Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-26 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просив встановити факт постійного проживання на території України станом на 24.08.1991. Обґрунтовуючи заяву [PERSON] посилається на те, що з народження по теперішній час він зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою зареєстрований з 24.04.1973 по паспорту громадянина СРСР. Разом з заявником у вказаному домоволодінні були зареєстровані батько [PERSON] , мати [PERSON] , дружина [PERSON] , які на теперішній час померли, та брат [PERSON] . Будинок належав батькові [PERSON] , а після його смерті належить брату - [PERSON] [PERSON] зазначає, що у нього відсутній паспорт громадянина СРСР і паспорт громадянина України, тому він позбавлений можливості в позасудовому порядку встановити факт його постійного проживання на території України станом на 24.08.1991. Згідно висновку за матеріалами перевірки ГУДМС в Харківській області від 23.05.2013 щодо приналежності [PERSON] до громадянства України, відповідно до ст. 3 Закону України «Про громадянство України» він є громадянином України. Метою звернення до суду з цією заявою про встановлення (підтвердження) факту, що має юридичне значення, є необхідність заявника підтвердити його право на отримання громадянства України. У судовому засіданні заявник [PERSON] та його представник адвокат Басай М.М. заяву підтримали, заявник [PERSON] стверджував, що з моменту реєстрації його місця проживання у будинку [ADDRESS] він постійно проживав за цією адресою та проживає до теперішнього часу. Представник заінтересованої особи Рибалко Ю.В. заяву [PERSON] не визнала і проти її задоволення заперечувала. \~ \~ \~ \~Вислухавши заявника, його представника та представника заінтересованої особи, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами та отримані судом докази, суд вважає, що заява [PERSON] задоволенню не підлягає. До такого висновку суд дійшов виходячи з наступного… Судом встановлено, що\~ [PERSON] народився [INFO] у м. Харкові, що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] , виданого 28.05.2013 Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 190 (а.с. 5). З висновку ГУ ДМС України в Харківській області від 23.05.2013 вбачається, що за результатами проведеної перевірки належності [PERSON] до громадянства України встановлено, що згідно даних відділу адресно-довідкової роботи громадянин [PERSON] , [INFO] , зареєстрованим/знятим з реєстраційного обліку на території Харківської області не значиться. Також цією перевіркою встановлено, що згідно записів у домовій книзі домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , гр. [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Харкова, зареєстрований з 24.04.1973 по теперішній час за паспортом громадянина СРСР серії [NUMBER] , виданим 24.04.1973 Орджонікідзевським РВМ м. Харкова. За інформацією Орджонікідзевського РВ м. Харкова ГУДМС України в Харківській області гр. [PERSON] паспортом громадянина України не документувався. Надати підстави видачі 24.04.1973 [PERSON] паспорту громадянина СРСР не вбачається можливим, оскільки всі облікові документи видачі паспортів громадян СРСР до 1974 року знищені у відповідності до рішення Ради Міністрів СРСР. У відповідності до ст. 3 Закону України «Про громадянство України» [PERSON] є громадянином України. При цьому суд зазначає, що відповідно до відомостей, які містяться в будинковій книзі на домоволодіння [ADDRESS] , за цією адресою 24.04.1973 було зареєстровано місце проживання заявника [PERSON] . Реєстрацію місця проживання здійснено по досягненню заявником віку 16 років при отриманні ним паспорту громадянина СРСР. Та обставина, що у будинковій книзі відсутній запис про зняття [PERSON] з реєстраційного обліку, не свідчить про реєстрацію його місця проживання за цією адресою як на теперішній час, так і станом на 24.08.1991, оскільки згідно відомостей, наданих ГУДМС України в Харківській області, та інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова за адресою: [ADDRESS] , місце проживання заявника не зареєстровано. Відповідно до ч. 2 ст. 294 ЦПК України з метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази. Судовим розглядом встановлено, що заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 08.05.2018 у справі № 644/4003/17 (номер провадження 2/644/217/18) задоволено позов [PERSON] до [PERSON] та стягнуто з останнього на користь позивача заборгованість за договором позики від 19.09.2015 в розмірі 8700 грн., суму боргу за договором позики від 26.12.2015 в розмірі 260000 грн., а також суму заборгованості за договором позики від 20.01.2016 в розмірі 88325 грн., а всього стягнуто 357025 грн., а також судові витрати. У матеріалах цивільної справи № 644/4003/17 містяться копія отриманого заявником [PERSON] паспорту громадянина Латвійської республіки на ім`я « [PERSON] », [INFO] , виданого 25.07.2007, та копія картки про отримання ним в Україні на ім`я « [PERSON] », [INFO] , ідентифікаційного номеру платника податків в Україні [NUMBER] , виданої заявнику ДПА України в Чернігівській області 05.08.2009. Згідно наданої на запит суду відповіді ГУ УПФ України в Харківській області від 12.01.2024 заявник [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , на обліку у ГУ ПФУ України в Харківській області не перебуває та пенсії не отримує. Суд критично оцінює надану заявником копію тимчасового посвідчення № [NUMBER] від 24.09.2014, виданого військовозобов`язаному [PERSON] , про те, що він був прийнятий на тимчасовий облік запасу Збройних Сил України за ВОС № 021000 і строк дії тимчасового посвідчення було продовжено 31.12.2015 до 31.12.2016 (а.с. 24), оскільки, згідно відповіді ТВО начальника Індустріального ТЦК та СП м. Харкова від 27.11.2023, наданої на запит суду, заявник [PERSON] , [INFO] , на військовому обліку в Індустріальному ТЦК та СП м. Харкова не перебуває, серед знятих (виключених) з обліку відсутній. \~ \~ \~ \~Згідно моніторингу всесвітньої мережи Інтернет, 14.11.2020 року в ній розміщена публікація про те, що заявник [PERSON] входить до складу злочинної групи, яка у продовж десятка років проводить свої махінації на території колишнього СНД і низки країн Європи. \~ \~ \~ \~Належність і набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Статтею 8 Закону України «Про громадянство України» передбачено, що особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24.08.1991 на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства. Відповідно до пункту 8 Розділу ІІ Указу Президента України «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України» - для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 2 частини першої статті 3 Закону особа, яка проживала на території України за станом на 24.08.1991 і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її проживання в Україні на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 13.11.1991 особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту проживання особи на території України за станом на 24.08.1991. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» від 18.01.2001 є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону. При цьому питання встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедури подання цих документів та провадження за ними врегульовано, крім Закону України «Про громадянство України», також Указом Президента України від 27.03.2001 № 215/2001 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», яким затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень». Відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» та вищезазначеного Порядку заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження заявника на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду. Згідно статті 1 Закону України «Про громадянство України» визначено поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах», а саме: «проживання на території України на законних підставах» - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні; «безперервне проживання на території України» - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Закон України «Про громадянство України» та Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 № 215, встановлення належності до громадянства України стосується осіб, які проживали на території України станом на 24.08.1991 і перебували у громадянстві колишнього СРСР, але не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт проживання, тому для встановлення належності до громадянства України особа подає заяву, а також інші відповідні документи передбачені розділом II Порядку до управління, відділу міграційної служби за місцем проживання в Україні. Окрім того, згідно п. 44 Розділу ІІ Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 № 215 (в редакції Указу Президента України від 27.06.2006 № 588/2006), у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24.08.1991 на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Отже, у разі відсутності передбачених Порядком документів подається відповідне судове рішення, що підтверджує факт постійного проживання особи на території України, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» від 12.09.1991 № 1543-ХІІ станом на 24.08.1991 (13.11.1991). Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини 1, 2 статті 77 ЦПК України). Згідно з частиною 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини 1, 6 статті 81ЦПК України). Суд не може прийняти в якості об`єктивного доказу покази допитаного в якості свідка рідного брата заявника - [PERSON] , [INFO] , оскільки зазначений свідок є близьким родичем заявника, певним чином зацікавлений в результатах розгляду справи і його покази спростовуються усіма зібраними в справі доказами. При цьому суд бере до уваги, що предметом доказування у даній справі є обставини тридцятирічної давнини і достовірність та точність повідомлених свідком відомостей обґрунтовано є сумнівною. Проаналізувавши сукупність зібраних у справі доказів, суд вважає, що факт постійного проживання заявника [PERSON] на території України за адресою: [ADDRESS] , з моменту реєстрації його місця проживання за цією адресою 24.04.1973, як до теперішнього часу, так і станом на 24.08.1991, свого підтвердження не знайшов. Такий висновок суду ґрунтується на тому, що на думку суду особа не могла постійно проживати на території України у продовж 50 років ніде не працюючи, не маючи належних документів, що посвідчує її особу, які видаються державними установами держави Україна, не отримавши на своє ім`я ідентифікаційного номеру платника податків і не перебуваючи на обліку в органах Пенсійного фонду України. На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що заявником не доведено належними та допустимими доказами факт його постійного, безперервного проживання на законних підставах на території України станом на 24.08.1991, і не вбачає підстав для задоволення його заяви про встановлення факту постійного проживання на території України у зазначений час.

Outcome: dismissed