Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-13 00:00:00

Позивач звернулась в суд із позовом до [PERSON] , третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» про витребування безпідставно отриманних грошових коштів. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 07.09.2021 вона помилково здійснила перерахунок належних їй коштів в сумі 5628,14 грн на картковий рахунок відкритий на [PERSON] . У зв`язку із наведеним, вона звернулась до відповідача з проханням повернути помилково перераховані кошти, на що відповідач повідомив, що йому нічого не відомо з цього приводу і він не збирається повертати ці кошти. Таким чином, відповідач незаконно збагатився за її рахунок та відмовився повернути безпідставно отримані кошти. Просить стягнути із [PERSON] на її користь безпідставно набуті кошти в сумі 5628,14 гривень. Ухвалою суду від 09.02.2022 відкрито спрощене провадження у справі. 14.12.2022 відповідач подав відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позову. Відзив обгрунтовано тим, що позивач не помилково перерахувала кошти на його рахунок. Кошти були перераховані на виконання відносин, котрі виникли між позивачем та його знайомим - [PERSON] , який попросив його надати номер карткового рахунку для перерахування позивачем коштів. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] просив позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Додатково пояснив, що жодних договірних зобов`язань не було між позивачем та [PERSON] , а тому відповідач безпідставно, без правової підстави набув кошти. Також законодавство не передбачає обов`язок позивача попередньо звернутись до банківської установи з приводу повернення помилково перерахованих коштів, а лише після цього звертатись до суду із позовом про повернення безпідставно набутих коштів. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позов не визнала. Пояснила, що [PERSON] , котрий є знайомий відповідача, звернувся до останнього з проханням надати йому номер карткового рахунку для перерахування коштів на виконання зобов`язань, котрі виникли між позивачем та [PERSON] . Відповідач погодився і надав [PERSON] номер свого карткового рахунку. Підтвердила, що не було договірних зобов`язань між позивачем та [PERSON] . Позивач здійснила перерахування коштів [PERSON] , котрий дані кошти перерахував [PERSON] . Позивач свідомо перерахувала кошти відповідачу, не зверталась в банківську установу, а також до відповідача з вимогою повернути дані кошти, а тому просить відмовити у задоволенні позову. Представник АТ КБ «Приватбанк» подав заяву в якій просить проводити розгляд справи у відсутності, при вирішенні позову покладається на розсуд суду. Свідок [PERSON] суду пояснив, що у 2022 позивач замовляла у нього фасади дверей на шафу. Оскільки його карткові рахунки були заблоковані, а тому він попросив [PERSON] дати свій картковий рахунок для того, щоб [PERSON] перерахувала йому аванс. На дану пропозицію [PERSON] погодився і надав йому свій картковий рахунок, котрий він дав позивачу. Через декілька днів позивач перерахувала на рахунок [PERSON] 5600 грн, котрі [PERSON] зняв і віддав йому. Підтвердив, що у нього не було письмових договірних відносин із [PERSON] . Також не повідомляв [PERSON] , що це рахунок [PERSON] і не погоджував з нею перерахування коштів саме на рахунок [PERSON] [PERSON] не знайома із [PERSON] . Заслухавши пояснення представників сторін, свідка, дослідивши та оцінивши всі докази в сукупності, суд дійшов наступного висновку. Фактичні обставини справи, встановлені судом правовідносини. 07.09.2021 [PERSON] здійснила перерахунок належних їй коштів в сумі 5628,14 грн на картковий рахунок відкритий на [PERSON] в АТ КБ «Приватбанк». Дана обставина підтверджується квитанцією «BASS»_13189712788 від 07.09.2021. Позивач обгрунтовує вимоги тим, що відповідач безпідставно набув ці кошти, тобто без правової підстави та відмовляється їх добровільно повернути. Застосовані норми права та мотиви суду. Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (яке іменується також зобов`язанням із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) її майна, яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом, або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі, та у переданні відповідного майна тій особі-потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на цій підставі тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення ст. 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідносин і їх юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Згідно із ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання повинне належно виконуватись відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші. Частиною 1 ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Системний аналіз положень ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. 1 ст. 177, ч. 1 ст. 202, ч. 1 ст. 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Із наданих суду пояснень сторін встановлено, що між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] не укладались правочини, тобто між ними не існувало жодних договірних зобов`язань. Оскільки між позивачем і відповідачем не існувало договірних зобов`язань, тобто у позивача не виник правовий обов`язок здійснити перерахунок коштів відповідачу, а тому кошти отримані відповідачем вважаються набутими ним без достатньої правової підстави та відповідно до вимог ч.1 ст. 1212 ЦК України підлягаю поверненню позивачу. Навіть наявність ймовірних правовідносин між позивачем та свідком [PERSON] не доводять, що [PERSON] набув кошти за рахунок [PERSON] на правовій підставі, оскільки із [PERSON] у позивача не було жодних договірних відносин і у неї не було обов`язку перераховувати [PERSON] дані кошти. Також суд бере до уваги пояснення свідка [PERSON] , котрий підтвердив, що [PERSON] не знайома із [PERSON] . Він не повідомляв [PERSON] , що рахунок належить не йому, а [PERSON] , та не отримував від неї згоди на перерахування коштів саме на цей рахунок. Дані пояснення підтверджують доводи позивача про помилковість перерахування коштів на рахунок відповідача та безпідставність їх набуття відповідачем. Доводи представника відповідача про те, що позивач повинен був попередньо звернутись в банківську установу з вимогою повернути кошти суд оцінює критично, оскільки відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, ст. 16 ЦК України позивач вправі звернутись безпосередньо до суду із вимогою до особи, яка безпідставно набула майно, повернути це майно. Оцінивши всі докази в сукупності, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обгрунтованими, доведеними, законними, а тому позов підлягає до задоволення. Оскільки позов задоволено повністю, а тому відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України із відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 908 грн, котрий сплачений позивачем при поданні позову, що підтверджується квитанцію про сплату № 48260 АТ «Ощадбанк».

Outcome: approved