Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-12 00:00:00

У червні 2023 р. позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить: 1) Позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , по відношенню до неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] ; 2) Стягнути з [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину, починаючи від дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття; 3) Стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , судові витрати. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з кінця 2016 року до початку 2019 року позивач підтримувала особисті стосунки з [PERSON] , [INFO] . В цей період часу позивач мешкала у належній їй квартирі у місті Фастів Київської області. Шлюб з відповідачем вона не укладала, у фактичних шлюбних стосунках не перебувала, так як сім`ю створити не вдалося з огляду на спосіб життя відповідача, який або тривало перебував у відрядженнях, або взагалі зникав у невідомому напрямку. Відповідач зловживав спиртними напоями, мав зв`язки з іншими жінками, влаштовував сварки, вчиняв відносно позивача фізичне і психологічне насильство, здавав прикраси у ломбард. Незважаючи на складні і неоднозначні стосунки, позивач завагітніла від відповідача та 23.12.2017р. народила доньку [PERSON] , в свідоцтві про народження якої відповідач записаний батьком. Після народження дитини відповідач майже не піклувався про дитину та позивача, у зв`язку з чим з початку 2019р. сторони перестали співмешкати, а з грудня 2019 р. взагалі перестали підтримувати будь-які контакти. Після розірвання стосунків з відповідачем дитина залишилася проживати з позивачем та повністю знаходиться на її утриманні. З 16.07.2022р. позивач перебуває у шлюбі з [PERSON] , [INFO] . На теперішній час позивач має трьох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Місце проживання позивача та місце проживання її дітей зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Дана квартира належить на праві особистої приватної власності матері позивача, яка у квартирі не мешкає, надавши дане житло позивачу та її дітям. Місце реєстрації та місце реєстрації дітей співпадає з фактичним місцем проживання. Разом з позивачем і дітьми також мешкає чоловік позивача [PERSON] . Діти, в тому числі донька [PERSON] , відносно якої ставиться питання про позбавлення батьківських прав, забезпечені одежею, іграшками, іграми, книжками, навчальними матеріалами, продуктами харчування, освітою, дозвіллям, медичною допомогою, мають гарні житлові умови. Позивачем за місцем проживання дитини [PERSON] укладена декларація з педіатром КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Подільського району м.Києва для надання медичної допомоги дитині. Дитина відвідує Спеціальну школу I рівня «Малятко» м.Києва. Позивач працює у АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» касиром, має гарну характеристику, не перебуває на обліку лікарів нарколога та психіатра, не притягувалася до кримінальної відповідальності або адміністративної відповідальності. Позивач та її родина в цілому має добрий матеріальний стан для забезпечення потреб дітей. В свою чергу відповідач належним чином не виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до доньки [PERSON] . Він самоусунувся від виховання та спілкування з дитиною, бачив її в останній раз на початку 2019 року, не приймає участі в її утриманні, не вітає зі святами, не дарує подарунки, внаслідок чого дитина не знає свого батька, не згадує про нього, не сумує за ним, не питає про зустрічі, вважає і називає своїм батьком мого чоловіка - [PERSON] . Відповідач не приймає належної участі у вихованні дитини, не проявляє до неї батьківського піклування, зв`язків з дитиною не підтримує, дитину не провідує, не цікавиться її життям та вихованням, матеріально не утримує, участі у духовному, моральному та фізичному розвитку дитини не приймає. Ухвалою від 19.09.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача підтримала позов в повному обсязі та просила задовольнити з наведених підстав, проти ухвалення заочно рішення не заперечувала. Представник третьої особи, який одночасно є і представником органу опіки та піклування, - Бойко М.В. , в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлено відповідно до вимог закону, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову не заперечувала. Відповідач, будучи повідомленим про день, час та місце розгляду справи належним чином, в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, не подав відзив на позовну заяву, в зв`язку з чим відповідно до вимог ст.ст.223 ч.4, 280 ЦПК України розгляд даної справи проведений в заочному порядку. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , відповідно до свідоцтв про народження є [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається з відповіді зі Спеціальної школи I рівня «Малятко» м.Києва від 31.05.2023р., [PERSON] , [INFO] , відвідує дошкільну групу спеціальної школи « Малятко » з 06.09.2022р. Вихованням [PERSON] займається виключно мати - [PERSON] . Мати в повному обсязі забезпечує матеріальне утримання, лікування, догляд та захист життя і здоров`я дитини. У матері прекрасні, ніжні стосунки з дитиною, дівчинка завжди охайна, доглянута, в гарному настрої. Допомагає виховувати [PERSON] вітчим - [PERSON] . Він, разом з [PERSON] приводять і забирають з установи дитину, відвідують батьківські збори, свята та цікавляться успіхами дівчинки. Батьки завжди спілкуються з вихователем з приводу дитини та її потреб. Мати систематично створює максимально комфортні, безпечні умови для організації правильного побуту, виховання, навчання та виконання всіх рекомендацій педагогів та лікарів. Батько дитини - [PERSON] у вихованні [PERSON] участі не приймає, жодного разу в установу не приходив, батьківські збори не відвідував. Ні письмово, ні усно життям та здоров`ям дитини не цікавився. [PERSON] в спілкуванні з однолітками та дорослими ніколи не згадує батька. Зі слів матері батько матеріально не надає допомоги, участі в житті дитини не приймає. Як вбачається з декларації №0001-91Х4-НАА0 від 13.01.2021р. про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, мати дитини [PERSON] в інтересах дитини подала декларацію до КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Подільського району м.Києва. Як вбачається з відповіді Адміністрації комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Подільського району м. Києва від 28.06.2023 , [PERSON] , [INFO] , спостерігається в закладі, перебуває під наглядом лікарів установи з 21.01.2021 року. Дитина хронічних захворювань немає. На амбулаторні прийоми до лікаря-педіатра дитину завжди супроводжує мати. Батько [PERSON] не супроводжував дитину на амбулаторні прийоми за весь період перебування її в закладі. Як вбачається з відповіді з Головного Управління Національної Поліції в м. Києві від 10.11.2023р., [PERSON] був притягнутий до адміністративної відповідальності: 05.01.2011р.за ч.1 ст.122 КУпАП (перевищення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху та порушення інших ПДР); 19.02.2011р. за ч.1 ст.122 КУпАП (перевищення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху та порушення інших ПДР); 12.03.2011р. за ч.1 ст.126 КУпАП (керування транспортним засобом особою, яка не має відповідальних документів); 20.11.2009р. за ст. 173 КУпАП (дрібне хуліганство); 08.12.2002р. за ст. 178 ч.1 КУпАП (розпивання пива, алкогольних напоїв у громадських місцях); 05.12.2009р. за ст. 173 КУпАП (дрібне хуліганство); 25.04.2009р. за ст. 173 (дрібне хуліганство); 05.04.2007р. за ст. 44 ч.1 КУпАП (незаконне виробництво придбання, зберігання, перевезення наркотичних засобів без мети збуту); 29.01.2021р. за ст. 178 ч.1 КУпАП (розпивання пива, алкогольних напоїв у громадських місцях); 22.06.2023р. за ст. 173 КУпАП (дрібне хуліганство). Крім того, як вбачається з відповіді з Головного Управління Національної Поліції в м. Києві від 10.11.2023р., [PERSON] засуджений 11.04.2007р. Дарницьким районним судом м. Києва за ч. 2 ст.185 КК України до позбавлення волі на 3 роки, на підставі ст.75, 76 КК України 2001р. від відбування покарання звільнений з випробувальним строком 2р.; засуджений 21.10.2013р. Луцьким міським судом Волинської області за ч.1 ст.205, ч.2 ст.361, ч.3 ст.190, ч.2 ст.200, ч.2 ст.209, ч.2 ст.301, ч.3 ст.301, ч.1 ст.70 КК України 2001р. до позбавлення волі на 7 років, з конфіскацією всього майна та коштів, отриманих злочинним шляхом, з позбавленням права займатися підприємницькою діяльністю строком на 2 роки.; засуджений 20.12.2017р. Фастівським міським судом Київської області за ч.1 ст. 309 КК України 2001р. до штрафу 850грн.; 21.07.2023р. СД ВП №2 Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області обвинувальний акт за ч. 1 ст. 125 КК України 2001р.направлено до суду. Як повідомила в судовому засіданні допитана свідок [PERSON] , яка приходиться позивачу матір`ю, з початку 2017 року її донька підтримувала стосунки з відповідачем. ЇЇ донька в той час мешкала у м.Фастові. Відповідач не дотримувався обіцянок, у п`яному вигляді поводив себе неадекватно, стукав вночі у вікна квартири, доводив позивача до нервового зриву, не займався дитиною, у зв`язку з чим вона з чоловіком забрали позивача з дітьми до Києва у листопаді 2018р. Після цього відповідач приїжджав до дитини тричі на початку 2019р. Під час останньої зустрічі відповідач повідомив позивачу, що більше не буде приїжджати, так як не має коштів, щоб утримувати дитину. Відповідач не водив дитину до дитячого садка та лікарні, матеріально не утримував дитину. Дитина вважає та називає своїм батьком теперішнього чоловіка доньки - [PERSON] . Як повідомив допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , який приходиться батьком позивачу, з весни 2017р. його донька підтримувала стосунки з відповідачем, причиною розірвання стосунків вважає, що відповідач не стримував обіцянки, вживав алкогольні напої. Після розірвання стосунків з його донькою відповідач ніяк не допомагав з дитиною, не надавав матеріальну допомогу. Бачив дитину останній раз зимою 2019р. За дитиною піклувалася його донька, він особисто, його дружина (баба дитини) та його мати (прабаба дитини). Дитина [PERSON] називає батьком чоловіка позивача - [PERSON] . Позивач ніколи не перешкоджала відповідачу у спілкуванні з донькою. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України, ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані виховувати свою дитини, піклуватися про його здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток дитини, забезпечити одержання ним повної загальної середньої освіти, готувати дитину до самостійного життя. Згідно з п.2 ч.1 ст. 164 СК України, якщо батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, то вони можуть бути позбавленні батьківських прав. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач не піклуються про свою дитину, не цікавиться станом її здоров`я, не виконує своїх батьківських обов`язків. Пленум Верховного Суду України в пунктах 15, 16 Постанови № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто, прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ст.12 ч.2 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. В судовому засіданні достеменно встановлено, що відповідач, маючи об`єктивну можливість виконувати свої батьківські обов`язки, умисно самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не створює належні умови для розвитку природних здібностей та жодного разу не звернувся до служби щодо побачення з дитиною. Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку про те, що відповідач [PERSON] , [INFO] не виконує своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини. Статтею 8 ч.2 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. (з ост. змінами), яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.09.1991 р., передбачено, що Україна, як держава-учасниця, зобов`язана поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи сімейні зв`язки. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до сімейного життя. В силу ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. З висновку органу опіки та піклування Подільської районної в м. Києві державної адміністрації від 06.09.2023 р. № 106-10732 вбачається, що 06.09.2023р. на засіданні комісії з питань захисту прав дитини був присутній [PERSON] , який пояснив, що він з 2020р. доньку не бачив, з заявами про розшук або визначення порядку участі у житті дитини не звертався. Проаналізувавши зібрані матеріали, вислухавши думку членів комісії з питань захисту прав дитини, вирішено за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] . Судом встановлені факти, які свідчать, що відповідач не бажає займатися вихованням дітей та виконувати свої батьківські обов`язки, в зв`язку з чим суд, як крайньою мірою, вважає за необхідне позбавити відповідача батьківських прав відносно його малолітньої дитини. Декларацією прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до вимог ст. 164 СК України позбавлення батьківських прав є правовим способом захисту прав і інтересів дитини. Враховуючи те, що матеріалами справи підтверджується відсутність належної уваги до дитини з боку батька, небажання відповідача та його свідоме ухилення займатися вихованням дитини та матеріально забезпечувати, суд дійшов висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки це буде відповідати інтересам дитини. Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав є обґрунтованими та заснованими на законі, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, в зв`язку з чим підлягають задоволенню. Відповідно до ст.166 СК України для відповідача настають правові наслідки позбавлення його батьківських прав. Вирішуючи вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання дитини, суд вважає за необхідне зазначити про таке. Згідно з ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст.51 ч.2 Конституції України, ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Приписами ст.182 ч.2 СК України (в редакції, яка діє з 08.07.2017 р.) встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України «Про державний бюджет на 2024 рік» встановлено, що прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років - 3196 грн; Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст.183 Сімейного Кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. В судовому засіданні встановлено, що відповідач є працездатним за віком і станом здоров`я. Статтею 182 ч.2 СК України визначено мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімум на дитину відповідного віку. За вказаних обставин суд, з метою дотримання прав та інтересів малолітньої дитини, вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Вказаний розмір аліментів є доцільним, відповідає інтересам сторін та чинному законодавству. Аліменти підлягають стягненню на користь матері дитини. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки є обґрунтованими, заснованими на законі та знайшли повне підтвердження в ході судового розгляду. Згідно зі ст.191 СК України аліменти підлягають присудженню з дня подачі позову, тобто з 30.06.2023 р. На підставі ч. 1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Також з відповідача згідно ст.141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 грн. на користь позивача. На підставі ст. 430 ч. 1 п. 1 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно ст.164 ч.6 СК України копія рішення після набрання законної сили підлягає направленню до Фастівського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Київській області для внесення відмітки до актового запису про народження від 18.01.2018 р.№ 19, складеного Фастівського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Київській області. На підставі викладеного, Декларації прав дитини, Конвенції про права дитини, ст.51 ч.2 Конституції України, ст.ст.3, 150, 155, 157, 166, 180-182, 191 СК України, ст.ст.11, 12 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved