Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-19 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом з вимогою про позбавлення відповідача батьківських, мотивуючи свої вимоги тим, що 04.09.2009 р. між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було укладено шлюб. Від даного шлюбу у них народився син, [PERSON] , [INFO] . У зв`язку з тим, що спільне життя між ними не склалось, рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 11.07.2012 р. (справа № 1421/2845/12) вказаний шлюб було розірвано. Також, на підставі даного рішення з [PERSON] стягнено на користь [PERSON] , аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] в розмірі 500 грн. Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24.10.2017 року (справа № 484/3061/17) було змінено спосіб стягнення аліментів з твердої грошової форми - 500 грн. на 1/4 частку всіх видів заробітку (доходу) [PERSON] щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набранням рішення суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. На підставі вказаного рішення суду, видано виконавчий лист відповідного змісту, який був підставою відкриття виконавчих проваджень № [NUMBER] від 16.03.2018 р. та ВП № [NUMBER] від 19.03.2018 р., відповідно до яких здійснюється примусове виконання зазначених відрахувань. Фактично, відповідач впродовж десяти років (з 2012 року по 2023 рік), в жодному місяці, не сплачував аліменти, що підтверджується довідкою-розрахунком заборгованості здійсненою державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та встановлено, що станом на 30.06.2023 року, заборгованість у боржника складає 119 075,50 грн. З часу офіційного розірвання шлюбу (2012 рік), [PERSON] та [PERSON] , повністю припинили спілкування та побачення. Аналогічно, з того часу, [PERSON] не підтримує побачення та спілкування зі своїм сином, [PERSON] . Цілковита відсутність будь-яких відносин батька з сином відбувається більше 10-ти років. Після розлучення, позивачка з сином змінили місце мешкання, оселившись у м. Первомайськ, Миколаївської області (у матері позивачки), згодом, переїхали до м. Києва, у зв`язку з хворобою дитини та більшою можливістю її лікування, в свою чергу, відповідач залишився проживати за попередньою адресою, біля своїх батьків. Переїзд до м. Київ в 2018 році був вимушений, так як [PERSON] потребував постійного медичного обстеження та лікування, оскільки мав діагноз: епілепсія, судорожний синдром, та у столиці більш професійні лікарі, обладнання, загалом, медицина. На даний час, здоров`я хлопця нормалізувалось, загальний стан пішов на покращення, [PERSON] почуває себе добре, приступів епілепсії давно не спостерігається. [PERSON] відвідує середню загальноосвітню школу № 184 м. Києва та перебуває у 7-Г класі. З 2022 року [PERSON] займається лікувальним плаванням та лікувальною фізичною культурою, що безумовно впливає на його фізичний та психологічний стан. 07.06.2019 року позивачка створила нову сім`ю з [PERSON] , з яким уклала шлюб (свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] ). І вже з цим чоловіком позивачка дійсно створила міцну родину, охоплену взаємною любов`ю та довірою. Саме у цьому шлюбі, позивачка відчула жіноче щастя та має впевненість у завтрашньому дні. З часу сумісного проживання позивачки у новій сім`ї, [PERSON] замінив [PERSON] біологічного батька на справжнього, хоча де-факто, являється йому вітчимом. [PERSON] вважає саме [PERSON] своїм дійсним батьком і називає його батьком, в свою чергу, останній, відноситься до [PERSON] як до рідного сина. [PERSON] вважає вітчима своїм батьком, який є для нього авторитетом та прикладом. Позбавлення батьківських прав відповідача буде слугувати для того, щоб в подальшому, вітчим усиновив дитину та дав йому своє прізвище, так як неодноразово [PERSON] виявляв бажання змінити прізвище, щоб у школі між однокласниками та, особисто для себе, він відчував, що має повноцінну сім`ю. Крім того, метою позбавлення батьківських прав відповідача слугує отримання від [PERSON] : дозволу на виїзду за кордон [PERSON] для відпочинку та участі у спортивно-оздоровчих зборах; згоди на реєстрацію місця проживання [PERSON] (отримано відмову за відсутністю такої згоди); письмової заяви на отримання [PERSON] паспорту громадянина України, але Відповідач на зв`язок не виходить, ухиляється від зустрічей, тому отримати від останнього будь яких документів на вищезазначене, не є можливим. [PERSON] жодним чином не має відношення до [PERSON] , окрім визнаного батьківства, не підтримує з ним будь-яких стосунків. [PERSON] більше 10 років участі у вихованні власного сина не приймає, станом здоров`я та навчанням дитини не цікавиться, відсутня батьківська любов, будь який вклад у виховання та розвиток дитини, матеріальну допомогу сину не надає. За весь час навчання відповідач жодного разу сина не приводив та не забирав з ДНЗ, батьківські збори не відвідував, вихованням та навчанням дитини не цікавиться. Крім цього, не цікавиться та не приймає участі у додаткових заняттях та хобі [PERSON] . Вихованням та утриманням дитини займається лише позивачка разом зі своїм чоловіком. Син [PERSON] перебуває на повному їх утриманні та забезпеченні. Позивачка, створивши всі належні умови для нормального проживання дитини, забезпечила сина всім необхідним для його фізичного та духовного розвитку. На постійній основі дитині купуються речі (одяг, взуття та інше), продукти харчування, речі побутового вжитку та предмети для навчання та розвитку. Тож відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідним харчування, медичним доглядом, лікуванням (коли дитина хворіє), що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення (взагалі); не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки відповідача, свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов`язками. Представник позивачки в судове засідання надав заяву з проханням слухати справу у його відсутність, позов підтримав в повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про час і місце слухання справи оповіщений відповідно до вимог ст. 128, 130 ЦПК України, в тому числі через оголошення на веб-порталі судової влади України. Заяв про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. Відзив на позов не надав. Представник третьої особи в судове засідання надав заяву з проханням слухати справу у його відсутність, просив про задоволення позову. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вирішуючи справу на підставі наявних у ній письмових доказів, суд приходить до висновку про те, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно зі ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. У відповідності зі ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 2, 3 ст. 150 та ст. 180 Сімейного кодексу України передбачено, що кожна дитина має право на піклування батьків, і батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, створювати належні умови для розвитку її здібностей та несуть відповідальність за невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав по відношенню до своїх дітей з ухилення від виконання батьківських обов`язків. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: якщо батьки не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання освіти. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню з урахуванням наступного: в судовому засіданні встановлений факт ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню свого сина [PERSON] , [INFO] , відносно якого він не проявляє батьківської турботи протягом тривалого періоду часу; не надає матеріальної допомоги та не піклується за нього. Згідно Висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 21.11.2023 року № 103/8500/41/3, орган опіки та піклування вважає доцільним та таким, що відповідає інтересам [PERSON] , [INFO] , позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його дитини. За таких обставин, позбавлення відповідача батьківських прав на теперішній час є єдиним можливим засобом забезпечення дитині спокійного життя, гармонічного виховання, як того вимагає ст. 150 СК України. Наведене свідчить про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі згідно ст.164 СК України. Таким чином, позовні вимоги ґрунтуються на законі та доведені в судовому засіданні, тому підлягають задоволенню. При цьому, застосовуючи такий крайній захід, як позбавлення батьківських прав, суд також враховує, що у разі зміни обставин, що стали підставою для позбавлення відповідача батьківських прав, він має право бути поновленим у батьківських правах відносно своєї дитини, відповідно до положень ст. 169 СК України. Також на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки понесені та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved