Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-19 00:00:00

Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», в особі представника Гребенюка О.С., який діє на підставі довіреності № 2043-К-Н-О від 10.08.2022 року (а.с.79), звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 27 грудня 2010 року у розмірі 134058 грн. 48 коп. та судових витрат зі сплати судового збору у розмірі 2684 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач з метою отримання банківських послуг звернулась до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк», яке змінило своє найменування на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», Позивач або банк), у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 27 грудня 2010 року, відповідно до якої їй було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який у подальшому було збільшено. Таким чином, внаслідок підписання вказаної заяви між сторонами, у відповідності до статті 634 ЦК України, був укладений договір про надання банківських послуг. Банк взяті на себе зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надав позичальникові можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених кредитним договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Проте, відповідач своїх зобов`язань за цим договором належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 23 серпня 2023 року має перед банком заборгованість за вказаним договором на загальну суму 134058 грн. 48 коп. з яких: 104660 грн. 60 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 29397 грн. 88 коп. - заборгованість за простроченими відсотками. З підстав стягнення кредитної заборгованості Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з даним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 05 жовтня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням осіб та призначено судове засідання (а.с.89). Представник позивача Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце проведення судового засідання був повідомлений судом своєчасно та належним чином (а.с.90-92, 96-77). При цьому, при зверненні до суду з позовною заявою, представником позивача було подано клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, із змісту якого вбачається, що останній підтримує позовні вимоги у повному обсязі, просить позов задовольнити та не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі (а.с.4). Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади про виклик відповідача до суду, відповідно до приписів ч. 11 ст. 128 ЦПК України та ст. 121 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (а.с.94, 99). Проте, жодних документів на підтвердження поважності причин неявки відповідач суду не надала, відзиву на позов, заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та проти заявлених Акціонерним товариством Комерційним банком «ПриватБанк» позовних вимог від відповідача [PERSON] до суду не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За правилами ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищезазначене, а також приймаючи до уваги, що відповідач повідомлений судом належним чином про дату, час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився та не повідомив суд про причини неявки, будь-яких заяв, клопотань на адресу суду не надходило, позивач при цьому не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 27 грудня 2010 року з метою отримання банківських послуг [PERSON] звернулася до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк», у зв`язку з чим підписала анкету-заяву № б/н від 27 грудня 2010 року (а.с.44), згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який у подальшому змінювався із збільшенням кредитного ліміту до 115000 грн. 00 коп., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки (а.с.42). Згідно пунктів 1, 2 Статуту Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» в новій редакції, погодженій Національним банком України 06.09.2019 року, наказом Мінфіну № 519 від 21 травня 2018 року (рішенням єдиного акціонера Банку) було змінено тип Банку на приватне та його найменування на акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк». Банк є правонаступником всіх прав та обов`язків публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», яке було правонаступником всіх прав та обов`язків Закритого акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк», яке було правонаступником всіх прав та обов`язків товариства з обмеженою відповідальністю Комерційний банк «ПриватБанк». У анкеті-заяві вказано, що своїм підписом у заяві відповідач підтвердила, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку складає договір про надання банківських послуг. Із виписки за договором № б/н за період з 20.08.2014 року по 30.08.2023 року вбачається, що відповідач [PERSON] постійно користувалася наданими банком кредитними коштами у власних потребах, частково вносила кошти на погашення заборгованості за кредитом (а.с.24-41). Згідно з розрахунком заборгованості за договором № б/н від 27 грудня 2010 року, наданим позивачем, заборгованість відповідача [PERSON] за вказаним договором станом на 23 серпня 2023 року складає 134058 грн. 48 коп. з яких: 104660 грн. 60 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 29397 грн. 88 коп. - заборгованість за простроченими відсотками (а.с.9, 10-18, 19-23). Відповідач при підписанні заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання Банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач ознайомлена з Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання заяви, що підтверджується підписом відповідача у анкеті-заяві, де є відповідні запевнення відповідача щодо ознайомлення. Підпис відповідача підтверджує той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в Акціонерному товаристві Комерційний банк «Приватбанк», які були надані їй для ознайомлення у письмовій формі (а.с.44). За правилами частин 1, 2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно частини 1 статті 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За правилами статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частинами 1, 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За змістом статті 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом, суд приходить до наступного висновку. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно частини 1 статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позику, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами 1, 2 статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Отже, у разі укладення кредитного договору, проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом та договірні. З матеріалів справи вбачається, що в анкеті-заяві від 27 грудня 2010 року відсутні будь-які умови щодо отримання кредитної картки, її виду, кредитного ліміту, процентів, відповідальності у вигляді пені за порушення зобов`язання. Позивачем було надано Паспорт споживчого кредиту, який підписаний відповідачем [PERSON] 14 січня 2022 року (а.с.45-48), в той час, як кредитний договір укладений сторонами 27 грудня 2010 року. Доводи ж позивача про те, що у паспорті споживчого кредиту погоджено істотні умови договору, також не заслуговують на увагу суду, оскільки анкета-заява, яка підписана відповідачем, не містить умов про те, що складовою невід`ємною частиною кредитного договору є паспорт споживчого кредиту, а у вказаному паспорті споживчого кредиту не міститься посилань на те, що він є складовою частиною договору № б/н від 27 грудня 2010 року. Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20), до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування», у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина друга статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Отже, підписання споживачем паспорта споживчого кредиту є способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Аналізуючи вищезазначене, слід прийти до висновку, що паспорт споживчого кредиту не є складовою частиною кредитного договору, а є лише письмовою формою ознайомлення споживача до укладення договору з умовами різних видів кредитування для забезпечення йому можливості вибору серед альтернативних умов кредитування. Тому, паспорт споживчого кредиту не може бути визнаний належним та достатнім доказом на підтвердження обставин погодження сторонами умов кредитування, в тому числі щодо сплати процентів за користування кредитом. Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі, що врегульовано статтею 13 Закону України «Про споживче кредитування». Враховуючи наведене, відсутні підстави вважати, що сторони узгоджували у письмовому вигляді плату за користування кредитом (проценти), а отже відсутні правові підстави для стягнення з відповідача процентів за користування кредитом. В той же час, враховуючи, що фактично отримані та використані відповідачем кошти у добровільному порядку не повернуті Акціонерному товариству Комерційному банку «ПриватБанк», а також вимоги частини 2 статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав і він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» підлягають частковому задоволенню у розмірі 104660 грн. 60 коп., що становить заборгованість за тілом кредиту. За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Так, при зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у сумі 2684 грн. 00 коп. Враховуючи часткове задоволення позову, вимоги позивача Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення з відповідача витрат по сплаті судового збору підлягають задоволенню пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 2095 грн. 42 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial