Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-25 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання особи такою, що втратила користування жилим приміщенням. В обґрунтування позову зазначено, що 04 липня 1989 року Виконавчим комітетом Ірпінської міської рада народних депутатів прийнято рішення №183/1 від 04.07.1989 р., згідно якого було надано квартири в новозбудованому 72 житловому будинку, в [ADDRESS] наступним працівникам, зокрема: [PERSON] , багатодітній родині, трьохкімнатної квартири [ADDRESS] , житлова площа 42,0 кв.м. на сім`ю з 5 людей: [PERSON] , чоловік - [PERSON] ; дочка - [PERSON] ; дочка - [PERSON] ; син - [PERSON] . На підставі рішення №183/1 від 04.07.1989 р. сім`я [PERSON] отримала ордер та заселилася до трьохкімнатної квартири [ADDRESS] . [PERSON] , [INFO] , є дочкою [PERSON] та [PERSON] , зареєстрована та проживає в трьохкімнатної квартири [ADDRESS] з 08 серпня 1989 року. [INFO] помер брат позивачки [PERSON] , а [INFO] померла мати позивачки [PERSON] . Станом на 16 травня 2023 року в квартирі [ADDRESS] , зареєстровані 4 особи, а саме: [PERSON] [INFO] ; [PERSON] [INFO] (жінка брата); [PERSON] [INFO] (син брата); [PERSON] [INFO] . Не зважаючи на зареєстрованих осіб, фактично в квартирі [ADDRESS] , проживають донька позивачки [PERSON] [INFO] та позивачка [PERSON] [INFO] . Зазначає, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] з 2000 року не проживають в квартирі [ADDRESS] , що є підставою для визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. На підставі викладеного, просила суд визнати визнати [PERSON] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] , визнати [PERSON] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] , стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] , понесені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2 147,20 грн. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 07 серпня 2023 року було відкрито провадження по справі та призначено розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивачка в судове засідання не з`явилась, про час, місце та дату судового розгляду справи повідомлялась належним чином, до суду від позивачки надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про час, місце та дату судового розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджується зворотніми повідомленням про вручення поштової кореспонденції, а також оголошенням на сайті «Судова влада України», а тому суд вважає за можливе розглянути справу без її участі та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності сторін за наявними матеріалами справи. За клопотанням позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на вказане, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що Рішенням Виконавчого комітету Ірпінської міської ради народних депутатів №183/1 від 04.07.1989 р. було надано квартири в новозбудованому 72 житловому будинку, в [ADDRESS] наступним працівникам, зокрема: [PERSON] , багатодітній родині, трьохкімнатної квартири [ADDRESS] , житлова площа 42,0 кв.м. на сім`ю з 5 людей: [PERSON] , чоловік - [PERSON] ; дочка - [PERSON] ; дочка - [PERSON] ; син - [PERSON] . На підставі рішення №183/1 від 04.07.1989 р. сім`я [PERSON] отримала ордер та заселилася до трьохкімнатної квартири [ADDRESS] . [PERSON] , [INFO] , є дочкою [PERSON] та [PERSON] , зареєстрована та проживає в трьохкімнатної квартири [ADDRESS] з 08 серпня 1989 року. [INFO] помер брат позивачки [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 28.01.2016 року. [INFO] померла мати позивачки [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 30.08.2021 року. Станом на 16 травня 2023 року в квартирі [ADDRESS] , зареєстровані 4 особи, а саме: [PERSON] [INFO] ; [PERSON] [INFO] (жінка брата); [PERSON] [INFO] (син брата); [PERSON] [INFO] . Не зважаючи на зареєстрованих осіб, фактично в квартирі [ADDRESS] , проживають донька позивачки [PERSON] [INFO] та позивачка [PERSON] [INFO] . Відповідачі [PERSON] та [PERSON] з 2000 року не проживають в квартирі [ADDRESS] . Даний факт підтверджується рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 27 липня 2015 року у справі №367/3235/15, яким шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 11 березня 2000 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ірпінського міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 41 було розірвано. Також, відповідно до Акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї власника житла (заявника) від 20.05.2021 року, складеного депутатом Ірпінської міської ради Довгополом Антоном Михайловичем, було встановлено, що в квартирі [ADDRESS] проживають [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . При цьому зазначено, що [PERSON] та [PERSON] не проживають в квартирі [ADDRESS] з 2009 року, що підтверджують сусіди. Актом підтвердження проживання заявника (дитини заявника) від 16 травня 2023 року, складеного депутатом Ірпінської міської ради Довгополом Антоном Михайловичем, було зазначено, що в квартирі [ADDRESS] проживали [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] .. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 72 Житлового Кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням в наслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. За загальним правилом (ч. 1 ст. 13 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Вказаним право обґрунтовано скористався позивач. Крім того, відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, а також інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням. Відповідно до правових висновків Верховного суду України (постанова ВСУ від 16.11.2016 р. справа № 6ц-709ці-16) власник житла усуває перешкоди, що чиняться зареєстрованою особою, в користуванні належним йому житлом, шляхом подання позову про визнання цієї особи такою, що втратила право на користування житлом. Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого житла. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01.11.1996 р. «Про застосування Конституції при здійсненні правосуддя» (зі змінами та доповненнями) передбачено, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст. 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Враховуючи вище наведені норми законодавства та конкретні обставини справи, а саме те, що відповідач в квартирі позивача не проживає понад встановлений законодавством строк, суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2 147,20 гривень, що були сплачені позивачем при зверненні з даним позовом до суду.

Outcome: approved