Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-27 00:00:00

Представник позивача адвокат Працевитий Г.О., який діє в інтересах [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] відповідно до якого просить розірвати шлюб зареєстрований між позивачем та відповідачем. В обґрунтування позову зазначено, що з 21.12.2013 року позивач та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON] , [INFO] . З червня 2023 року позивач та відповідач не проживають як подружжя, не ведуть спільного господарства. Подружжя втратило порозуміння та любов один до одного. Позивач вважає, що подальше спільне життя з відповідачем неможливе. У судове засідання позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] не з`явились. Представником позивача надано заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача та позивача, не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] , повідомлений судом належним чином про дату, час та місце розгляду справи, через оголошення на сайті Комунарського районного суду м. Запоріжжя, повторно у судове засідання не з`явився та не повідомив суд про причини неявки. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч.1 ст.280 Цивільно-процесуального кодексу України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Вивчивши матеріали справи і дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації атів цивільного стану по місту Мелітополю реєстраційної служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, 21.12.2013 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис №1171. Прізвище після реєстрації шлюбу « [PERSON] та [PERSON] ». Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. Судом також встановлено те, що, шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство вони не ведуть, взаємини подружжя не підтримують. Бажання до примирення у позивача відсутнє, а отже, подальше спільне подружжя і збереження шлюбу неможливо. Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Статтею 21 Сімейного кодексу України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно з ч.ч.3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною 1 статті 110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно зі ст.111 Сімейного кодексу України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Таким чином, позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі ч.1 ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище

Outcome: approved