Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-20 00:00:00

У грудні 2023 року представник позивача [PERSON] - адвокат Мотуз О.В.звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок ушкодженням здоров`я. Позиція позивача Представник позивача посилається на те, що позивач працював у структурному підрозділі відповідача - ВСП «Шахтоуправління імені Героїв Космосу ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на посаді машиніста гірничих виїмкових машин. 27 липня 2017 року з ним трапився нещасний випадок на виробництві у зазначеному структурному підрозділі, внаслідок якого він отримав каліцтво, а саме: травматичну ампутацію н/ф ІУ пальця правої кістки, забій правої ступні про, що комісією 01 серпня 2017 року був складений акт № 22 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом (форма Н-1), який 01.08.2017 року затверджений директором ВСП «Шахтоуправління імені Г.Космосу» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля». Згідно довідки МСЕК від 20.02.2023 року позивачу повторно було встановлено 15 % втрати професійної працездатності, без встановлення групи інвалідності, у зв`язку з виробничою травмою, з подальшим переоглядом 01.12.2024 року. Представник позивача просить стягнути з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь позивача моральну шкоду, завдану ушкодженням здоров`я у сумі 150 000,00 грн., оскільки саме з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я. Позовна заява містить клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, оскільки ціна позову не перевищує 250 прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ухвалою судді від 14 грудня 2023 року було відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Не погодившись з позовом, у порядку ст. 178 ЦПК України, представником відповідача Зігун В.Ю. подано відзив на позовну заяву. У порядку ст. 179 ЦПК України, представником позивача подано відповідь на відзив, де викладені пояснення, міркування і аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень і мотиви їх відхилення, а також клопотання про долучення до матеріалів справи первинно-повторних довідок МСЕК про встановлення у позивача втрати професійної працездатності. Заяви та клопотання відповідача Як вбачається з відзиву представника відповідача ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» - Зігун В.Ю., остання просить суд зобов`язати позивача подати заяву свідка по суті поставлених питань у відзиві та допитати позивача в якості свідка. Крім того, представником відповідача заявлено клопотання про витребування додаткових доказів по справі, таких як, актів огляду [PERSON] на МСЕК первинно та повторно, які на її думку, необхідні для правильного вирішення спору, а також заявлено клопотання про обов`язкову участь позивача при розгляді даної цивільної справи. Дослідивши матеріали справи, а також вищезазначені клопотання представника відповідача, суд приходить до наступного. Статтею 93 ЦПК України передбачено письмове опитування учасників справи як свідків. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 93 ЦПК України учасник справи має право поставити в першій заяві по суті справи, що ним подається до суду, не більше десяти запитань іншому учаснику справи про обставини, що мають значення для справи. Учасник справи, якому поставлено питання позивачем, зобов`язаний надати вичерпну відповідь окремо на кожне питання по суті. На запитання до учасника справи, який є юридичною особою, відповіді надає її керівник або інша посадова особа за його дорученням. Відповіді на запитання подаються до суду учасником справи - фізичною особою, керівником або іншою посадовою особою юридичної особи у формі заяви свідка не пізніш як за п`ять днів до підготовчого засідання, а у справі, що розглядається в порядку спрощеного провадження, - до першого судового засідання. Копія такої заяви свідка у той самий строк надсилається учаснику справи, який поставив письмові запитання. Позиція позивача по справі детально викладена у позовній заяві, зокрема представником позивача зроблений докладний опис обставин по справі, негативних змін у житті позивача, спричинених виробничою травмою, каліцтвом. Крім того, спрощене провадження, як і загальне позовне провадження спрямовані на всебічний, повний та об`єктивний розгляд справи з дослідженням всіх наданих сторонами доказів, вивченням всіх заяв сторін по суті справи, тобто спрощене провадження не є провадженням, в якому розглядаються безспірні вимоги. Отже, відповідач не позбавлений можливості викласти свої доводи, аргументи, міркування, заперечення у письмових заявах по суті справи, не позбавлений можливості надавати суду свої докази на спростування вимог позивача у строки визначені судом або законом, та в повній мірі користується правами, передбаченими ЦПК України. За змістом статей 81, 83 ЦПК України, позивач зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Представником позивача додані до позовної заяви письмові докази, що підтверджують обставини, на які посилається він у позовній заяві, а саме, роботу позивача на підприємстві відповідача у небезпечних умовах (робіт підвищеної небезпеки), складення відповідачем акту за формою Н-1, яким встановлено, що отримана травма, пов`язана з виробництвом, а також встановленням МСЕК стійкої втрати працездатності. Як визначено постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 210/3177/17, право працівника на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання, настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати працездатності. Таким чином, факт встановлення позивачу стійкої втрати працездатності висновком МСЕК вже є підставою для відшкодування йому моральної шкоди. Тому, суд не вважає за необхідне, а також не знаходить достатніх підстав для задоволення вищезазначених клопотань. Позиція відповідача ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», згідно поданого відзиву, позовні вимоги не визнає у повному обсязі, з наступного: - відсутність вини підприємства у травмуванні позивача, так як відповідно до акту про нещасний випадок № 22 від 01 серпня 2017 року причинами нещасного випадку, який трапився з [PERSON] , стало залучення до роботи працівників не за спеціальністю (професією); незастосування засобів індивідуального захисту; невиконання посадових обов`язків; порушення трудової і виробничої дисципліни в частині невиконання вимог інструкцій з охорони праці; - порушення саме позивачем вимог законодавства з охорони праці; - позивач не довів належними та допустимими доказами спричинену йому моральну шкоду, такими, як висновком судово-психологічної експертизи, тощо; - відсутність обґрунтованості щодо розміру моральної шкоди. Фактичні обставини, встановлені судом Згідно записів у трудовій книжці з 19.01.1998 року [PERSON] працював у структурних підрозділах ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля». 27.01.2020 року [PERSON] було звільнено відповідачем з посади машиніста гірничих виїмкових машин ВСП «Шахтоуправління імені Героїв Космосу ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» за станом здоров`я, який перешкоджає продовженню даної роботи (п. 2 ст.40 КЗпП України). 01 серпня 2017 року директором ВСП «Шахтоуправління імені Г.Космосу» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» Мкртчян С.В. затверджений акт № 22 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом (форма Н-1), який стався 27 липня 2017 року, о 19 годині 35 хвилин, з [PERSON] , який працював на посаді машиніста гірничих виїмкових машин ВСП «Шахтоуправління імені Героїв Космосу ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля». За змістом зазначеного акту, комісією з розслідування були встановлені обставини нещасного випадку, що стався з [PERSON] , а саме, впродовж зміни МГВМ дільниці ПР № 5 [PERSON] виконував роботи згідно змінного наряду отриманого на управління комбайном КСП та проведення виробки. Приблизно о 19-35 години 27.07.2017 року, під час кріплення рами арочного кріплення КШПУ-11,7, машиністом гірничих виїмкових машин [PERSON] самостійно було прийнято рішення у допомозі членам ланки та встановленню міжрамної стяжки та кріпильної скоби М-16 на верхній сегмент арочного кріплення. Розташувавшись на робочому органі комбайну КСП-33 МГВМ [PERSON] почав заводити кріпильну скобу М-16 зі сторони вибою та в цей момент від покрівлі виробки відшарувався шматок гірничої маси розміром 360/270/80 мм та впав, травмуючи при цьому праву руку та праву ногу МГВМ [PERSON] . Діагноз згідно довідки лікувально-профілактичного закладу: травматична ампутація н/ф ІУ пальця правої кістки, забій правої ступні. Комісією встановлено, що основними причинами нещасного випадку, що стався з [PERSON] є: залучення до роботи працівників не за спеціальністю (професією); незастосування засобів індивідуального захисту; невиконання посадових обов`язків; порушення трудової і виробничої дисципліни в частині невиконання вимог інструкцій з охорони праці. Цих же актом встановлені особи, які порушили вимоги законодавства про охорону праці: 1. [PERSON] , машиніст гірничих виїмкових машин, чим порушив: п.п. 1.11, 1.13 «Інструкції № 3 з охорони праці, безпечному виконанню робіт та поведінці в шахті машиніста гірничих виїмкових машин (прохідницькі роботи); п.п.1.6.У, 4.3.ІУ «Правил безпеки у вугільних шахтах», ст. 14 Закону України «Про охорону праці»; ст. 41 Гірничого Закону України. 2. [PERSON] , гірничий майстер дільниці ПР № 5, чим порушив: п. 2.1.1, 2.1.2, 2.1.6, 2.5.3 «Посадової інструкції гірничого майстра дільниці підготовчих робіт № 5 ВСП «Шахтоуправління імені Героїв Космосу ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля». Згідно довідки Міжрайонної психіатричної МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 045940 від 17.01.2018 року, вбачається, що первинно-повторно [PERSON] , без визначення групи інвалідності, встановлено 15% відсотків втрати професійної працездатності за виробничою травмою, з повторним переоглядом 01.12.2018 року. Визначена потреба у медикаментозному лікуванні. Згідно довідки Міжрайонної психіатричної МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 047903 від 29.11.2018 року, вбачається, що повторно [PERSON] , без визначення групи інвалідності, встановлено 15% відсотків втрати професійної працездатності за виробничою травмою, з повторним переоглядом 01.12.2020 року. Визначена потреба у медикаментозному лікуванні. Згідно довідки Міжрайонної психіатричної МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 061577 від 11.02.2021 року, вбачається, що повторно [PERSON] , без визначення групи інвалідності, встановлено 15% відсотків втрати професійної працездатності за виробничою травмою, з повторним переоглядом 01.12.2022 року. Визначена потреба у медикаментозному лікуванні. Згідно довідки Міжрайонної психіатричної МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 127272 від 20.02.2023 року, вбачається, що повторно [PERSON] , без визначення групи інвалідності, встановлено 15% відсотків втрати професійної працездатності за виробничою травмою, з повторним переоглядом 01.12.2024 року. Визначена потреба у медикаментозному лікуванні. Право позивача на відшкодування моральної шкоди виникає з дня первинного встановлення йому висновком МСЕК стійкої втрати працездатності. Надані позивачем письмові докази є належними, оскільки містять інформацію щодо предмета доказування. Копії письмових доказів засвідчені особистим підписом представника позивача із зазначенням дати такого засвідчення. Тому, у суду немає підстав для сумніву у достовірності цих доказів. Норми права, які застосував суд У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я. Згідно ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Згідно з ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Стаття 173 КЗпП України закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Частина 1 ст. 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Згідно з частинами першою та п`ятою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до статті 4 Закону України "Про охорону праці" державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Як вбачається з акту № 22 про нещасний випадок на виробництві від 01 серпня 2017 року, основною причиною нещасного випадку, що стався з [PERSON] є порушення ним вимог законодавства про охорону праці. Згідно з пунктом 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і особистою необережністю потерпілого, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду, тому суд не приймає до уваги доводи представника відповідача про те, що наявність вини позивача у нещасному випадку, який стався під час виконання ним посадових обов`язків виключає відшкодування відповідачем заподіяної моральної шкоди через ушкодження здоров`я та втрату професійної працездатності. Факт заподіяння моральної шкоди [PERSON] , у зв`язку з нещасним випадком на виробництві, доведений матеріалами справи. Позивач втратив професійну працездатність, переносив фізичні страждання та відчував біль через отриману травму, що позбавило його нормальних життєвих зв`язків, та вимагало додаткових зусиль для організації життя. Тому, наявні підстави для відшкодування роботодавцем заподіяної працівнику моральної шкоди. Як роз`яснено в пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Крім того, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року №155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Суд наголошує на тому, що відповідач повинен відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у зв`язку з отриманою ним виробничою травмою. З урахуванням міркувань розумності, виваженості та справедливості, зважаючи на тяжкість отриманої виробничої травми, внаслідок якого позивачу повторно встановлено 15 % втрати працездатності, стан його здоров`я, який потребував медикаментозного лікування, відповідно до довідок МСЕК, з урахуванням тяжкості вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, враховуючи ступінь фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, а також конкретні обставини по справі, і наслідки, що наступили, суд визначає розмір грошового відшкодування моральної шкоди у сумі 30 000,00 грн., що відповідатиме характеру та обсягу моральних страждань, які позивач пережив через ушкодження здоров`я та отримане каліцтво. Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року). Згідно підпункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу Разом з тим, згідно підпункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України в редакції, що є чинною на день розгляду справи в суді, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Попередньою редакцію підпункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, що була чинною до 25 травня 2020 року, передбачалося, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, окрім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю. Згідно з висновком Верховного Суду, що викладений у постанові від 21 червня 2022 року у справі №599/645/21, оскільки моральну шкоду завдано ушкодженням здоров`я на виробництві, яке виникло до набрання чинності новою редакцією підпункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (первинн0-повторна довідка МСЕК видавалася у 2018 році), підлягає застосуванню правовий висновок Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі №180/683/13-ц, згідно якого не підлягають оподаткуванню суми, які за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, заподіяних платникові податків внаслідок спричинення шкоди здоров`ю. Тому, визначена судом сума моральної шкоди підлягає стягненню без відрахування податків та інших обов`язкових платежів. Розподіл судових витрат Як передбачено частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач звільнений від сплати судового збору, тому судовий збір на користь держави підлягає стягненню з відповідача у розмірі, діючому на день звернення позивача до суду, за подання позовної заяви майнового характеру фізичної особою.

Outcome: partial