Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-19 00:00:00

06.06.2023 року [PERSON] звернулась до Соснівського районного суду м.Черкаси з позовом до [PERSON] , у якому просить визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] разом з нею. В обґрунтування позову посилається на те, що 30.05.2009 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м.Черкаси реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції, який рішенням Соснівськго районного суду м.Черкаси від 05.05.2021 року розірвано. Від шлюбу сторони мають трьох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] . [INFO] . Місце проживання дітей зареєстровано разом з нею за адресою [ADDRESS] . Весь час діти проживали разом з нею, поки колишній чоловік та не забрав сина [PERSON] . На день подання позову жодного разу відповідач не повернув сина додому та й взагалі не дає можливості спілкуватися з ним. Відповідач працює, але не зважаючи на це зловживає спиртними напоями, агресивно ставиться до оточуючих, постійно ображає людей. Відповідно до наданої характеристики із школи №10, батько [PERSON] жодного разу не відвідував збори, у вихованні та навчанні сина участі майже не приймав, декілька раз на період навчання провідував сина [PERSON] . Вона постійно слідкує за станом здоров`я дитини, її розвитком, виховує та піклується про неї, у неї з дітьми налагоджений психологічний контакт, прив`язаність один до одного. В зв`язку з тим, що в позасудовому порядку вирішити питання з відповідачем щодо визначення місця проживання сина [PERSON] неможливо, оскільки останній відмовляється вчиняти будь-які дії з метою вирішення вказаного питання, вона вимушена звернутися до суду з вказаною заявою. 08.06. 2023 року ухвалою Соснівського районного суду м.Черкаси справу передано за підсудністю для розгляду до Придніпровського районного суду м.Черкаси. Відповідно до протоколу про автоматизований розподіл судової справи між суддями від 05.07.2023, для розгляду цивільної справи №712/5608/23 визначено суддю Демчика Р.В. Ухвалою Придніпровського районного суду м.Черкаси від 06.07. 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження. Також витребувано з Служби у Справах дітей Черкаської міської ради висновок щодо доцільності визначення місця проживання малолітньої дитини разом з матір`ю. На виконання ухвали суду від 06.07.223 року Службою у справах дітей Черкаської міської ради надано висновок органу опіки та піклування м.Черкаси від 12.09.2023 року №2814/01/21 про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] 10.10.2023 року представником відповідача - адвокатом Пропадущим А.В. подано відзив на позовну заяву. Ухвалою Придніпровського районного суду м.Черкаси від 10.10. 2023 року відзив на позов представника відповідача адвоката Пропадущего А.В. залишено без розгляду. Ухвалою Придніпровського районного суду м.Черкаси від 11.10.2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили задовольнити їх повністю. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували. Вважають їх безпідставними та таким, що не ґрунтуються на нормах матеріального та процесуального права. Також вважають, що у позивача відсутні фінансові можливості для забезпечення сина матеріально-побутових умов для життя та розвитку. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився. До початку розгляду справи подав заяву про слухання справи без його участі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 264 ЦПК України). Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Судом встановлено, що 30 травня 2009 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, який рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси від 05 травня 2021 року - розірвано. Згідно з Свідоцтвом про зміну імені від 02 грудня 2022 року, Серія [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , змінила прізвище на [PERSON] . Від даного шлюбу сторони мають трьох дітей: [PERSON] [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до Витягу з реєстру територіальної громади від 01.05.2023 року за адресою [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України та ч. 1 ст. 160 СК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 161 СК України). Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина четверта та п`ята статті 19 СК України). Дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (стаття 171 СК України). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зазначено, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. Велика Палата Верховного Суду вважає, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року». У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) вказано, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 грудня 2020 року у справі № 487/2001/19-ц (провадження № 61-12667св20) зазначено: «закріплення вказаними вище міжнародними документами та актами внутрішнього законодавства України право дитини бути почутою передбачає, що думка дитини повинна враховуватися при вирішенні питань, які її безпосередньо стосуються. Разом з цим, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не відповідає та не захищає права та інтереси дитини, передбачені Конвенцією. Отже, вирішуючи спір, суд має віддати перевагу тому з батьків, який може забезпечити більш сприятливі умови виховання дитини. Важливим критерієм є моральні якості матері та батька як вихователів. Моральними якостями, які можуть негативно вплинути на виховання дитини, є, зокрема, зловживання спиртними напоями, невиконання батьківських обов`язків, притягнення до судової чи адміністративної відповідальності». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 352/2324/17 (провадження № 61-14041св19) зазначено, що: «питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що розлучення батьків для дітей - це завжди тяжке психологічне навантаження, а дорослі, займаючись лише своїми проблемами, забувають про кардинальні зміни в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 листопада 2021 року в справі № 754/16535/19 (провадження № 61-14623св21) вказано, що «під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини». Так, допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що була класним керівником учня [PERSON] , в загальноосвітній школі №10 в м.Черкаси. Батька дитини бачила декілька разів. Зв`язок тримала з мамою [PERSON] . В кінці 2022 року [PERSON] перейшов до іншої школи. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що [PERSON] з 01.09.2023 року навчається в ЗОШ №34 і вона являється класним керівником. Зазначила, що дитина на контакт іде дуже важко. Дуже погана поведінка, на яку скаржаться вчителя. Неуважний на уроках, але дуже спокійний. Мати приходить до шкоди, щоб побачитися з дитиною. Батько приходив два рази. На початку року була мати [PERSON] , а от батько жодного разу на батьківських зборах не був. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що являється рідним братом [PERSON] . З батьком зв`язок не підтримує. Вважає, що у [PERSON] слабкий характер і він боїться батька. Відомо, що літом батько брату купив кросівки, але заради чеку, щоб показати, щ він забезпечує брата. Особисто йому та молодшій сестрі батько не допомагає. Вважає, що брат повинен проживати в їхній родині. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що позивачка є її рідню донькою. Вважає. що бувший зять використовує дитину для того, щоб зробити боляче бувшій дружині. Батько матеріальної допомоги дітям не надає. Дочка коштів на утримання [PERSON] не надавала. Згідно копії Акта обстеження умов проживання від 18.05.2023 року встановлено, що за адресою [ADDRESS] проживають і мають постійне місце реєстрації [PERSON] , [INFO]., [PERSON] [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Умови проживання в квартирі задовільні та створенні належні мови для проживання неповнолітніх дітей. З довідки ЧНВК «ЗОШ 1-111 ступенів - ліцей спортивного профілю №34» вих.№289 від 28.04.2023 вбачається, що [PERSON] навчається у вищевказаній школі. Зі слів класного керівника, батько дитини [PERSON] не відвідував навчальний заклад, не цікавився станом навчання сина, жодного разу не з`явився на бесіду до класного керівника та вчителів за власною ініціативою. З довідки ДНЗ комбінованого типу №91 «Кобзарик» вбачається, що [PERSON] відвідує дошкільний навчальний заклад. Зі слів вихователя гр..№4 [PERSON] , за час перебування в садочку, батько дитини [PERSON] не відвідував навчальний заклад, батьківські збори. Не цікавився навчально-виховним процесом доньки. Жодного разу не з`явився до вихователя за власною ініціативою. Також, з довідки від 05.05.2023 року №169 наданої ЧЗОШ 1-11 ступенів №10 вбачається, що [PERSON] у період з 01.09.2023 року по січень 2023 року навчався в ЧЗОШ 1-111 ступенів №10. Зі слів класного керівника [PERSON] , батько [PERSON] , протягом навчання сина декілька разів відвідував освітній заклад та провідував сина у школі. Жодного разу батьків не відвідував батьківські збори за власною ініціативою. Відповідно до характеристики, затвердженої директором [PERSON] та класним керівником [PERSON] , Черкаської загальноосвітньої школи 1-11 степенів №10 ЧМР [PERSON] навчався в закладі з 1 класу. Під час навчання зарекомендував себе добросовісним учнем. Хлопчин проживає з мамою [PERSON] , яка приділяє вихованню та навчанню дитини достатньо уваги. Мама учня постійно підтримувала зв`язок зі школою та класним керівником. 04.01.2023 року наказом по школі №2, [PERSON] був переведений в Черкаську загальноосвітню шкоду №34. Батько [PERSON] у вихованні і навчанні сина участі майже не приймав, декілька раз під час навчання [PERSON] у школі провідував сина. Виконавчим комітетом Черкаської міської ради, як органом опіки та піклування м.Черкаси по справі №712/5608/23 від 12.09.2023 №28111-01-21 наданий висновок, відповідно до якого батько [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] . Працює водієм у КП «ЧЕЛУАШ». Позитивно характеризується з місця роботи та проживання. Має задовільні умови проживання. Зі слів громадянина [PERSON] діти залишилися проживати разом з матір`ю, але іноді він брав їх до себе. Починаючи з березня 2023 року середній син [PERSON] почав відмовлятися повертатися до метрі, хоча він постійно вмовляв дитину повернутися до матері, тому саме з цього часу дитина постійно проживає пазом з ним. Колишня дружина спілкується з сином по телефону, а також приходить до нього у школу. Перешкод у спілкування з матір`ю він не чинить. Дитину силою у себе не тримає. За інформацією [PERSON] він працює, має стабільний заробіток, має час щоб приділити його синові, створив умови для проживання дитини, тому бажає визначити місце проживання сина [PERSON] разом з собою. Спеціалістами Черкаського міського центру соціальних служб складено акт оцінки потреб дитини. Питання про розгляд ухвали Придніпровського районного судк м.Черкаис розглядалося на засідання Комісії 16.08.2023 року та 06.09.2023 року, проте мати дитини [PERSON] на засідання не з» явилася, причини неявки не повідомила, хоча була запрошена належним чином. Так, під час засідання Комісії громадянин [PERSON] заперечив позовні вимоги колишньої дружини та повідомив, що бажає, щоб малолітній син [PERSON] проживав разом з ним. 06.09.2023 року малолітній [PERSON] на засіданні Комісії висловив своє бажання проживати разом з батьком. Орган опіки та піклування м.Черкаси, виходячи з рівності прав та обов`язків матері та батька відносно дитини, дійшов висновку про наявність достатніх підстав для відмови у задоволенні вимог матері у визначення місця проживання малолітнього сина разом з нею, оскільки з`ясувалося, що мати не надала документів, які її характеризують та про отримання доходів. Не знайдено жодних доказів того, що батько дитини зловживає алкогольними напоями чи притягувався до відповідальності. Орган опіки та піклування м.Черкаси вважає за недоцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , який народився [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучатися зі своєю матір`ю. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Пунктом 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини). Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. У контексті віку дитини при її опитуванні ВС у постанові від 25 березня 2019 року у справі № 165/2240/16-ц (провадження № 61-29942св18) зауважив, що при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини надається належна увага згідно з її віком і зрілістю. Також у постанові ВС від 28 жовтня 2020 року у справі № 241/47/19 (провадження № 61-5726св20) зауважено, що з досягненням віку десяти років у дитини з`являється право не лише бути вислуханою і почутою, а й брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема у визначенні місця проживання. Аналогічна правова позиція також викладена у постанові КЦС ВС від 25 липня 2019 року у справі № 761/15172/17-ц; постанові КЦС ВС від 18 грудня 2018 року у справі № 610/2531/17; постанові КЦС ВС від 23 травня 2018 року у справі № 761/15172/17-ц. Так, у постанові ВС від 9 листопада 2020 року у справі № 487/7241/18 (провадження № 61-22623св19) зауважено, що визначаючи місце проживання дитини, суд може врахувати її думку щодо проживання з одним із батьків, проте згода дитини на проживання з одним із батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо вона не буде відповідати і сприяти захисту прав та інтересів дитини. Опитаний в судовому засіданні в присутності психолога малолітній [PERSON] повідомив суду про те, що він бажає проживати з батьком, оскільки з матір`ю в нього виникають конфлікти. В родині батька йому створюються всі умови для належного проживання. Також, з матеріалів справи вбачається, що Орган опіки та піклування вважає за не доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] з матір`ю. За змістом статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Стаття 14 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає: «Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили». Наведені норми у своїй сукупності вказують на те, що дитина має право жити з батьками, має право на гармонійний розвиток в належних умовах. Батьки зобов`язані забезпечити дитині відповідні умови. В залежності від віку дитини спочатку місце проживання визначається законом з батьками, потім за їх спільною згодою. Після досягнення дитиною десятирічного віку вже враховується її думка щодо місця проживання з батьками які живуть окремо. За відсутності згоди, щодо визначення місця проживання дитини до чотирнадцяти років спір може бути вирішений судом. Після досягнення чотирнадцяти років дитина самостійно визначає місце проживання і у цьому випадку законом не визначено вирішення спору між батьками у судовому порядку. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Посилання позивача на те, що відповідач зловживає спиртними напоями, не цікавиться життям та навчанням дитини не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки такі не доведені матеріалами справи. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підставі досліджених в судовому засіданні доказів, суд приходить до висновку що підстави для задоволення позову відсутні. Питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору суд вирішує на підставі статті 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed