Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-22 00:00:00

25 грудня 2023 року до Деснянського районного суду міста Києва надійшла позовна заява [PERSON] ( [ADDRESS] ) з позовом до [PERSON] ( [ADDRESS] ), 3-тя особа - Служба у справах дітей Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області (Київська область, Бучанський район, село Софіївська Борщагівка, пров. Шкільний, 5) про позбавлення батьківських прав.. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 01.09.2017 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб. Під час шлюбу [INFO] у позивача та відповідача народилася донька, [PERSON] . Однак сімейне життя не склалося у зв`язку з несумісністю характерів та поглядів на життя. Між сторонами часто виникали суперечки з різних питань, які приводили до сварок. Потім вони зрозуміли, що жити разом не можуть. З січня 2022 року позивач разом з донькою [PERSON] фактично проживають окремо від [PERSON] . З цього часу не ведуть спільного господарства та припинили шлюбно-сімейні стосунки. В подальшому [PERSON] виїхала до м. Полонне, Хмельницької області для подальшого проживання, а 27.04.2022 року вона зареєструвалася як тимчасовий переселенець. 27.04.2022 року сторони уклали нотаріальний договір про визначення місця проживання доньки [PERSON] з позивачем за адресою його колишнього проживання з донькою - [ADDRESS] та її утримання. 19.05.2022 року рішенням Полонського районного суду Хмельницької області шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. З січня 2022 року позивач проживає з донькою [PERSON] , матеріально забезпечує її, створив їй належні умови для виховання та розвитку, донька любить та слухає його, він піклується про її здоров`я. [PERSON] працює адвокатом з 2016 року, є керівником Адвокатського об`єднання «АдвокатГруп України» та членом Комітету з питань міграційного права, громадянства, захисту від видворення та екстрадиції Національної асоціації адвокатів України по сьогоднішній день, що підтверджується доданими до позову документами. Позивач має можливість утримувати доньку, надавати їй належний догляд і виховання, дбати про її здоров`я і виконувати всі дії в її інтересах. У зв`язку з постійними обстрілами російською федерацією енергетичної системи, а також міст України він з донькою переїхали до будинку, який належить на праві приватної власності його матері, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . 26.08.2022 року у Виписці із медичної карти амбулаторного хворого [PERSON] лікар з підстав, що дитина часто хворіє на ГРВІ рекомендувала санаторно-курортне лікування з помірно-вологим, переважно сухим, морським кліматом, щороку тривалістю від 21 дня і більше. 01.09.2022 року за рекомендацією лікаря, він разом з донькою переїхав до Республіки Болгарія на море на два тижні, щоб донька мала змогу оздоровитися. Однак при перебуванні в Республіці Болгарія його донька захворіла рото вірусною інфекцією, згідно цього він звертався в лікарню « СвятоваНиколая» та сплатив за огляд та лікування дитини 110 Євро. Після приїзду до м. Києва, він 03.10.2022 року уклав Договір надання оплатних послуг з приватним садочком під назвою ТОВ «Твій Розвиток», щоб його донька могла його відвідувати та сплатив 6200 грн. за місяць. Разом з тим, Ніка дуже сильно захворіла і практично не ходила до садочку, тому він 25.10.2022 року подав заяву про розірвання договору з приватним садочком. У догляді за донькою [PERSON] при необхідності позивачу допомагає його мама, [PERSON] 04.04.2023 року він записав [PERSON] до Студії музичного-естетичного розвитку « [INFO] » на заняття Шоу-театр « [INFO] ». Для занять танцями придбав дитині купальник на довгий рукав, балетки та трико на суму в 925 грн. 12.04.2023 року депутатом Борщагівської сільської ради складено Акт на предмет проживання його разом з донькою [PERSON] за адресою [ADDRESS] . 13.04.2023 року видана довідка Борщагівською сільською радою Бучанського району Київської області на підставі вище вказаного акту, про те що він дійсно проживає без реєстрації шлюбу за адресою [ADDRESS] та разом із ним проживає без реєстрації його малолітня донька [PERSON] . 13.04.2023 року провідними фахівцями соціальної роботи був складений Акт обстеження умов проживання за результатом, якого зазначено, що в помешканні дотримуються санітарно - гігієнічних норм. В будинку чисто та затишно. Для дитини в сім`ї створені всі необхідні умови для повноцінного утримання та виховання. Дитина всім забезпечена. 13.04.2023 року також складений Акт оцінки потреб сім`ї/особи де зазначено, що у помешканні дотримуються санітарно - гігієнічних норм, облаштовано місце для гри, навчальних занять, дитина всім забезпечена. Також 13.04.2023 року складено Висновок оцінки потреб сім`ї, стан задовільний, складних життєвих обставин не виявлено. В жовтні Ніка захворіла, скаржилась на біль в вушці і позивач 09.10.2023 року повів її до приватного педіатра, яка призначила лікування. Оскільки лікування виявилося не ефективне, то 12.10.2023 року він з донькою звернувся до лікаря отоларинголога в приватну клініку, що підтверджується двома копіями консультацій та фіскальним чеком на 720 грн. 10.10.2023 року депутатом Борщагівської сільської ради знову складений Акт на предмет його проживання разом з донькою [PERSON] за адресою [ADDRESS] . На підставі Акту видана довідка Борщагівською сільською радою Бучанського району Київської області про те, що він дійсно проживає без реєстрації за адресою [ADDRESS] та разом з ним проживає без реєстрації його малолітня донька [PERSON] . На підтвердження вказаного 30.10.2023 року рішенням №633/4 Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області Виконавчим комітетом визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] [INFO] разом з батьком [PERSON] . Таким чином є очевидним, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання та утримання своєї неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , не виконує та не здійснює жодних дій, спрямованих на її виховання, зокрема, не піклується про здоров`я, фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, не спілкується з дитиною, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Вихованням дитини займається позивач. З огляду на викладене позивач просить суд: Позбавити [PERSON] батьківських прав щодо її неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 27 грудня 2023 року було відкрито провадження по справі, призначено підготовче судове засідання. 09.01.2024 року на адресу суду від [PERSON] надійшла заява про не заперечення проти задоволення позову. Про не бажання з`являтися до суду та в службу у справах дітей. Справу просить розглядати без її участі. 26.01.2024 року на адресу суду від [PERSON] надійшла заява (пояснення). 26.01.2024 року на адресу суду від позивача надійшло пояснення по справі. Служба у справах дітей Борщагіської сільської ради Бучанського району Київської області подали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність. В підготовче судове засідання з`явився позивач. Відповідач в судове засідання не з`явилася, до суду надала заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги визнає. Служба у справах дітей Борщагіської сільської ради Бучанського району Київської області подали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність. Представник Служби у справах дітей Борщагіської сільської ради Бучанського району Київської області надав суду Витяг з рішення виконавчого комітету Борщагіської сільської ради Бучанського району Київської області від 25.01.2024 року №15/10 про надання Висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідно до Додатку до рішення виконавчого комітету Борщагіської сільської ради від 25.01.2024 року №15/10, комісія з питань захисту прав дитини при Борщагіській сільській раді Бучанського району Київської області від 24 січня 2024 року (протокол №2) орган опіки та піклування на теперішній час вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Матеріали справи містять клопотання про розгляд справи у відсутність представника третьої особи. Суд вважає за необхідне розглянути справу без участі учасників справи, виходячи з вимог ст.128 ЦПК України та рішення Конституційного суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, згідно яких в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема, позовна заява), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення у відсутності учасників справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Суд, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Як вбачається з письмових матеріалів справи, відповідно до свідоцтва про народження дитини виданого 14 травня 2019 року Солом`янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві батьками [PERSON] , [INFO] є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , актовий запис №2003. 27.04.2022 року [PERSON] та [PERSON] уклали нотаріальний договір про визначення місця проживання дитини, умов її утримання та участі батьків у її вихованні. Відповідно до якого сторони домовилися, що дочка [PERSON] , [INFO] буде проживати з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . 13.04.2023 року провідними фахівцями соціальної роботи складений Акт обстеження умов проживання за результатом, якого зазначено, що в помешканні дотримуються санітарно - гігієнічних норм. В будинку чисто та затишно. Для дитини в сім`ї створені всі необхідні умови для повноцінного утримання та виховання. Дитина всім забезпечена. 13.04.2023 року складений Акт оцінки потреб сім`ї/особи де зазначено, що у помешканні дотримуються санітарно - гігієнічних норм, облаштовано місце для гри, навчальних занять, дитина всім забезпечена. 13.04.2023 року складено Висновок оцінки потреб сім`ї. На підставі Соціальної карти №89 відповідно до якого стан задоволення потреб дитини задовільний, складних життєвих обставин не виявлено. 10.10.2023 року депутатом Борщагівської сільської ради складений Акт на предмет проживання [PERSON] разом з донькою [PERSON] за адресою [ADDRESS] . 12.10.2023 року № 1166 видана довідка Борщагівською сільською радою Бучанського району Київської області на підставі Акту про те, що [PERSON] дійсно проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] та разом з ним проживає без реєстрації його малолітня донька [PERSON] . На підтвердження вказаного 30.10.2023 року рішенням №633/4 Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області Виконавчим комітетом визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] [INFO] разом з батьком [PERSON] . Як установлено судом, відповідач належним чином не виконує свої батьківські обов`язки щодо виховання та належного утримання дитини, не проявляє щодо доньки батьківської турботи, не цікавиться життям та здоров`ям, не утримує дитину матеріально. Дитина [PERSON] , проживає разом з батьком, який займається вихованням доньки, належно утримує, проявляє турботу, підтримує необхідний рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку дитини, що підтверджено заявою до студії музичного-естетичного розвитку « [INFO] » на заняття Шоу-театр « [INFO] ». Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до приписів ст. 150 Сімейного кодексу України які перекликаються з положеннями абз.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на батьків покладено обов`язок виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї, своєї Батьківщини, також покладено обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьки зобов`язані поважати дитину, забезпечити здобуття дитиною загальної освіти, готувати дитину до самостійного життя. Принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно із статей 3, 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до положень ст. 9 Конвенції ООН «Про права дитини» держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. У цьому випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов`язки. Також, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Суду не надано доказів, які б свідчили про те, що мати дитини виконує свої обов`язки щододоньки, або які б свідчили про поважність причин невиконання ним своїх обов`язків щодо виховання та утримання дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, відповідно до вимог ч.4 ст.155 СК України. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» від 12.06.1998року №16, складання письмових висновків органів опіки і піклування та їхню участь у судових засіданнях покладено на відділи й управління освіти районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій і виконавчих комітетів міських чи районних у містах рад. Відповідно до Додатку до рішення виконавчого комітету Борщагіської сільської ради від 25.01.2024 року №15/10, комісія з питань захисту прав дитини при Борщагіській сільській раді Бучанського району Київської області від 24 січня 2024 року (протокол №2) орган опіки та піклування на теперішній час вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Окрім цього, відповідно до Заяви [PERSON] визнала у повному обсязі позовну заяву [PERSON] до неї, погодилась з обставинами викладеними у позові. Дана заява посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лисенко О.О. від 26.01.2024 року та зареєстрована в реєстрі за №91. За таких обставин, суд прийшов до висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносної доньки, оскільки вона ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного. Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 153 СК мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому, у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради УРСР № 798 від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 2 ст. 27 Конвенції передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до приписів ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Право дитини на належне батьківське виховання, відповідно до ст.152 СК України, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Згідно ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них, а також повно і всебічно досліджувати обставини справи, оскільки, позбавлення батьківських прав - це крайній захід впливу на недобросовісних батьків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Позивачем доведено ті обставини, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не сприяє позивачу у забезпеченні дитині необхідного медичного догляду та лікування, не забезпечує харчуванням, медичним доглядом що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання, не спілкується з дитиною, не дає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу тощо. Зазначені фактори, як кожен окремо, такі в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини, з урахуванням винної поведінки матері, свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов`язками. Отже, встановлені обставини вказують на злісне ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню й матеріальному утриманню дитини, не забезпечує законних прав дитини на нормальні умови життя, також жодним чином не приймає участі в утриманні спільної дитини, не цікавиться життям дитини, та не приймає участь у її вихованні. Суд наголошує, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі малолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). Задовольняючи позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав, суд бере перш за все до уваги те, що дитина наразі перебуває на межі підліткового віку, який є найбільш важкий і складний з усіх дитячих вікових груп, що представляють собою період становлення особистості. Цей вік характеризується наявністю самих різноманітних проблем і труднощів, які найчастіше витісняються у зв`язку зі страхом усвідомлення. У формуванні самооцінки підлітків значну роль відіграє сім`я, стиль сімейного виховання, який визначається батьківськими ціннісними орієнтаціями, установками, емоційним ставленням до дитини. Особливості сприйняття батьків дитиною і способи поведінки з ними обумовлюють засвоєння підлітками основних правил і норм поведінки,виробляють їх позицію по відношенню до світу і самому себе. Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Положеннями ст. 80 ЦПК України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно вимог ч.ч.1, 5, 6, 7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підставі ст.ст. 80, 84, 180,181,182,184, 191, СК України,

Outcome: approved