно до ч. 2 ст.\~141\~ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір, оскільки позивачка при поданні позову звільнена від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», а тому із відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Outcome: approved