Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Вільногірського міського суду Дніпропетровської області з вищевказаним позовом. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що [INFO] в м. Вільногірську Дніпропетровської області померла [PERSON] , [INFO] , його мати, після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді нерухомого майна, у тому числі частки квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , він є спадкоємцем першої черги. Поважними причинами пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини вказує карантинні обмеження та військову агресію російської федерації, його незадовільне матеріальне становище та стан здоров`я. Позивач просить визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини. Ухвалою Вільногірського міського суд Дніпропетровської області від 16.01.2024 року відкрито загальне позовне провадження у вказаній справі та призначено підготовче засідання. Позивач в підготовче засідання не з`явився, в позовній заяві просив розглядати справу без його участі. Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, проте від неї надійшла заява в якій вона просила розглядати справу без участи представника та позовні вимоги визнає в повному обсязі (а.с. 25). До заяви додана копія довіреності без обмеження повноважень. Зважаючи на те, що всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності та взаємозв`язку суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Так, судом встановлено, що [INFO] в м. Вільногірську Дніпропетровської області померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 01.06.2020 серія [NUMBER] , видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану по П`ятихатському району та місту Вільногірську Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (а.с. 13). Згідно свідоцтва про народження [PERSON] , його батьками є [PERSON] (батько) і [PERSON] (мати) (а.с. 14). Згідно копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно за адресою [ADDRESS] , квартира належить на праві приватної спільної часткової власності [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] (а.с. 15, 16). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За приписами ч. 3 ст. 82 ЦПК України, обставини визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Згідно ст. 13 ч. 1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Зміст ст. 89 ЦПК України визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У відповідності до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. В силу ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке може здійснюватися за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися в наслідок його смерті. Відповідно до ст.ст. 1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно із ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України (шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини), не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ст. 1272 ЦК України). Виходячи з вищевикладеного можливо зробити висновок, що для прийняття спадщини спадкоємцем, який на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, необхідно особисто подати заяву про прийняття спадщини. Це є обов'язковим для обох наведених вище видів спадкування. У зв'язку з цим, для прийняття спадщини за законом, потрібно подати до нотаріальної контори відповідну заяву. При цьому, такі дії теж повинні бути вчинені у встановлений законом для прийняття спадщини шестимісячний строк. Пропуск такого строку, позбавляє спадкоємця можливості прийняти спадщину через нотаріальну контору, як в даному випадку, і потребує пред'явлення ним позову про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року, «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивач пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, а також враховуючи визнання позову відповідачем, що не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та встановити [PERSON] додатковий строк для подання до нотаріальних органів заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , терміном в 3 (три) місяці з часу вступу судового рішення про це в законну силу. Визначений строк на думку суду є достатнім для вчинення необхідних дій, не перевищує встановлений ст. 1270 ЦК шестимісячний строк. Суд вважає за необхідне роз'яснити, що повторне визначення судом додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини одним і тим же спадкоємцем законодавством не передбачено. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд вважає, що їх слід віднести на рахунок позивача, задовольнивши його клопотання у прохальній частині позовної заяви.

Outcome: approved