Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом ( а.с. 52-53 т.1) і вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер її чоловік, [PERSON] . Від цього шлюбу вони мали трьох дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . 03.08.2013 року приватним нотаріусом Сумського районного нотаріального округу Бирченко Ю.В. було заведено спадкову справу №62801978 після смерті [PERSON] 03 серпня 2018 року вона звернулася до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] як його дружина, а також в інтересах їх з ним малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Окрім неї, до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини звернулася старша донька від першого шлюбу [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до довідки нотаріуса від 01.03.2019 року інші спадкоємці із заявами про прийняття спадщини не зверталися. [INFO] померла їх донька [PERSON] , [INFO] . Вона, як єдиний спадкоємець першої черги, повністю прийняла спадщину після померлої доньки, вважається такою що прийняла спадщину оскільки проживала на момент смерті разом із своєю донькою (ч.3 ст.1268 ЦК України). Після смерті чоловіка, серед його документів вона знайшла боргову розписку від 17 квітня 2013 року, написану [PERSON] . Згідно цієї розписки, відповідач 17 квітня 2013 року взяв в борг у його померлого чоловіка [PERSON] грошові кошти в сумі 1000000 (один мільйон) доларів США на будівництво восьми садових будинків на восьми земельних ділянках, розміщених на території Великочернеччинської ради Сумського району, перераховано кадастрові номери. Розписка також містить зобов`язання відповідача повернути [PERSON] кошти в сумі 1000000 (один мільйон) доларів США в строк до 31 грудня 2015 року. В розписці вказано, що земельні ділянки також придбані за кошти [PERSON] , і будинки будуть збудовані за його кошти, а в разі своєчасного неповернення коштів відповідач підтвердив, що право власності на земельні ділянки та будинки належатиме [PERSON] . За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (ст.1046 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). До сьогоднішнього дня зобов`язання із повернення коштів відповідачем не виконано. Враховуючи вищевикладене, кредитором у даному зобов`язанні виступають: 1) вона, як дружина на 50% права вимоги, що становить 500000,00 доларів США, оскільки грошові кошти, що були надані чоловіком у позику, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя; 2) вона, як спадкоємець після смерті чоловіка - 10% права вимоги та як спадкоємець після смерті доньки [PERSON] , що успадкувала після смерті свого батька (її чоловіка) 10% права вимоги, що в загалом становить 200000,00 доларів США. Спадковим майном в даному випадку є 50% права вимоги, що поділено в рівних пропорційних частках на п`ять спадкоємців першої черги по 10% кожному; 3) їх діти [PERSON] і [PERSON] по 10% права вимоги у кожного як спадкоємців після смерті батька (її чоловіка), по 100000,00 доларів США у кожного; 4) донька [PERSON] від першого шлюбу, [PERSON] , 10% права вимоги як спадкоємець після смерті [PERSON] . Отже, сукупно їй та її малолітнім дітям належить 90% права вимоги до відповідача за договором позики, що становить 900000,00 (дев`ятсот тисяч доларів США). Належним способом захисту її прав та прав її малолітніх дітей в даному випадку є примусове виконання обов`язку в натурі шляхом стягнення з відповідача на її користь грошових коштів в розмірі 90% права вимоги, що належать їй та її малолітнім дітям, що становить 900000,00 доларів США. Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на її користь суму коштів в розмірі 24173248,50грн., що становить еквівалент 900000 доларів США на час подання позову. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Потураєв С.В. позовні вимоги [PERSON] підтримав повністю з зазначених в позові підстав, просив суд стягнути з відповідача саме 24173248грн.50коп., а не в доларах США і без перерахунку 900000дол.США в гривню на день платежу. Додатково пояснив, що відповідно до ч.4 ст.261 ЦК України у разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дня досягнення нею повноліття. Частина 4 ст.261 ЦК України є спеціальною нормою, спрямованою на захист прав та інтересів неповнолітніх дітей, а отже, має бути застосована при розгляді даної справи. У позовній заяві позивач [PERSON] вказала, що довідалась про наявність розписки лише після смерті [PERSON] , яку знайшла серед документів чоловіка. Станом на сьогодні, через ініційовані стороною відповідача та третьою особою, судові спори, позивач та її неповнолітні діти не отримали свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] в Україні, позивач лише отримала свідоцтва про право на спадщину в рф, де також було наявне майно померлого. Враховуючи практику Верховного Суду, строк, пропущений з 31.12.2018 року по 01.03.2019 року є незначним, а обставини, які вплинули на його пропущення є поважними. Донька [PERSON] - [PERSON] захворіла на онкологічну хворобу ще до смерті батька, і обстеження, лікування, догляд за дитиною, а особливо після смерті чоловіка, забирав весь час, кошти і душевні сили позивача. Враховуючи викладене, просить суд визнати поважними причини пропуску позовної давності і поновити строк звернення до суду. Відповідач [PERSON] , в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнав, надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивачем не доведено факту наявності у [PERSON] громадянина іншої держави (нерезидента) суми коштів у розмірі 1000000 дол. США. Жодного повідомлення про наявність подібної розписки від позивача [PERSON] до нього про стягнення заборгованості за кредитним договором не надходило. [PERSON] пояснив, що кошти в позику від [PERSON] в сумі 1000000дол.США він не отримував. Розписку написав не в 2013 році, а в 2015 році за наполяганням [PERSON] з метою недопущення недобросовісних дій з управління майном, яке належало [PERSON] в рф, і на управління цим майном на його ім`я ( [PERSON] ) була надана довіреність [PERSON] . [PERSON] було відомо про написану розписку. На восьми земельних ділянках на території Великочернеччинської сільської ради розташовані вісім збудованих будинків, четверо з яких зареєстровані і четверо будинків не зареєстровані. [PERSON] займався бізнесом, він допомагав йому. Відповідач просить суд відмовити у позові в повному обсязі. Представник третьої особи [PERSON] - адвокат Яковенко Є.М. в судовому засіданні пояснив, що у [PERSON] були відсутні кошти для надання у позику [PERSON] грошей в сумі 1000000 доларів США, що підтверджується, зокрема тим, що 03.04.2012 року ТОВ «Агрофірма Степ», єдиним власником якої був померлий, було взято кредит в загальному розмірі 2 500 000 грн., при цьому для забезпечення виконання зобов`язання боржником було укладено іпотечний договір №18-01/12-02/12-3, за умовами якого, в іпотеку було передано квартиру, загальною площею 107,12 кв.м., яка належить матері [PERSON] - колишній дружині [PERSON] . Щодо посилання представника позивача на отримання позивачкою доходу для потреб сім`ї, зокрема на рішення Господарського суду м.Києва від 15.03.2016 року, за яким на користь ТОВ «МАЙ ВУД» (керівником та власником якого є позивачка) стягнуто 122000000грн., то слід зазначити, що керівником та єдиним бенефіціарним власником ТОВ «МАЙ ВУД» позивачка стала лише 25.01.2020 року, після смерті [PERSON] . За умови припущення тієї обставини, що кредитором згідно розписки, наявної в матеріалах справи є чоловік позивачки - [PERSON] [INFO] , а як стверджує відповідач та підтверджує третя особа [PERSON] - [PERSON] не отримував гроші за цією розпискою від [PERSON] . У [PERSON] були мотиви змусити [PERSON] написати боргову розписку у зв`язку з тим, що у 2015 року між [PERSON] та її чоловіком [PERSON] почались серйозні непорозуміння щодо сумісного життя та поглядів на розвиток сім`ї, існувала необхідність недопущення розтрати майна, належного [PERSON] , яке було оформлено на відповідача - [PERSON] , з цією метою, способом недопущення таких наслідків є написання розписки [PERSON] про отримання коштів. Дата написання розписки - квітень 2013 року, однак уже в цій розписці зазначається, що житлові будинки, що розташовані на земельних ділянках на території Великочернеччинської сільської ради Сумського району Сумської області вже наявні, крім того, земельні ділянки вже перебувають у власності [PERSON] , в той час, як земельні ділянки були придбані лише на початку квітня 2013 року. Ці обставини не узгоджуються з можливістю наявності факту передачі [PERSON] грошових коштів, оскільки перебуваючи у здоровому глузді жодний кредитор не передасть в розпорядження боржнику своє майно, вартість якого дорівнювала би розміру боргу, очевидним є те, що дійсною правовою природою боргової розписки є договір доручення, який забезпечений борговою розпискою. Не заслуговують на увагу доводи представника позивачки щодо хвороби дитини позивачки, як обставина, що перешкоджала вчасному зверненню до суду з тих обставин, що [PERSON] жодного разу не брала участь у судових засіданнях, її інтереси завжди представляли інші особи і це стосується не тільки цієї справи, а і інших справ, що розглядались судами, більше того дитина позивачки перебувала не на постійному амбулаторному лікуванні, а періодично. Вважає, що відсутні підстави для задоволення позову. Ухвалою суду від 01.07.2019 року закінчено підготовче провадження та призначена справа до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 06.03.2019 року накладений арешт на нерухоме майно, що належить на праві приватної власності [PERSON] , а саме на наступне майно: земельну ділянку кадастровий номер 5924782200:04:002:0504 площею 0,1647 га; садовий будинок літ. А-2 заг. площею 251,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; земельну ділянку кадастровий номер 5924782200:04:002:0505, площею 0,11 га; садовий будинок літ. А-2 загальною площею 251,9 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; земельну ділянку кадастровий номер 5924782200:04:002:0507, площею 0.108 га; садовий будинок літ. А-2 загальною площею 244,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; земельну ділянку кадастровий номер 5924782200:04:002:0509, площею 0,1227 га; садовий будинок літ. А-2 загальною площею 246,3 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; земельну ділянку кадастровий номер 5924782200:04:002:0502, площею 0,1178 га; земельну ділянку кадастровий номер 5924782200:04:002:0503, площею 0,1179га; земельну ділянку кадастровий номер 5924782200:04:002:0506, площею 0,108 га; земельну ділянку кадастровий номер 5924782200:04:002:0508, площею 0,108 га. Ухвалою суду від 30.01.2020 року залучена до участі в справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] . Ухвалою суду від 05.03.2020 року вжиті заходи забезпечення позову шляхом заборони відчуження, розпорядження, заборони передачі у користування третім особам автомобіля, що належить [PERSON] на праві приватної власності, а саме легкового автомобіля VOLVO XC60, 2013 року випуску, номер [NUMBER] , шасі (кузов, рама) № [NUMBER] . Ухвалою суду від 12.01.2021 року зупинено провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі №592/11167/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - [PERSON] , про визнання недійсним договору позики, а саме боргової розписки від 17.04.2013 року. Ухвалою суду від 02.03.2023 року поновлено провадження у справі. Ухвалою суду від 20.04.2023 року відмовлено в задоволенні клопотання представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] - Яковенко Є.М. про зупинення провадження у справі. Суд, заслухавши пояснення представника позивачки [PERSON] - адвоката Потураєва С.В., відповідача [PERSON] , представника третьої особи [PERSON] - адвоката Яковенко Є.М., перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав: Суд установив, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 21.11.2009 року (а.с.5 т.1). [INFO] помер чоловік позивачки - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 4 т.1). Від цього шлюбу позивачка та [PERSON] мали трьох дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] (а.с.6-9 т.1). 03.08.2018 року позивачка [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Сумського районного нотаріального округу Бирченко Ю.В. з заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] як дружина [PERSON] , а також в інтересах малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . До приватного нотаріуса Бирченко В.В. з заявою про прийняття спадщини звернулася донька [PERSON] від першого шлюбу - [PERSON] . Викладені обставини підтверджуються копією спадкової справи після смерті [PERSON] (а.с.120-147 т.1). [INFO] померла [PERSON] . Позивачка [PERSON] як єдиний спадкоємець першої черги після смерті доньки вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки проживала на момент смерті разом із своєю донькою (ч.3 ст.1268 ЦК України). [PERSON] мав громадянство рф і посвідку на постійне проживання в Україні, постійним його місцем проживання було [ADDRESS] . [PERSON] здійснював підприємницьку діяльність в рф та в Україні. Після смерті чоловіка [PERSON] серед його документів позивачка знайшла боргову розписку від 17.04.2013 року, написану [PERSON] (а.с.17 т.1). Згідно з розпискою від 17.04.2013 року відповідач [PERSON] взяв в борг у [PERSON] грошові кошти в сумі 1000 000дол.США на будівництво восьми садових будинків на восьми земельних ділянках, розміщених на території Великочернеччинської ради Сумського району Сумської області кадастрові номери 5924782200:04:002:0502, 5924782200:04:002:0503, 5924782200:04:002:0504, 5924782200:04:002:0505, 5924782200:04:002:0506, 5924782200:04:002:0507, 5924782200:04:002:0508, 5924782200:04:002:0509. [PERSON] зобов`язаний повернути [PERSON] кошти в сумі 1000000дол.США в строк до 31.12.2015 року. У випадку неповернення коштів в строк до 31.12.2015 року [PERSON] є одноособовим власником восьми побудованих [PERSON] садових будинків і восьми земельних ділянок, на яких розташовані ці садові будинки, оскільки ці земельні ділянки також придбані [PERSON] за кошти, позичені у [PERSON] і вісім садових будинків також збудовані за кошти, позичені у [PERSON] (а.с.17 т.1). Вісім земельних ділянок на території Великочернеччинської сільської ради були придбані [PERSON] з 03 по 08 квітня 2013 року, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, договорами купівлі-продажу (а.с.22-23, 26-27, 30-31, 34-35, 38-44 т.1, 123-138 т.2). Чотири садові будинки, об`єкти житлової нерухомості, площею відповідно 251,6 кв.м, 251,9 кв.м, 244,7кв.м, 246,3кв.м були зареєстровані на праві власності за [PERSON] 17.01.2019 року, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.24-25, 28-29, 32-33, 36-37 т.1). В розписці зазначалося про надання коштів саме на будівництво восьми садових будинків і не вказано в розписці, що на час її написання садові будинки (об`єкти житлової нерухомості) були збудовані. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Стаття 1261 ЦК України передбачає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Звертаючись до суду з позовом, позивачка [PERSON] як спадкоємиця [PERSON] (позикодавця за договором позики), посилаючись на невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором позики щодо повернення 1000000дол. США, просила стягнути з відповідача суму позики в розмірі 24 173 248грн.50коп. Ця сума була визначена як еквівалент 1000000дол.США станом на року і позивачка просить стягнути саме суму 24 173 248грн.50коп. без зазначення еквіваленту в національній валюті України. Згідно з ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Відповідно до вимог статті 545 ЦК України кредитор, прийнявши виконання зобов`язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. У частині 545 ЦК України передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Статтею 527 ЦК України передбачено зобов`язання боржника виконати свій обов`язок, а кредитора - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту, а також право кожної із сторін у зобов`язанні вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Розписка від 17 квітня 2013 року - борговий документ, виданий [PERSON] на підтвердження договору позики та наявний у [PERSON] - дружини померлого позикодавця, свідчить про існування правовідносин за договором позики між сторонами у справі. Оригінал вказаної розписки було оглянуто в судовому засіданні, її копія в матеріалах справи відповідає оригіналу та знаходиться у відповідачки [PERSON] Верховний Суд у постанові від 19 вересня 2019 року у справі № 176/2967/13-ц зробив висновок, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладання договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Верховний Суд при розгляді цивільної справи № 388/1354/17-ц зазначив, що письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Оригінал розписки підтверджує існування між сторонами відносин позики. Наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки. Зазначене узгоджується з висновками викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц. Таким чином, складена власноруч [PERSON] розписка підтверджує як факт укладення договору позики та зміст умов цього договору, так і факт отримання ним від [PERSON] грошової суми та обов`язок її повернути. Обставину стосовно не передання грошових коштів доводить та сторона, яка посилається на таку обставину. Аргументи відповідача, що договір позики є безгрошовим і він не отримував у борг грошові кошти у [PERSON] за розпискою від 17 квітня 2013 року доказами не підтверджені, суперечать складеній розписці. [PERSON] набув у власність земельні ділянки на початку квітня 2013 року. У справі №592/11167/20 за позовом [PERSON] остання стверджувала, що будівництво житлових будинків було розпочато весною 2013 року (а.с.42 т.2). Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно декларації про готовність чотирьох об`єктів житлової нерухомості до експлуатації були видані 30.11.2018 року. Право власності на ці об`єкти житлової нерухомості, площею відповідно 251,6 кв.м, 251,9 кв.м, 244,7кв.м, 246,3кв.м було зареєстровано 17.01.2019 року за [PERSON] . Отже, будівництво цих об`єктів житлової нерухомості здійснювалось [PERSON] після отримання в борг грошових коштів в сумі 1000000дол. США. [PERSON] підтвердив будівництво і інших чотирьох будинків, на які право власності не зареєстровано. Аргументи представника третьої особи відносно невідповідності номера паспорта [PERSON] , зазначеного в розписці його дійсному номеру паспорта і з цього факту не підтвердження, що кредитором виступав [PERSON] - чоловік позивачки суд відхиляє. Дані паспорту [PERSON] в розписці зазначав саме [PERSON] . Відповідач [PERSON] як сторона правочину підтверджував написання такої розписки [PERSON] . Рішенням суду у справі №592/11167/20 підтверджено, що підпис від імені [PERSON] в розписці від 17.04.2013 року, виконано [PERSON] . Помилкове зазначення [PERSON] в розписці номеру паспорту [PERSON] не спростовує обставину, що кредитором за цим правочином виступав чоловік позивачки - [PERSON] . Відповідачем при розгляді справи не спростована дійсність відповідного правочину, у тому числі не доведено належними та допустимими доказами неотримання від [PERSON] коштів у сумі, зазначеній в розписці. [PERSON] зверталася до суду з позовом до [PERSON] про визнання недійсним договору позики, обгрунтовуючи позов тим, що [PERSON] змусив [PERSON] написати боргову розписку в 2015 році, розписка була написана під тиском, грошові кошти [PERSON] не надавались. Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 23.11.2022 року у справі №592/11167/20 в задоволенні позову відмовлено (а.с.42-46 т.2). Постановою Сумського апеляційного суду від 14.02.2023 року у цій справі рішення Сумського районного суду Сумської області від 23.11.2022 року залишено без змін (а.с.47-50 т.2). Судовими рішеннями встановлено, що відсутні докази написання розписки [PERSON] під тиском [PERSON] в 2015 році, а не 17.04.2013 року, докази щодо не отримання грошових коштів [PERSON] . Згідно з ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аргументи представника третьої особи про відсутність у [PERSON] коштів для надання у позику [PERSON] 1000 000дол.США, оскільки 03.04.2012 року ТОВ «Агрофірма «Степ», власником якого був [PERSON] , отримало кредит в ПАТ «Мегабанк» на суму 2500000грн., є лише припущенням. Представнику третьої особи не відомі обставини щодо отримання кредиту юридичною особою - Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Степ». Також не впливають на предмет доказування в цій справі обставини щодо придбання [PERSON] 20.04.2011 року в рф в Тюменській області об`єктів нерухомого майна з оплатою їх вартості з розстрочкою платежу протягом року з моменту переходу права власності (а.с.139-160 т.2). Умови оплати за цими договорами визначалися сторонами договору, з яких міркувань виходив [PERSON] при укладанні цих договорів з умовою розстрочки платежу не встановлено при розгляді справи. Ці договори укладалися [PERSON] в квітні 2011 року і є лише припущенням представника третьої особи, що на час укладання цих договорів [PERSON] не мав достатньо коштів для оплати придбаних об`єктів нерухомості. Крім того, з часу укладання цих договорів і до надання коштів в позику в квітні 2013 року пройшов значний проміжок часу В матеріалах справи міститься довіреність від 11.06.2015 року, згідно з якою [PERSON] надав [PERSON] право на управління та розпорядження належним [PERSON] майном, яке знаходиться на території росії (а.с.86 т.1). Чи вчинялися [PERSON] будь-які дії з управління та розпорядження цим майном на території рф ні відповідач, ні третя особа та її представник суду не надали. Є припущенням представника третьої особи, відповідача, що складання розписки і підписання її [PERSON] було викликано необхідністю недопущення розтрати майна, яке було оформлено на відповідача [PERSON] , недопущення зі сторони [PERSON] недобросовісних дій з управління майном, яке належало [PERSON] в рф. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За правовим висновком Верховного Суду, викладеним в постанові від 07.04.2021 року, справа № 402/849/18, конструкція норми статті 60 СК України свідчить про запровадження презумпції спільності права власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована. При укладанні [PERSON] договорів від 02.11.2012 року купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «АГРОФІРМА СТЕП» позивачка [PERSON] подала заяву, посвідчену нотаріусом, про надання згоди [PERSON] на продаж частки у розмірі 100% у статутному капіталі ТОВ «АГРОФІРМА СТЕП», придбаної в зареєстрованому шлюбі, за ціну та на умовах, заздалегідь узгоджених. Відповідно до умов договорів договірна вартість частки у статутному капіталі становила 3 069 000грн. та 31 000грн. (а.с.93-97 т.2). [PERSON] та [PERSON] з 19.05.2017 року є засновниками ТОВ «БІО-ТЕПЛОЕНЕРГО» (а.с.98 т.2). Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що кошти в розмірі 1млн.дол. США були особистими коштами [PERSON] чи докази, які б підтверджували, що в останнього були відсутні кошти в такій сумі. Тобто, грошові кошти в розмірі 1млн.дол.США, що були надані [PERSON] в позику, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. До цього часу відповідачем зобов`язання із повернення коштів не виконано. Сукупно позивачу та її малолітнім дітям належить 90% права вимоги, враховуючи права вимоги на 50% як дружини померлого, оскільки кошти є об`єктом права спільної сумісної власності, 10% права вимоги позивача як спадкоємця після смерті чоловіка, 10% права вимоги позивача як спадкоємця після смерті доньки, та по 10% права вимоги у кожного з дітей [PERSON] та [PERSON] . Тобто позивач заявляє вимоги щодо стягнення 24 173 248грн.50коп., що становить еквівалент 900 000дол.США на час звернення з позовом до суду. Незважаючи на отримання коштів в позику в валюті - в доларах США, позивач, її представник наполягають на стягненні коштів в національній валюті України в сумі, яка зазначена в позові - 24 173 248,50грн. Представником відповідача заявлено про застосування строків позовної давності. Позивачка [PERSON] звернулася до суду як за захистом своїх спадкових прав, так і спадкових прав дітей [PERSON] , [PERSON] та в порядку спадкування після смерті [INFO] [PERSON] . Відповідно до ч.4 ст.261 ЦК України у разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дня досягнення нею повноліття. Діти [PERSON] та [PERSON] є малолітніми дітьми. Згідно з ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ч.5 ст.267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Позикодавець [PERSON] помер [INFO] . В розписці зазначений строк виконання зобов`язання 21.12.2018 року. Позов поданий до суду 01.03.2019 року. В позові [PERSON] зазначила, що боргову розписку вона знайшла серед документів після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . Пропущений строк звернення з позовом до суду є незначним. Обставини, які вплинули на пропуск строку позовної давності, пов`язані з тяжкою онкологічною хворобою малолітньої доньки [PERSON] , яка захворіла в кінці червня 2017 року. Дитина перенесла кілька операцій, перебувала на стаціонарному лікуванні, обстеженні. [INFO] [PERSON] померла. Позивачка [PERSON] була зайнята доглядом, лікуванням доньки з приводу тяжкої хвороби. Викладені обставини підтверджуються медичною документацією (а.с.69-80 т.2). Враховуючи, що строк, на який пропущена позовна давність, є незначним, обставини, що вплинули на пропуск строку позовної давності, пов`язані з хворобою та смертю доньки, суд визнає поважними, і вважає необхідним поновити позивачу строк звернення до суду з позовом. На підставі встановлених обставин і досліджених доказів, суд дійшов висновку про обгрунтованість заявлених позовних вимог і вважає необхідним позовну заяву [PERSON] , яка діє в тому числі і в інтересах малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , задовольнити і стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , яка діє в тому числі і в інтересах малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , 24 173 248грн.50коп. за договором позики від 17.04.2013 року. Згідно з ст.141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню 9605грн. в відшкодування судового збору.

Outcome: approved