Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Чутівський ВДВС у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про звільнення від заборгованості по сплаті аліментів. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 15.06.2023 року між нею та відповідачем було розірвано шлюб. Від даного шлюбу мають неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 09.08.2023 року місце проживання сина [PERSON] було визначене з батьком [PERSON] . На підставі судового наказу виданого 18.09.2023 року Чутівським районним судом Полтавської області з [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] у розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 12.09.2023 року і до досягнення дитиною повноліття. На підставі даного судового наказу було відкрито виконавче провадження з примусового стягнення з позивача на користь відповідача аліментів на утримання сина, який проживає разом з відповідачем. По даному виконавчому провадженню у позивача виникла заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 9451,74 грн. станом на 01.12.2023 року. Дана заборгованість виникла у зв`язку з тим, що на даний час позивач не має можливості працювати, оскільки має тяжкий діагноз по стану здоров`я, який було встановлено 12.03.2021 року, після чого вона змушена постійно проходити відповідне лікування в стаціонарному відділенні. Внаслідок погіршення стану здоров`я позивача їй 26.09.2023 року було проведено оперативне втручання 1 категорії складності в ПП «Мережа медичних центрів «РОДИНА», дане лікування, проходження обстеження та оперативні втручання носять дороговартісний характер і тому їй допомагають боротися за життя її рідні, близькі, знайомі та небайдужі люди. Позивач зацікавлена в повноцінному та гармонійному розвитку свого сина проте зараз бореться за своє життя та їй дуже важко оплачувати аліменти на утримання сина, так як її стан здоров`я постійно погіршується. Позивач намагалася мирним шляхом вирішити питання порядку сплати аліментів з батьком дитини, але це не дало ніякого результату. У зв`язку з викладеним просить звільнити її від сплати заборгованості по аліментам на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] у розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 12.09.2023 року і до досягнення дитиною повноліття у розмірі 9451,74 грн. станом на 01.12.2023 року. Ухвалою суду від 27.12.2023 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідно до ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Ухвалою суду від 04.01.2024 року у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження відмовлено. Відповідач у встановлений ухвалою суду строк відзив відповідно до вимог ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України і всі докази, що підтверджують заперечення проти позову, не подав, зустрічний позов не пред`явив. Беручи до уваги, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 15.06.2023 року був розірваний. Від даного шлюбу мають неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 09.08.2023 року місце проживання сина [PERSON] , було визначене з батьком [PERSON] (а.с.12-14). На підставі судового наказу виданого 18.09.2023 року Чутівським районним судом Полтавської області з [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON] , на утримання сина [PERSON] у розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 12.09.2023 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.15). 03.10.2023 року відкрито виконавче провадження №72932453 з примусового стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 12.09.2023 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.16). Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, заборгованість [PERSON] станом на 01.12.2023 року становить 9451,74 грн. (а.с.21). Позивачем надано виписку №9953/4853 з медичної карти амбулаторного хворого на злоякісне новоутворення від 06.12.2021 року, виписку №10530/5135 з медичної карти амбулаторного хворого на злоякісне новоутворення від 15.12.2021 року, виписку №819 з медичної карти стаціонарного хворого на злоякісне новоутворення від 30.09.2023 року, виписку №893 з медичної карти стаціонарного хворого на злоякісне новоутворення від 26.10.2023 року, з яких вбачається, що [PERSON] зверталася за консультацією до лікарів та перебувала на лікуванні з приводу злоякісного новоутворення правої молочної залози. 25.09.2023 року ПП «Мережа медичних центрів «РОДИНА», [PERSON] було проведено медикаментозне забезпечення оперативного втручання та сплачено нею за надану послугу в сумі 30000,00 грн., що підтверджується актом виконаних робіт №16353 від 26.09.2023. Згідно рахунків № 990844, №994754 від 18.09.2023; №1000961 від 05.10.2023; №1006606 від 23.10.2023; №1011347 від 06.11.2023; №1016329 від 21.11.2023 [PERSON] було сплачено за проведення обстеження кошти в сумі 6385,00 грн. Відповідно до ч.ч. 1, 2 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини, частинами сьомою, восьмою статті 7СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. В усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У статті 18 Конвенції про права дитини зазначено про необхідність докладання всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної і однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною 1статті 51 Конституції України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язку щодо дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст.197СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України», йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. З наведених норм права та практики ЄСПЛ вбачається, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Згідно з ч.ч. 1-3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У ч. 1 ст.81 ЦПК України вказано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом. За вимогами ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивачем надано належні та допустимі докази, які підтверджують факт, що [PERSON] має заборгованість по сплаті аліментів на користь [PERSON] у зв`язку з її тяжкою хворобою (злоякісне новоутворення), яка була встановлена лікарями ще 12.03.2021 року, позивач потребує постійного подальшого лікування, та ніде не працює, що свідчить про тяжкий матеріальний та фізіологічний стан особи. Вказані фактичні дані дають підставу для задоволення позову у повному обсязі. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved