Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Новодністровського міського суду Чернівецької області з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Рішенням Новодністровського суду Чернівецької області від 13 лютого 2024 року у даній справі позов задоволено повністю. 13 лютого 2024 року в судовому засіданні представник позивача зробив усну заяву про те, що протягом п`яти днів надасть документи на підтвердження понесення [PERSON] витрат на правничу допомогу для вирішення питання про стягнення даних процесуальних витрат з відповідача. В подальшому, 19.02.2024 року представник адвокат Радамовський М.М. подав заяву, у якій просить ухвалити додаткове рішення про розподіл судових витрат в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу. Учасники справи, які були належним чином повідомленні про дату, час та місце судового засідання, в таке не з`явились, при цьому адвокат Радамовський М.М. 27.02.2024 року подав письмову заяву про розгляд заяви за його відсутності. Від сторони відповідача жодних заяв чи клопотань не надходило. Процесуальним законом з даного приводу визначено наступне. Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, серед іншого, судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено (ст. 270 ЦПК України). Враховуючи вищенаведене, суд вважав за можливе проводити розгляд заяви представника позивача без участі учасників справи, що не з`явились. Проаналізувавши фактичні обставини справи та норми процесуального закону, суд дійшов наступних висновків. Процесуальним законом визначено, що у разі не вирішення питання про судові витрати, судом може бути ухвалено додаткове судове рішення. Позивачем у відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України протягом п`яти днів після ухвалення рішення надано до суду докази понесених витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, про що до закінчення розгляду справи, представником позивача була зроблена відповідна заява. Таким чином, судом не вирішено розподіл судових витрат в частині правничої допомоги. Представник відповідача повідомлявся через підсистему "Електронний суд" про проведення судового засідання. Відповідач жодних заяв про розмір чи обґрунтованість понесених витрат на правничу допомогу позивачем суду не надавав, заперечення не висловлював. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у цивільній справі суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно частин 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. В своїй постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц Велика Палата Верховного Суду зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. В постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 п.п.145, 147 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права. У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо. Як вбачається з матеріалів справи, понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу, які пов`язані з розглядом даної справи, останній підтверджує наданими документами, а саме, прибутковим ордером від 16.02.2024 року, розрахунком розміру компенсаційних витрат на правову (правничу) допомогу [PERSON] , у відповідності до договору б/н від 06.11.2023 року, актом виконаних робіт щодо надання юридичних послуг від 16.02.2024 року. Вищезазначеними документами підтверджується сплата [PERSON] на користь [PERSON] витрат на правову (правничу) допомогу в розмірі 10 000 грн. Судом враховано кількість письмових доказів, які долучено до матеріалів позову, що свідчить про затрачений адвокатом час для підготовки та подачі позову до суду. Таким чином, на підставі вищевикладеного, враховуючи дійсність, необхідність та розумність розміру заявлених до відшкодування витрат на правничу допомогу, відсутність заперечень зі сторони відповідача, з урахуванням складності справи, суд вважає, що клопотання позивача про стягнення на його користь витрат на правову допомогу підлягає повному задоволенню в розмірі 10 000 грн.

Outcome: approved