Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Чернівці з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердікт Капітал», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Обґрунтовує тим, що 4 листопада 2021 року Приватним виконавцем виконавчого округу Чернівецької області\~Скальським \~Андрієм Івановичем\~було відкрите виконавче провадження № 67392108\~про примусове виконання виконавчого напису № 11409від 05.10.2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, Сазоновою Оленою Миколаївною, про стягнення з [PERSON] \~ заборгованості на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» в сумі\~ 9 274,00 грн. Постановою приватного\~виконавця Скальського\~А.І.\~від 22\~листопада \~2023\~року за\~виконавчим провадженням\~№67392108було звернуто стягнення на заробітну плату [PERSON] , з утримання 20% її доходу щомісячно. Вважає, що виконавчий напис нотаріуса № 11409від 05.10.2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, Сазоновою Оленою Миколаївною, про стягнення з [PERSON] \~ заборгованості на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» в сумі\~ 9 274,00 грн. вчинено приватним нотаріусом Сазоновою Оленою Миколаївною з порушенням вимог чинного законодавства України, а тому він має бути визнаним таким, що не підлягає виконанню. Вказує, що не отримувала кредитів в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» та не має заборгованості по кредитам ні перед цією, ні перед іншими фінансовими установами. Ніяких повідомлень про те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» стало правонаступником прав та обов`язків якоїсь кредитної установи за отриманим кредитом вона не отримувала. Позивачкою не було отримано письмової вимоги (повідомлення) ні від Відповідача, ні від приватного нотаріуса, а тому вона не визнає розмірів заборгованості, нарахованої ТОВ «Вердикт\~Капітал», у тому числі відсотків та комісії, оскільки позбавлена будь-якої інформації зі сторони стягувача щодо кредитних зобов`язань. У зв`язку з не інформуванням про стан розрахунків за кредитним договором позивачка була позбавлена можливості бути вчасно проінформованою про наявність заборгованості та можливості або оспорити вимоги ТОВ «Вердикт Капітал» або ж виконати їх, що не може свідчити про безспірність суми, пред`явленої до стягнення. Тому просив суд Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 11409,\~вчинений 5\~жовтня 2021\~року приватним\~нотаріусом Київського\~міського нотаріального\~округу Сазоновою\~Оленою Миколаївною,\~ яким\~задоволено вимоги\~Товариства з\~обмеженою \~відповідальністю «Вердикт\~Капітал» про\~стягнення з\~ [PERSON] \~заборгованості в\~сумі \~9\~274,00 грн., а також стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (04053,\~м.\~Київ,\~вул.\~Кудрявський узвіз,\~5-Б,\~код ЄДРПОУ\~36799749)\~ на\~користь [PERSON] ,\~(реєстраційний\~номер облікової\~картки платника\~податків \~ [NUMBER] ) судовий збір у сумі 1073,60 (одна тисяча сімдесят три грн..) 60 коп. за подання позову та в сумі 536,80 (п`ятсот тридцять шість грн..) 80 коп. за забезпечення позову, 4000,00 (чотири тисяч гривень 00 копійок) витрат на правничу допомогу адвоката. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 10 січня 2024 року відкрито в спрощеному позовному провадженні. Сторони в судове засідання, будучи повідомленими про день, час і місце розгляду справи не з`явилися. \~ \~ \~ \~ Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явились, однак представник позивача спрямував до суду заяву, згідно якої просить справу розглянути у їх відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує щодо винесення заочного рішення. Представник відповідача\~- Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердікт Капітал» в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, клопотань про відкладення розгляду справи та письмовий відзив на позов від них до суду не надходили. Третя особа по справі приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна в судове засідання не з`явився, будучи повідомленим судом про дату, час та місце розгляду справи, клопотань про відкладення судового засідання від нього до суду не надходило. Згідно п. 1 ч. 3\~ст. 223 ЦПК України\~якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. У відповідності до ч.2\~ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи не здійснювалося. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч.1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги\~ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Суд, виходячи з даних вимог закону, вивчивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до вимог\~ст. 55 Конституції України\~кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ч. 1\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Положеннями статей\~15,\~16 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом першим\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована\~Законом від 17.07.97 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2,4,7 та 11 Конвенції"\~і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Судом належними та допустимими доказами по справі встановлено, що відносно позивача [PERSON] відкрито виконавче провадження серії ВП № 67392108 від 04.11.2021 року (а.с.12). Згідно копії дослідженого виконавчого напису, вбачається, що він вчинений 05.10.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, Сазоновою Оленою\~Миколаївноюта за яким з позивача до стягнення підлягає сума у розмірі 9274,00 грн. Суд вважає, що здійснений виконавчий напис від 04.11.2021 року, зареєстрований в реєстрі за № 11409, є таким, що не підлягає виконанню у зв`язку із наступним: Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Положеннями ст. 88 Закону України «Про нотаріат» визначено певну умову вчинення виконавчих написів. Так, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо, зокрема, подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 зробила такий висновок про застосування вказаної норми права: «Строк для звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, передбачений статтею 88 Закону України «Про нотаріат», безпосередньо пов`язаний з позовною давністю, встановленою ЦК України. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Отже, загальний строк для звернення стягувача до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису становить не більше трьох років з дня виникнення у стягувача права вимоги до боржника незалежно від суб`єктного складу сторін у правовідносинах, тобто цей строк підлягає застосуванню й у відносинах між юридичними особами. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено іншу позовну давність, виконавчий напис видається у межах цього строку» (пункт 80 вказаної постанови). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сума або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав і обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувана раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Як зазначено Верховним Судом України в своїй постанові від 05 липня 2017 року по справі №754/9711/14-ц, безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно з п.2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, для одержання виконавчого напису про стягнення кредитної заборгованості кредитором надаються оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. В постанові Верховного Суду України (справа №310/9293/15ц від 23.01.2018p.) зазначено, що: при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Для правильного застосування положень статей 87,88 ЗУ Про нотаріат у такому спорі, суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо її заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. За змістом частини першої статті 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Проте при визначенні строку, в межах якого вчиняється виконавчий напис, мають застосовуватись також норми частини другої статті 88 Закону України «Про нотаріат» та статті 257 ЦК України, які встановлюють трирічний строк для таких вимог. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису заборгованість повинна існувати та бути безспірною. Таким чином, захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині) розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині, з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Законодавцем визначено, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Отже, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей\~15,\~16,\~18 ЦК України, статей\~50,\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»,\~захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно із Переліком документів. Для правильного застосування положень статей\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~у такому спорі,суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Такий правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц з подібних правовідносин. У нотаріальному процесі, при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджують безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Таким чином, приймаючи до уваги, що виконавчий напис приватного нотаріуса був вчинений в порушення вимог\~Закону «Про нотаріат»\~та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача. Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Як роз`яснено у\~\~п.13\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 31.01.1992 року «Про судову практику в справах на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні», при вирішенні справ, пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, судам слід мати на увазі, що відповідно до\~Закону України «Про нотаріат»\~виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Правильність вимог, зазначених у виконавчому напису, може бути оспорена боржником лише в позовному порядку. У цих випадках справа розглядається в позовному провадженні за участю нотаріуса, який залучається до участі у справі\~\~у якості третьої особи.\~\~ За змістом\~ст.89 ЦПК України\~суд, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що заборгованість за кредитним договором стороною в якому є позивач [PERSON] на момент вчинення виконавчого напису не була безспірною, а нотаріус належним чином не виконав вимог ст.ст.87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~та не пересвідчився у безспірності заборгованості, що унеможливлювало видачу виконавчого напису, кредитний договір вищенаведений не був нотаріально посвідчений. Позовні вимоги [PERSON] ґрунтуються на законі і підлягають до задоволення. Згідно положень ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України , інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються в разі задоволення позову - на відповідача. Позивачем заявлено про врахування судових витрат понесених ним (професійна правнича допомога) при розподілі судових витрат між сторонами. На підтвердження обставин понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу суду надано ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АХ №1161664 від 22.12.2023 виданий на підставі договору про надання правової допомоги №22/12-23 від 22.12.2023 року, розрахунок суми винагороди за надану правову допомогу від 22.12.2023 року, що сплачено замовником в сумі 4000,00 грн., акт виконаних робіт від 25.12.2023 року. Як вбачається з акту виконаних робіт від 25.12.2023 року загальна вартість виконаних робіт становить 4000,00 грн.. Матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення ним витрат у суді. Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, наведеними у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування іншою стороною витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Суд у позовному провадженні є арбітром, що надає оцінку тим доказам і доводам, що наводяться сторонами у справі. Тобто суд не може діяти на користь будь-якої зі сторін, що не відповідатиме основним принципам судочинства. Таким чином, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу. Саме інша сторона зобов`язана довести не співмірність заявлених опонентом витрат. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. З огляду на вищевикладене, зокрема те, що позовні вимоги були розглянуті в спрощеному провадженні, відповідач не перешкоджав у розгляді справи, та позов задоволено,\~суд вважає стягнути з відповідача 4 000 (чотири тисячі) гривень на правничу допомогу. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 1073,60 грн. Висновки

Outcome: approved