Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Харківської обласної військової адміністрації, Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна дитяча клінічна лікарня №1», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Харківська обласна рада про визнання протиправним та скасування розпорядження про відсторонення від роботи. У позові просить визнати протиправним своє відсторонення з 12.03.2022 від виконання обов`язків за посадою генерального директора Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна дитяча клінічна лікарня №1» та скасувати розпорядження Харківської обласної військової адміністрації № 04 ВК від 12.03.2022 «Про тимчасове виконання обов`язків генерального директора Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна дитяча клінічна лікарня №1». Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.02.2023 відкрито провадження у справі за позовною заявою [PERSON] до Харківської обласної військової адміністрації, Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна дитяча клінічна лікарня №1», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Харківська обласна рада про визнання протиправними та скасування розпорядження про відсторонення від роботи. Суд вирішив проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Призначити підготовче судове засідання з повідомленням (викликом) осіб на 14 березня 2023 року на 11 год. 30 хв. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 04.10.2023 закрито підготовче провадження по цивільній справі за позовом [PERSON] до Харківської обласної військової адміністрації, Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна дитяча клінічна лікарня №1», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Харківська обласна рада про визнання протиправними та скасування розпорядження про відсторонення від роботи. Справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні в залі суду на 02 листопада 2023 року на 14 год. 30 хв. У судове засідання з`явилася позивач, [PERSON] , позов підтримала, просила задовольнити позовні вимоги повністю. Представник позивача, адвокат Яровенко О.Ю., у судове засідання з`явилася, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд позов задовольнити. Представник відповідача Харківської обласної військової адміністрації, [PERSON] , у судове засідання з`явилася, позовні вимоги не визнала, просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представник відповідача Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна дитяча клінічна лікарня №1», адвокат Керімов А.З., у судове засідання з`явився, позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог Харківська обласна рада, у судове засідання не з`явилася, про судове засідання повідомлена своєчасно та належним чином, подала до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з таких підстав. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Рішенням Харківської обласної ради від 18.12.2014 № 1109-VI «Про укладання контракту з [PERSON] , головним лікарем Комунального закладу охорони здоров`я обласної дитячої клінічної лікарні № 1» укладено контракт з [PERSON] , головним лікарем Комунального закладу охорони здоров`я обласної дитячої клінічної лікарні № 1, строком на 5 років. Рішенням Харківської обласної ради від 30.05.2019 № 1023-VIІ «Про продовження трудових відносин із [PERSON] , генеральним директором Комунального закладу охорони здоров`я обласної дитячої клінічної лікарні № 1» продовжено трудові відносини із [PERSON] , головним лікарем Комунального закладу охорони здоров`я обласної дитячої клінічної лікарні № 1, строком на 5 років. Харківською військовою адміністрацією видано розпорядження від 12.03.2022 № 04 ВК «Про тимчасове виконання обов`язків генерального директора Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна дитяча клінічна лікарня №1», яким відсторонено тимчасово, до окремого розпорядження з 12 березня 2022 року, [PERSON] від виконання обов`язків за посадою генерального директора Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна дитяча клінічна лікарня №1» із збереженням заробітної плати за основним місцем роботи. Покладено тимчасово, з 12 березня 2022 року, виконання обов`язків генерального директора Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна дитяча клінічна лікарня №1» на [PERSON] , заступника генерального директора Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна дитяча клінічна лікарня №1». Установлено, що на час відсторонення [PERSON] від виконання обов`язків за посадою генерального директора Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна дитяча клінічна лікарня №1» [PERSON] належить право розпорядження рахунками та право першого підпису платіжних, розрахункових та інших розпорядчих документів Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна дитяча клінічна лікарня №1». [PERSON] протягом трьох робочих днів з дня надання цього розпорядження забезпечити: Подання до Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області картки із зразками підписів усіх осіб, які мають право першого або другого підпису платіжних, розрахункових та інших розпорядчих документів Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна дитяча клінічна лікарня №1», засвідченої в установленому порядку. Внесення відповідних змін до відомостей про керівника юридичної особи, що міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань. Підставою прийнятого розпорядження є лист директора Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної військової адміністрації Максима Хаустова від 12 березня 2022 року № 02.03-09/325. Директором Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної військової адміністрації Максимом Хаустовим у листі від 12.03.2022 № 02.03-09/325 «Про призначення керівників закладів охорони здоров`я» порушено клопотання про призначення [PERSON] , заступника генерального директора Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна дитяча клінічна лікарня №1», виконуючим обов`язки генерального директора з поліклінічної роботи Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна дитяча клінічна лікарня №1». Відповідно до ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частин 1-4 \~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. (ст. 13 ЦПК України). Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Частиною 1\~ст. 81 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У\~ст. 77 ЦПК України\~передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ч.ч. 1-3\~ст. 89 ЦПК України\~- суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 15 ЦК України\~визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже,\~стаття 15 ЦК України\~визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Відповідно до\~статті 43 Конституції України\~кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Згідно розпорядження Харківської обласної військової адміністрації № 04 ВК від 12.03.2022 підставою відсторонення є лист директора Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної військової адміністрації Максима Хаустова від 12.03.2022 № 02.03-09/325. Правові підстави відсторонення працівника від роботи власником або уповноваженим органом визначені\~статтею 46 КЗпП України. Відсторонення працівника від роботи - це призупинення виконання ним своїх трудових обов`язків за рішенням уповноважених на це компетентних органів з підстав, передбачених законодавством, що, як правило, відбувається з одночасним призупиненням виплати йому заробітної плати. За змістом вищеназваної статті допускається відсторонення працівника або у випадках, перелічених у статті, або в інших випадках, повинні бути також передбачені певним нормативним документом. Оскільки законом визначено виключні підстави відсторонення, які не підлягають вільному тлумаченню, таке відсторонення можливе лише в межах закону, який регулює відповідні правовідносини. Отже, відсторонення від роботи можливе лише у випадках, що передбачені законодавством. Про це оголошується наказом або розпорядженням керівника підприємства, установи чи організації, і про це працівник повинен бути повідомлений. Термін відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили. Працівник має право оскаржити наказ про відсторонення від роботи у встановленому законом порядку. Згідно\~ст. 46 КЗпП України\~відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. Водночас тлумачення зазначеної норми дозволяє дійти висновку, що перелік підстав для відсторонення працівника від роботи, який визначений\~статтею 46 КЗпП України, не є вичерпним; положення цієї статті передбачають можливість його розширення, проте лише актами законодавства України. Таким чином, за змістом\~статті 46 КЗпП України\~допускається відсторонення працівника або у випадках, перелічених у статті, або в інших випадках, які повинні бути також передбачені певним нормативним документом. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 185/676/18 (провадження № 61-8219св19), у постанові від 04.10.2021 року у справі №336/1368/20. Однак, відповідачем 1 у розпорядженні про відсторонення від виконання обов`язків не зазначалось посилання на вичерпні підстави, які наведені у\~ст. 46 КЗпП України. Відсторонення від роботи працівника здійснюється роботодавцем з підстав передбачених законодавством з власної ініціативи та/або на вимогу третіх сторін (суду, органів державного нагляду та контролю, та інших уповноважених органів). Здійснюючи відсторонення від роботи працівника роботодавець зобов`язаний діяти на підставі, у межах наданих повноважень та у спосіб, що передбачені законом, неупереджено, дотримуватись принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. Харківською обласною військовою адміністрацією разом з відзивом на позовну заяву подано лист Департаменту охорони здоров`я ХОВА від 10.03.2022 № 06-12/291, в якому директором [PERSON] повідомлено начальника Харківської обласної військової адміністрації про фактичне невиконання [PERSON] своїх обов`язків за займаною посадою, залишення ввіреного закладу, працівників та пацієнтів, перебування на території іншого регіону, порушено клопотання про тимчасове відсторонення позивача від виконання обов`язків за посадою генерального директора КНП ХОР «ОДКЛ №1» з 12.03.2022. До даного доказу суд ставиться критично, оскільки у оскаржуваному розпорядженні № 04 ВК від 12.03.2022, як на підставу його прийняття, зазначено про лист директора Департаменту охорони здоров`я ХОВА Максима Хаустова від 12.03.2022 № 02.03-09/325. У тексті самого ж листа від 12.03.2022 № 02.03-09/325 посилання на лист від 10.03.2022 № 06-12/291 також відсутнє. З огляду на що, суд приходить до висновку про неналежність та недостовірність даного доказу в розумінні статей 77,\~79\~ЦПК України. Крім того, обставини, зазначені у листі Департаменту охорони здоров`я ХОВА від 10.03.2022 № 06-12/291, не знайшли жодного підтвердження у матеріалах справи. З чого вбачається, що вказані обставини є припущеннями, а судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях, як це передбачено ч.\~6\~ст.\~81\~ЦПК України. Суд наголошує, що про відсторонення від роботи працівник має бути обов`язково повідомлений роботодавцем або уповноваженим ним органом. У відповідності до ч.\~1\~ст.\~95\~ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Натомість матеріали справи не містять письмових доказів про належне повідомлення [PERSON] про прийняте Харківською обласною військовою адміністрацією розпорядження від 12.03.2022 № 04 ВК про її тимчасове відсторонення від виконання обов`язків генерального директора лікарні з 12.03.2022. Також суд звертає увагу, що Харківська обласна рада жодним чином не повідомила про факт відсторонення від роботи [PERSON] , в той час, коли згідно укладеного між Харківською обласною радою та позивачем контракту, Харківська обласна рада є безпосереднім роботодавцем позивача. У судовому засіданні представник відповідача Харківської обласної військової адміністрації повідомила, що позивачу було повідомлено про прийняття оскаржуваного розпорядження засобами телефонного зв`язку, проте ця обставина також не знайшла свого підтвердження в матеріалах справи. Крім того, суд приймає до уваги, що позивач, після фактичного тимчасового відсторонення від виконання обов`язків за займаною посадою з 12.03.2022, продовжувала їхнє виконання до 07.04.2022, коли, як зазначає позивач, вона отримала текстове повідомлення на особистий телефон від заступника з поліклінічної роботи [PERSON] у вигляді двох фотографій оскаржуваного розпорядження, та у такий спосіб дізналася про своє відсторонення від займаної посади. В матеріалах справи наявна відповідь від АТ «Укрсиббанк» № 29-4-01/07-1844-БГ від 04.08.2023 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова про витребування доказів від 12.07.2023, у якій зазначено, що згідно інформації з автоматизованої системи дистанційного самообслуговування АТ «Укрсиббанк» від КНП ХОР «ОДКЛ №1» в період з 01.02.2022 по 30.04.2022 до банку надходили документи з накладанням електронних підписів: першого підпису генерального директора [PERSON] : 02.02.2022, 04.02.2022, 09.02.2022, 14.02.2022,15.02.2022, 16.02.2022, 21.02.2022, 28.02.2022, 14.03.2022, 16.03.2022, 18.03.2022. Крім того, у матеріалах справи міститься відповідь Національної служби здоров`я України від 07.04.2023 № 12110/4-11-23, де Національна служба здоров`я України повідомила про укладання з КНП ХОР «ОДКЛ №1» договору № 0660-Е122-Р000/01 про внесення змін до договору № 0660-Е122-Р000 про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій. Зазначений договір укладено 25.03.2022. Підписантом з боку КНП ХОР «ОДКЛ №1» виступила генеральний директор [PERSON] . З огляду на що, суд приходить до висновку, що після 12.03.2022 Позивач продовжувала сумлінно виконувати обов`язки генерального директора КНП ХОР «ОДКЛ №1». Частинами першою та третьої статті 21\~КЗпП України визначено, що трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органу чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації чи уповноважений ним орган зобов`язується виплачувати працівнику заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору. Судом встановлено, що власником підприємства, де працювала позивач, є Харківська обласна рада. Матеріали справи не містять доказів та відповідачем Харківською обласною\~військовою адміністрацією не підтверджено право Харківської обласної військової адміністрації тимчасово відсторонити генерального директора КНП ХОР «ОДКЛ №1» від виконання обов`язків за посадою генерального директора КНП ХОР «ОДКЛ «№1». Таким чином, суд робить висновок, що Харківська обласна військова адміністрація вийшла за межі наданої їй компетенції та прийняла розпорядження про тимчасове відсторонення позивача від виконання обов`язків за посадою генерального директора КНП ХОР «ОДКЛ №1». Враховуючи наведене, суд вважає, що розпорядження Харківської обласної військової адміністрації від 12.03.2022 № 04 ВК «Про тимчасове виконання обов`язків генерального директора Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна дитяча клінічна лікарня №1», яким відсторонено тимчасово, до окремого розпорядження з 12 березня 2022 року, [PERSON] від виконання обов`язків за посадою генерального директора Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна дитяча клінічна лікарня №1» із збереженням заробітної плати за основним місцем роботи, є незаконним та підлягає скасуванню. Відповідно до ст.\~21\~ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини висловлену у п.29 Рішення від 09.12.1994р. у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) у якому суд зазначив, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 1\~000,00 грн., суд зазначає наступне. Частиною другою статті 16 ЦК України\~визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо. Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється\~статтею 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Зазначена норма закону (стаття 237-1 КЗпП України) містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди, згідно із\~статтею 237-1 КЗпП України, є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Встановлене\~Конституцією\~та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Відповідно до\~статті 237-1 КЗпП України\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин. КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1\~цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин. Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення. Так, враховуючи зібрані у справі докази, суд дійшов висновку, що позивачем підтверджено факт порушення його законних прав, яке полягало у незаконному відстороненні від роботи, що призвело до моральних страждань, тривалості відновлення порушених трудових прав, позивач докладала зусиль щодо відновлення своїх порушених прав в судовому порядку, втрати нею нормальних життєвих зв`язків і вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Отже, вимога позивача про стягнення моральної шкоди у розмірі 1000,00 грн. підлягає задоволенню. Щодо витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Позивачем заявлена вимога про стягнення з Харківської обласної військової адміністрації 120 000,00 грн. витрат на професійну правничу (правову) допомогу. У судовому засіданні представник позивача заявила про те, що докази понесення нею витрат на професійну правничу допомогу будуть надані в порядку ч. 8 ст.\~141\~ЦПК України після ухвалення судового рішення. Відтак, питання щодо розподілу витрат позивача на професійну правничу допомогу будуть вирішені судом, у випадку подання позивачем відповідних доказів в порядку статті 246 ЦПК України. [PERSON] було сплачено судовий збір\~у сумі\~2\~147\~грн.\~Оскільки суд\~позов задовольняє,\~то сплачений\~судовий збір\~у сумі\~2\~147\~грн підлягає стягненню з Харківської обласної\~військової адміністрації\~на користь [PERSON] .

Outcome: approved