Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-11 00:00:00

З позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] , [INFO] та стягнення аліментів на його утримання до суду звернувся [PERSON] . Позовні вимоги мотивовані тим, що він та [PERSON] з 05.10.2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Київського районного суду м.Одеси від 21.10.2015 року розірвано. Від данного шлюбу в них [INFO] народився син [PERSON] , який після розірвання шлюбу між батьками проживає з позивачем. Рішенням суду від 21.10.2025 р. було виіршено питання щодо стягненян аліментів на утрмиання сина, яке не було звернуто до виконання. Оскільки син постійно проживає з позивачем. Наразі відповідач самоусунулась від виконання своїм батьківських обов`язків щодо сина, не т його життям та не приймає участі в його вихованні та розвитку, більш того не спілкується із сином. Дійсне стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Луняченку В.О. Ухвалою судді від 24.03.23 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з викликом учасників справи. Ухвалою суду від 20.04.2023 року задоволено клопотання позивача щодо витребування доказів з органу опіки та піклування та щодо стану здоров`я відповідача. Також ухвалою від 29.08.2023 судом вирішено клопотання позивача про витребування доказів. Як вбачається з матеріалів справи 22.11.2023 р. адвокат Луценко О.А., діючи в інтересах [PERSON] , як її представник ознайомилася з матеріалами справи. Також 12.12.2023 р. безпосередньо відповідач [PERSON] ознайомилась з матеріалами прави. 09.01.24 року відповідачем до матеріалів справи надано заяву з приводу невиконання рішення суду про стягнення аліментів. 22.01.24 року суду надано висновок органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 19.01.24 року №1827/01-11 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 23.01.2024, постановленою на місці без виходу до нарадчої кімнати закрито підготовче провадження та призначено справу до судовго розгляду по суті. Так до судового засідання позивач [PERSON] надав заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав та просить позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилась, повідомлялась належним чином, відомості про що містяться в матеріалах справи, відзиву на позов не надавала. З боку представника заінтересованої особи Київської районної адміністрації Одеської міської ради надійшла заява про можливість розгляду справи за відсутністю їх представника, в кяій зазанчено, що висновок органу опіки та пкулвання ними підтримується, та у вирішенні всіх питань ( заява, клопотань, та інше покладаються на розсуд суду. Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст. ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитини, яка досягла дванадцяти років. Згідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з роз`ясненнями Верховного Суду України у п. 16 Пленуму № 3 від 30 березня 2007 року із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 18 грудня 2008 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і кожен в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. З врахуванням вищезазначеного, під час розгляду справ про позбавлення батьківських прав, позивач має довести, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а відповідач повинен довести, що він належним чином виконує батьківські обов`язки. Відповідно до ч.1,5,6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Так судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 21.10.2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 05.10.2007 року розірвано, також судом вирішено питання щодо стягнення аліментів на користь матері на утримання сина, яке в частині стягнення аліментів не було звернуто до виконання, що сторонами не було спростовано. Як зазначає позивач після розірвання шлюбу він, відповідач та їх спільний син разом проживали за адресою [ADDRESS] . Наразі син і досі з ним проживає, про що свідчить довідка про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру від 03.08.2022, довідкою про реєстрацію особи громадянином України №5112-000008037 від 16.05.2022 р., а також довідка ( відомості) №Ч4-116942-ф/л про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку від 02.08.2022, довідкою №3-14/2022 виданою ОСББ «Кинап» та декларацією №0001-8Н1Р-Р200 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, в якій законним представником зазначений батько [PERSON] . Так з матеріалів справи, а саме з наданого органом опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, вбачається, що фактичне місце проживання гр. [PERSON] , [INFO] не встановлено, однак згідно з відомостями Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 26 вересня 2022 року № С5-149278, місце проживання гр. [PERSON] , [INFO] , зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . 15 листопада 2022 року на адресу реєстрації [PERSON] а саме: [ADDRESS] рекомендованим листом із зворотнім повідомленням Службою у справах дітей Одеської міської ради направлявся лист з проханням надати свої письмові пояснення. Під час доставки відправлення не вручено з іншої причини. 18 жовтня 2023 року спеціалістами територіального відділу Служби у справах дітей Одеської міської ради у Суворовському районі здійснено вихід за адресою місця проживання [PERSON] , [INFO] , за результатами якого було з`ясовано, що двері квартири [ADDRESS] закладені будівельними матеріалами, підхід до квартири відсутній. Згідно з довідкою КНП „Одеська обласна психіатрична лікарня № 2" Одеської обласної ради від 04.10.2022 року 381, [PERSON] , [INFO] , знаходилася на стаціонарному лікуванні в Одеській обласній психіатричній лікарні № 2 у період з 23 листопада 2020 року по 22 грудня 2020 року. Відповідно до Виписки із медичної картки історії хвороби № 1785 гр. [PERSON] , встановлено діагноз: Гострий поліморфний психотичний розлад, що вирішився. Соматично здорова. Згідно з довідкою наданою КНП « Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради від 01.11.2023 [PERSON] , [INFO] , під наглядом лікаря психіатра не перебувала, за даними архіву не значиться. Відповідно до інформації наданої КНП « Міський психіатричний диспансер» Одеської міської ради від 24.10.2023 року № 01-01-10/2523, [PERSON] знаходиться під наглядом лікаря-психіатра з 2020 року. З наявної медичної документації відомо, вона знаходилась на стаціонарному лікуванні УНП „ООМЦПЗ" з 23 листопада 2020 року по 22 грудня 2020 року. Діагноз: Гострий поліморфний шизотиповий розлад без симптомів шизофренії, що вирішився. Спеціалістами Служби у справах дітей Одеської міської ради 14.09.2022 в присутності батька дитини, [PERSON] , [INFO] , проведено бесіду з неповнолітнім [PERSON] [INFO] , який не заперечує щодо позбавлення батьківських прав його матері гр. [PERSON] , . [INFO] . Зі слів дитини, матір він останній раз бачив приблизно 6-7 років тому, сумісне проживання з матір`ю було важким, оскільки за відсутності батька вдома мати чинила над ним психологічне та фізичне насильство. Неповнолітній [PERSON] , [INFO] надав власноруч написану заяву від 14 вересня 2009 року народження, в якій він не заперечує щодо позбавлення батьківських прав своєї матері [PERSON] , [INFO] . Відповідно до характеристики від 03 серпня 2022 року № 01-18/202, представленої адміністрацією Одеського ліцею № 81 Одеської міської ради від 03 серпня 2022року № 01-18/202, [PERSON] , [INFO] , навчається у ліцеї № 81 з 7 класу. Виховується в неповній сім`ї, з одним батьком, де створено всі умови для навчання та відпочинку. Батько приділяє належну увагу вихованню сина. Батько завжди реагує на зауваження та пропозиції вчителів щодо свого сина, цікавиться його успіхами. Мати дитини [PERSON] , [INFO] повідомила, що негативно ставиться щодо позбавлення її батьківських прав, підтверджуючих документів своєї особистості та щодо її участі у вихованні і утриманні сина не надала. Повідомила, що сина останній раз бачила 2 роки. Матір`ю дитини [PERSON] , не було надано доказів щодо її участі у вихованні та утриманні дитини. Тому членами комісії рекомендовано [PERSON] , надати документи, які підтверджують її участь у житті дитини. В ході проведення засідання комісії з питань захисту прав дітей Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 30.11.2023 року, з`ясовано, що неповнолітній [PERSON] , розуміє суть даного питання, не проти позбавлення батьківських прав своєї матері та не хоче щоб вона була його житті. Як вбачається з висновку органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 19.01.2024 року за №1827/01-11, орган опіки дійшов висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно неповнолітнього сина [PERSON] року народження. Викладені факти, як кожен окремо так і в сукупності, дають підстави вважати, що [PERSON] свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно свого сина. При прийнятті рішення суд враховує висновок органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 19.01.2024 року за №1827/01-11, органу, який безпосередньо займається проблемами виховання дітей, згідно з яким цей орган вважає доцільним та необхідним позбавити відповідача батьківських прав відносно сина. За своєю правовою природою позбавлення батьківських прав є: по - перше, засобом захисту прав та інтересів дитини; а по - друге, певною юридичною відповідальністю за протиправну та винну поведінку одного чи обох батьків дитини по відношенні до неї. За встановлених судовим розглядом обставин слід дійти висновку, що відповідач виключно з власної вини вчиняв дії, які привели до невиконання ним своїх батьківських обов`язків, і позбавлення його батьківських прав матиме для дитини виключно позитивні наслідки для їх фізичного, духовного і творчого розвитку. У відповідності до вимог ст.ст. 7, 155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно із ст. 12 ЗУ „Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. На обсяг батьківських прав та обов`язків не впливає та обставина, що один із батьків проживає окремо від дитини і виконувати батьківські обов`язки належним чином потрібно не тільки відносно дитини, яка проживає разом з батьком, а й в такому ж обсязі й відносно дитини, яка проживає окремо. Аналізуючи надані суду докази, суд приходить до висновку, що вказані дії відповідача, який не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, тривалий час не спілкується з нею, не займається та не цікавиться її розвитком, здоров`ям та оздоровленням, і таке інше, що дозволило б говорити про піклування в розвитку дитини, хоча і мав таку можливість, свідчать про те, що він ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. За таких обставин, суд вважає, що відповідач дійсно не виконує своїх батьківських обов`язків, оскільки не приділяє увагу вихованню дитини, не здійснює за сином належного догляду та контролю, не піклуються про його духовний і фізичний розвиток, не забезпечують її необхідним харчуванням, не цікавиться його здоров`ям, не створює умови для отримання ним освіти, а також не проявляє до дитини батьківської уваги та турботи. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] , [INFO] слід задовольнити, оскільки позбавлення її батьківських прав є доцільним та відповідає інтересам дитини. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення аліментів суд виходить з такого. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з вимогами ч. ч. 2, 3 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з нормами ч.1 та 2 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з вимогами ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Нормами ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положення ст.184 ч. 1 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. На вимогу ст. 184 ч.2 СК України, розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Відповідно до Закону України « Про державний бюджет України на 2024 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень. Так судом встановлено, що [PERSON] ,. [INFO] виховуються позивачем і потребуює матеріальної допомоги, відповідач працездатний, відомостей щодо наявності на його утриманні інших осіб у суду не має. Беручи до уваги необхідність врегулювання виниклих аліментних правовідносин на принципах справедливості, сумлінності і розумності, враховуючи вимоги ст. 182 СК України, а також виходячи із загальних засад справедливості цивільного судочинства та необхідності захисту інтересів дітей, враховуючи, що ст. 180 СК України покладає обов`язок утримувати дитину на обох батьків, суд дійшов висновку щодо стягнення аліментів з [PERSON] у розмірі 50% встановленого законодавством України прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а саме у розмірі 1598,00 гривень на утримання сина [PERSON] , [INFO] щомісячно до досягнення ним повноліття, починаючи стягнення з дня звернення до суду з дійсним позовом.

Outcome: approved