Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-20 00:00:00

25.01.2021 до Московського районного суду м. Харкова надійшов цивільний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Одинадцята Харківська державна нотаріальна контора, правонаступником якої є П`ята Харківська міська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , [INFO] , з яким вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 13.08.1972. У встановлений шестимісячний строк вона звернулась до Одинадцятої Харківської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини в порядку спадкування за законом, яка складалась з 1/2 частини трикімнатної квартири [ADDRESS] . Постановою від 28.09.2018 нотаріус відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину, пославшись на відсутність у позивачки документів, які посвідчують право власності спадкодавця на спадкове майно. Спадкова квартира на підставі свідоцтва про право власності в порядку приватизації належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] чоловіку позивачки, [PERSON] відповідачці та сестрі чоловіка позивачки, а також батькам останніх [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] прийняв спадщину після матері [PERSON] , померлої [INFO] , подавши до Одинадцятої Харківської державної нотаріальної контори відповідну заяву, а також після батька [PERSON] , померлого [INFO] , але ні після смерті матері, ні після смерті батька спадщину оформити не зміг, так як не мав свідоцтва про право власності на квартиру. Відповідачка не дала йому це свідоцтво, а Комунальне підприємство «Харківське міське Бюро технічної інвентаризації» у відповідь на запит повідомило, що не має правових підстав для видачі свідоцтва позивачці. Посилаючись на викладені обставини позивачка просить визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] право власності на 1/2 частину трикімнатної квартири [ADDRESS] . Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 04.02.2021 позовна заява залишена без руху та позивачці наданий строк на усунення недоліків позову. Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 26.03.2021 позовна заява прийнята до розгляду та у цивільній справі відкрито провадження. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 09.08.2021 підготовче провадження у цивільній справі закрито та справа призначена до судового розгляду. На виконання Розпорядження Голови Верховного Суду від 08.03.2022 за № 2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», яким змінено територіальну підсудність судових справ Московського районного суду м. Харкова на Октябрський районний суд м. Полтави, вказана справа передана на розгляд Октябрському районному суду м. Полтави. Розпорядженням Голови Верховного Суду від 17.11.2022 за № 65 відновлено територіальну підсудність судових справ Московського районного суду м. Харкова з 23.11.2022. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 29.06.2023 справу передано за підсудністю до Московського районного суду м. Харкова. 16.08.2023 вищевказана справа надійшла до Московського районного суду м. Харкова та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями розподілена на суддю Скотаря А.Ю. Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 17.08.2023 цивільна справа прийнята до розгляду за правилами загального позовного провадження та провадження у ній відкрито. Ухвалами Московського районного суду м. Харкова від 20.09.2023, від 01.12.2023 в порядку підготовки справи до судового розгляду витребувано докази з П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори, Комунального підприємства «Харківське міське Бюро технічної інвентаризації» Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 23.01.2024 підготовче провадження у цивільній справі закрито та справу призначено до судового розгляду на 21.02.2024. Відзиву на позовну заяву та пояснень третьої особи не надійшло. В судовому засіданні позивачка просила задовольнити позовну заяву та зазначила, що її чоловік приймав участь у приватизації квартири [ADDRESS] разом з батьками та сестрою, був зареєстрований за даною адресою по день своєї смерті і фактично прийняв спадщину як після померлої матері, так і після батька. З батьками за життя підтримував добрі стосунки, а оформити спадщину не зміг через поведінку відповідачки, яка не надала йому свідоцтво про право власності на спірну квартиру. Представник позивачки підтримала доводи своєї довірительки та вказала, що [PERSON] протягом 15 років проживала разом з чоловіком у квартирі [ADDRESS] , проте після того, як захворіла її мати, переїхала до останньої та доглядала її. Чоловік залишився проживати у вказаній квартирі та в наступному разом зі своїми батьками та відповідачкою приймав участь у приватизації квартири [ADDRESS] . В наслідок цього квартира перейшла до них на праві спільної сумісної власності. Після смерті своєї матері [PERSON] фактично прийняв спадщину, так як був зареєстрований та продовжував проживати за адресою спірної квартири. Так само він прийняв спадщину після смерті батька, проте не міг оформити спадщину через відсутність свідоцтва про право власності на житло, яке зберігалось у відповідачки і не надавалось останньою. Саме це відсутність правовстановлюючого документу на спадкове майно стало причиною відмови нотаріуса у видачі позивачці свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її чоловіка [PERSON] . При цьому у постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус вірно визначив частки у спадковому майні, які фактично успадкував [PERSON] після смерті своїх батьків та які успадкувала позивачка після смерті чоловіка, проте не оформила через відсутність у неї правовстановлюючого документа на житло. Відповідачка [PERSON] проти позову заперечувала та пояснила, що квартира [ADDRESS] , де вона мешкає й досі, є батьківською. [PERSON] не проживав в ній останні 32 роки, хоча й залишався зареєстрованим за вказаною адресою, а фактично мешкав з позивачкою по [ADDRESS] . Як за матір`ю, так і за батьком до їх смерті доглядала саме відповідачка, похованням батьків також займалась вона. [PERSON] ніякої участі у цьому не приймав, допомоги не надавав. Загалом вона з братом підтримувала стосунки, доки в них не втручалась його дружина позивачка. [PERSON] ніколи не претендував на частку квартири, що залишились після батьків, так як хотів, щоб квартира залишилась його племінниці донці відповідачки, саме тому й не подавав заяви про прийняття спадщини після батьків. У приватизації спірної квартири приймали участь чотири особи: відповідачка (на той час [PERSON] ), її рідний брат [PERSON] та їх батьки [PERSON] та [PERSON] . Свідоцтво про право власності на житло зберігалось у відповідачки, так як саме вона мешкала разом з батьками та доглядала їх. [PERSON] ніколи не просив у неї свідоцтво про право власності на житло, з заявою про прийняття спадщини після батьків до нотаріуса не звертався і відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину не отримував. Заяв про усунення [PERSON] від спадщини відповідачка не подавала. Представник відповідачки просив відмовити у задоволенні позову та зазначив, що чоловік позивачки [PERSON] не прийняв спадщину після своїх батьків відповідно до вимог закону, так як не проживав з ними на момент їх смерті. Факт реєстрації його місця проживання у квартирі [ADDRESS] не підтверджує факт проживання в ній та прийняття спадщини, а складений за підписами сусідів акт вказує на зворотне. За вказаних умов позивачка не може претендувати на успадкування майна, яким не володів [PERSON] за життя та право на яке не оформив. Представник третьої особи до суду не з`явився, разом з тим до суду надійшла заява за підписом завідувача П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори в якій остання просить розглянути справу у відсутність представника нотаріальної контори. Крім того, на виконання ухвал суду про витребування доказів суду надані матеріали спадкових справ, заведених після [PERSON] , померлої [INFO] , [PERSON] , померлого [INFO] та [PERSON] , померлого [INFO] . Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши надані суду докази в їх сукупності суд встановив наступні обставини та відповідні правовідносини: позивачка [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 13.08.1972 до моменту смерті останнього, яка сталась [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, свідоцтвом про смерть [PERSON] (а.с. 9, 10, т. 1; а.с. 101, 102, т. 2). Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 11.12.1998, реєстраційний № [NUMBER] , виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 49, т. 2). З спадкової справи № 730/2011, розпочатої 17.06.2011, вбачається, що [INFO] померла [PERSON] , яка на час смерті постійно проживала за місцем реєстрації в квартирі [ADDRESS] . 17.06.2011 до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON] звернулась її донька [PERSON] (а.с. 67-88). [INFO] помер [PERSON] , який на час смерті постійно проживав за місцем реєстрації в квартирі [ADDRESS] . 17.06.2011 до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON] звернулась донька останнього [PERSON] , що підтверджується матеріалами спадкової справи № 731/2011 (а.с. 88-97). Заяв про прийняття спадщини чи про відмову від спадщини, що залишилась після померлих [PERSON] та [PERSON] від інших, ніж [PERSON] , осіб матеріали зазначених спадкових справ не містять, як не містять і відомостей про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом після зазначених померлих осіб. Вказана обставина, а також інформація, що міститься у відповіді від 10.01.2024 на ухвалу суду завідувача П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори щодо відсутності реєстрації заяви [PERSON] про прийняття спадщини, спростовують доводи позовної заяви відносно того, що останній звертався до Одинадцятої Харківської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини як після матері [PERSON] , померлої [INFO] , так і після батька [PERSON] , померлого [INFO] . [INFO] помер [PERSON] , чоловік позивачки, після якого була заведена спадкова справа № 1049/2018. Згідно матеріалів цієї спадкової справи [PERSON] 18.09.2018 звернулась до Одинадцятої Харківської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлого чоловіка. Постановою від 28.09.2018 нотаріус відмовив [PERSON] у вчинені нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [INFO] чоловіка, [PERSON] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу (а.с. 98-122). Позивачка та її представник, посилаючись на постанову нотаріуса про відмову у вчинені нотаріальної дії зазначає, що єдиною підставою для такої відмови послужила відсутність у неї правовстановлюючого документу на квартиру [ADDRESS] . При цьому нотаріус у даній постанові вірно зазначив, що на час смерті [PERSON] належала 12/24 частина вказаної квартири, так як останній прийняв спадщину як після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , так і після батька [PERSON] , померлого [INFO] , бо постійно мешкав за місцем реєстрації разом з батьками на момент їх смерті. Проте вказані обставини під час судового розгляду свого підтвердження не знайшли. Нотаріус у постанові від 28.09.2018 про відмову у вчиненні нотаріальної дії послався як на встановлений та не спростовний факт, на чому наполягає й позивачка, постійного проживання [PERSON] за місцем реєстрації в [ADDRESS] та прийняття останнім у зв`язку з цим спадщини після померлих у різний час батьків, які також були зареєстровані та проживали за вказаною адресою. Як вбачається з матеріалів спадкової справи до такого висновку нотаріус дійшов через відомості про осіб, які є та раніше були зареєстровані за вказаною адресою. Проте факт реєстрації місця проживання за певною адресою не можна ототожнювати з фактом постійного проживання за такою адресою. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу,\~він не\~заявив про\~відмову від\~неї. Отже, за вказаною нормою існує дві умови для прийняття спадщини, це постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та відсутність заяви про відмову від спадщини. Жодної іншої умови для прийняття спадщини, як то реєстрація місця проживання разом з спадкодавцем, дана норма не містить. На підтвердження факту постійного проживання [PERSON] разом з батьками на час відкриття спадщини позивачкою надано відомості про реєстрацію місця проживання померлого чоловіка за адресою спірної квартири. Дана обставина не заперечується відповідачкою, проте не є достатньою для підтвердження факту саме постійного проживання чоловіка позивачки з спадкодавцями на час відкриття спадщини та не свідчить про своєчасність прийняття ним спадщини. Будь-яких інших доказів постійного проживання [PERSON] з спадкодавцями, як-то показання свідків, приймання останнім участі у сплаті комунальних послуг чи поточному, капітальному ремонті житла, перебування за місцем реєстрації місця проживання особистих речей, відвідування медичних чи інших закладів за місцем реєстрації, тощо, позивакою не надано. Разом з тим, Актом від 30.12.2003, оригінал якого оглянутий в судовому засіданні, складеним за підписом шістьох мешканців будинку [ADDRESS] , які проживають у квартирах [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] та засвідченим начальником Житлово-експлуатаційної дільниці № 170, підтверджений факт не проживання [PERSON] з 1988 року в квартирі [ADDRESS] (а.с. 99, т. 1). Перелічені й недотримані [PERSON] за життя умови прийняття спадщини можна застосовувати виключно до спадкування після померлого [INFO] [PERSON] , тоді як умови спадкування після [PERSON] на час її смерті [INFO] нормами ЦК України в редакції 1963 року. До такого висновку суд дійшов враховуючи пункти 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, згідно з якими Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Згідно ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчиненні протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вимог ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року) щодо прийняття спадщини після матері [PERSON] , померлої [INFO] , [PERSON] також дотримано не було, доказів зворотного суду не надано. З цих підстав обставини, викладені нотаріусом в постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28.09.2018 щодо прийняття [PERSON] спадщини після [PERSON] , померлої [INFO] , є такими, що не ґрунтуються на законі, який діяв на момент виниклих правовідносин. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з частинами першою, третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частиною першою статті 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно зі статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно до нотаріуса, який відповідно до вимог статті 68 Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Аналізуючи викладені норми закону та встановлені судом обставини, беручи до уваги наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов однозначного висновку, що докази прийняття [PERSON] спадщини після померлих батьків відповідно до законодавства, діючого на час смерті кожного з них, відсутні. За вказаних умов за [PERSON] може бути визнано право власності в порядку спадкування за законом після чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] , виключно на майно, яке належало останньому на час його смерті, а саме на 1/4 частину квартирі [ADDRESS] . В іншій частині в задоволенні позову має бути відмовлено. Суд розподіляє судові витрати відповідно до положень ст. 141 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог: позов задоволений на 50%, позивачем сплачено 5000,00 грн судового збору, відтак стягненню з відповідача підлягає сума судового збору 2500,00 грн, що відповідає 50% задоволених позовних вимог. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 140 ЦПК України особа, яка надала доказ на вимогу суду, має право вимагати виплати грошової компенсації своїх витрат, пов`язаних із наданням такого доказу. Розмір грошової компенсації визначає суд на підставі поданих такою особою доказів здійснення відповідних витрат. У випадках, коли сума витрат, пов`язаних з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження, забезпеченням доказів та вчиненням інших дій, пов`язаних з розглядом справи чи підготовкою до її розгляду, повністю не була сплачена учасниками справи попередньо або в порядку забезпечення судових витрат, суд стягує ці суми зі сторони, визначеної судом відповідно до правил про розподіл судових витрат, встановлених цим Кодексом. Так, КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради надано рахунок витрат, пов`язаних з витребуванням доказів - 185,00 грн. Відповідно до правила розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову, вказана сума стягується судом з позивачки та відповідачки по 50% з кожної, тобто по 92,50 грн.

Outcome: partial