Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-27 00:00:00

14.04.2020 року [PERSON] через представника адвоката Крижановського М.О. звернулася з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», в якому просила: - стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» 36000 Євро за договором банківського вкладу від 21 серпня 2012 року №SAMDN25000728063078, а також відсотки в розмірі 22022,14 Євро, а всього 58022,14 Євро; 3000 Євро витрат на правову допомогу адвоката. В обґрунтування позову вказано, що 21 серпня 2012 року позивачка та відповідач уклали договір банківського вкладу «Стандарт, 24 місяці» з такими умовами: сума вкладу 36000,00 EUR; валюта вкладу EUR (Євро); строк вкладу 24 місяці по 21.08.2014 року; процентна ставка на дату укладення вкладу 8 % річних; період нарахування відсотків по вкладу 1 місяць; мінімальний строк вкладу 6 місяців; особовий рахунок по вкладу [NUMBER] ; рахунок/карта для зарахування відсотків по вкладу 26356614094160. Договір був укладений шляхом складання заяви № SAMDN25000728063078. 26 серпня 2012 року позивачка виїхала з України в Італійську Республіку і з того часу не приїжджала в Україну. 30 грудня 2019 року працівник служби безпеки банку зв`язався з батьком позивачки, а в подальшому із самою позивачкою. В телефонній розмові з позивачкою працівник служби безпеки банку повідомив позивачку, що у банку виникли сумніви відносно банківської операції, та повідомив позивачку, що 21 червня 2019 року вся сума коштів, яка знаходилась на банківському вкладі разом з нарахованими відсотками (всього близько 54000 євро) були зняті з депозитного рахунку в місті Запоріжжі третьою особою за нотаріально посвідченою від імені [PERSON] довіреністю. У відповідь [PERSON] повідомила працівника служби безпеки банку, що довіреність на отримання її вкладу з банку нікому не видавала, в місто Запоріжжя не приїжджала, і взагалі не поверталась в Україну після того, як виїхала 26 серпня 2012 року. 20.03.2020 року сестра позивачки [PERSON] , діючи як її представник за довіреністю, посвідченою нотаріусом Андреа Аквіліна, місто Ріміні, Італійська Республіка, звернулась до відповідача із заявою, якою просила розірвати договір та видати їй всю суму коштів, що знаходяться на рахунках [PERSON] , крім того надати детальний розрахунок відсотків за вкладом за строк з 22 серпня 2012 року по теперішній час. З відповіді відповідача від 03.04.2020 року, яку представник позивачки [PERSON] отримала 13.04.2020 року, вбачається, що 21.06.2019 року на підставі довіреності, виданої нібито позивачкою на ім`я якогось [PERSON] , грошові кошти за договором строкового банківського вкладу «Стандарт, 24 місяці» № SAMDN25000728063078 від 21.08.2012 року були виплачені, [PERSON] . Разом з тим, позивачка не видавала довіреностей на отримання її вкладу з банку ні [PERSON] , ні будь-якім іншим особам (крім своєї сестри [PERSON] в лютому 2020 року), в місто Запоріжжя в 2019 році не приїжджала, і взагалі не поверталась в Україну після того, як виїхала 26 серпня 2012 року. Позивачці взагалі невідомо, хто такий [PERSON] . Отже, на думку позивачки, депозитний вклад разом з відсотками був виданий банком сторонній особі без відома та поза її волею. З метою перевірки підсудності справи Херсонського міському суду Херсонської області 15.04.2023 р. направлений відповідний запит до відділу РМПФО Херсонської міської ради, 23.04.2020 р. надійшла відповідь про відсутність інформації та триваючою процедурою приймання-передачі картотеки. 24.04.2020 року аналогічний запит надісланий до ВОМІ УДМС про реєстрацію місця проживання УДМС України в Херсонській області, 08.05.2020 року отримана інформація щодо реєстрації місця проживання позивачки у м.Херсон станом на 04.04.2016 р. 13 травня 2020 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 09.09.2020 року, витребувані у відповідача, приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Остренко А.В., Головного центру обробки спеціальної інформації ДПС України належним чином засвідчені документи та інформація (за клопотанням сторони позивача). 07.09.2020 р. надійшла заява від представника позивачки про об`єднання цивільних справ. 08.09.2020 р. від представника відповідача адвоката Логвіновської А.А. надійшло клопотання про передачу справи за підсудністю до Печерського районного суду м.Київа. 08.08.2020 р. від представника позивачки надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання. 15.10.2020 р. за протоколом передачі справи раніше визначеному судді головуючому передано справу № 766/13741/20 за ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області Зуб І.Ю., якою вона об`єднала вказану справу зі справою, провадження за якою було відкрите раніше, присвоїв номер справи 766/6126/20. В позовній заяві від 07.09.2020 р., провадження за якою було відкрите суддею Херсонського міського суду Херсонської області Зуб І.Ю. 11.09.2020 року [PERSON] просила стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на її користь пеню за несвоєчасне виконання зобов`язання щодо повернення коштів за договором банківського вкладу № SAMDN25000728063078 від 21 серпня 2012 року в розмірі 9 779 973,91 грн. В обґрунтуванні позову представником вказано, що у відповідності з вимогами ч. 5 ст. 10 Закону України від 12.05.1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі. 04.11.2020 р. від представника позивачки надійшло клопотання про витребування доказів та призначення почеркознавчої експертизи. 15.02.2021 р. судом постановлено ухвалу про витребування доказів, відмовлено у задоволенні клопотання про передачу справи за підсудністю, в підготовчому засіданні оголошено перерву. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 05.04.2021 р. суд дійшов висновку про передчасність клопотання про призначення експертизи через ненадання зразків почерку, підготовче засідання відкладено. 22.04.2021 р. в підготовче засідання прибула позивачка, якою надані в підготовчому засіданні зразки почерку та судом призначена судово-почеркознавча експертиза, зупинене провадження у справі. 13.07.2021 р. до суду надійшов висновок судової почеркознавчої експертизи. Ухвалою від 19.07.2021 р. поновлене провадження у справі, призначене підготовче засідання на 29.09.2021 р. Судову повістку на 29.09.2021 р. відповідачем отримано 29.07.2021 р., уповноважений Ланюк Я.М. (арк. справи 150). 29.09.2021 р. від представників: позивачки адвоката Крижановського М.М. та відповідача адвоката Логвіновської А.А. надійшли клопотання про закриття підготовчого засідання та призначення справи до розгляду за суттю (арк. справи 151, 152). Ухвалою від 29.09.2021 року закрито підготовче провадження та призначена справа до судового розгляду на 13.12.2021 року, яке було відкладено за заявою представника банку на 12.04.2022 року. У зв`язку із прийняттям 24 лютого 2022 року Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», яким постановлено ввести в Україні воєнний стан строком на 30 діб, який в подальшому указами Президента України продовжувався. Розпорядженням голови Верховного Суду №1/0/9-22 від 06.03.2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність судових справ підсудних Херсонському міському суду Херсонської області. Рішенням Вищої ради правосуддя №566/0/15-23 від 30.05.2023 р. «Про відновлення роботи Херсонського міського суду Херсонської області, зміну територіальної підсудності судових справ окремих судів Херсонської області, відтермінування початку відновлення роботи Білозерського районного суду Херсонської області», зокрема вирішено відновити з 1 червня 2023 року роботу Херсонського міського суду Херсонської області, територіальну підсудність судових справ якого змінено розпорядженнями Голови Верховного Суду від 6 березня 2022 року № 1/0/9-22 (зі змінами, внесеними розпорядженням Голови Верховного Суду від 26 вересня 2022 року № 52), від 10 січня 2023 року № 2. Датою початку процесуальної діяльності, зокрема, Херсонського міського суду Херсонської області визначено 12 червня 2023 року. 18.07.2023 р. від представника позивачки надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивачка просить: стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на її користь 36000 Євро за договором банківського вкладу від 21 серпня 2012 року №SAMDN25000728063078, а також відсотки в розмірі 22022,14 Євро, а всього 58022,14 Євро; стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на її користь пеню за несвоєчасне виконання зобов`язання щодо повернення коштів за договором банківського вкладу №SAMDN25000728063078 від 21 серпня 2012 року в розмірі 4 651 090,23; стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на її користь 3000 євро витрат на правову допомогу адвоката. Після виявлення наявності справи в приміщенні суду, судове засідання призначене на 13.09.2023 р. 12.09.2023 р. від представника позивачки надійшла заява щодо судових витрат, відповідно до якої просить в разі задоволення позову стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати на правничу допомогу адвоката 3000 Євро, що станом на 11.09.2023р. складає 117374,10 грн. за офіційним курсом НБУ та 2250,24 грн витрат, пов`язаних з проведенням експертизи. В підготовчій частині судового засідання 13.09.2023 р. прийнята заява про зменшення позовних вимог, представникам сторін, які брали участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції повідомлено про наявність 3 працюючих систем ВКЗ, кількість фактично працюючих суддів, кількість справ, що розглядаються ними як слідчими суддями та в порядку кримінального провадження, що є наслідком неможливості своєчасного розгляду справи саме за участю сторін, було запропоновано надати письмові пояснення та заяви про розгляд справ у відсутність представників, судове засідання відкладене на 12.10.2023 р. 14.09.2023 р. представником позивачки подана письмова заява з процесуальних питань, яка є фактичним письмовим викладенням позиції сторони позивачки. 15.09.2023 р. представником відповідача подані письмові пояснення за суттю позовних вимог, тобто викладена позиція сторони відповідача у справі. В подальшому представниками подані клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. 12.10.2023 р. від представника відповідача адвоката Данильченко О.О. надійшли клопотання про вступ у справу в якості представника банку, залучення до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Остренко А.В., про повернення до стадії підготовчого провадження через несвоєчасне ознайомлення з експертним висновком та необхідністю залучення третьої особи та заявлення клопотання про допит нотаріуса як свідка, додаткові письмові пояснення по суті спору, неприйняття до уваги висновку експерта, клопотання про допит в якості нотаріуса. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 27.11.2023 р. в задоволенні клопотання представника АТ КБ «Приватбанк» Данильченко О.О. про повернення до стадії підготовчого провадження для вирішення питань про залучення до справі в якості третьої особи нотаріуса та вирішення клопотання про її допит в якості свідка відмовлено. Суд виходив з категоричних заперечень сторони позивача та з того, що ключовим у питанні переходу до стадії підготовчого судового засідання на думку сторони відповідача є необхідність залучення до участі в справі як третьої особи без самостійних вимог на предмет спору нотаріуса, яким було посвідчено довіреність від імені [PERSON] та заявлення клопотання про допит її в якості свідка. Сторона позивача категорично заперечувала проти заявлених клопотань. Суд, враховуючи, що стороною відповідача не вказано, як рішення у цій справи може вплинути на права та обов`язки нотаріуса та стороною відповідача не враховано, що питання допиту як свідка сторони по справі відповідно до ст. 92 ЦПК України можливо лише за згодою цієї сторони. В судовому засіданні представник позивачки підтримав позовні вимоги в повному та дав пояснення, аналогічні викладеним у позовних заявах. Представник відповідача позов не визнала в повному обсязі, оскільки 21.06.2019 до відділення банку звернувся [PERSON] , який надав працівнику банку оригінал довіреності на право розпорядження вкладними рахунками за договором банківського вкладу «Стандарт 24 місяці» № SAMDN25000728063078 від 21.08.2012. Особа [PERSON] була встановлена за оригіналом паспорту та справжність довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Остренко А.В. 22.03.2019 та зареєстрована в реєстрі за № 215, перевірена через QR-код. [PERSON] було подано заяву про виплату на підставі довіреності вкладу «Стандарт 24 місяці» № SAMDN25000728063078 (копія заяви разом з копією довіреності надана до матеріалів справи). Підстав для відмови у видачі вкладу на вимогу довіреної особи вкладника у банку не було. Довіреність від 22.03.2019 видана [PERSON] на представництво [PERSON] щодо розпорядження рахунками №26356614093495 від 21.08.2012 та № 26356614094160 від 21.08.2012, посвідчена приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Остренко А.В. та зареєстрована в реєстрі за № 215 не оскаржувалась та недійсною не визнавалась, а тому є такою, що породжує правові наслідки. Відповідно до презумпції правомірності правочину, нотаріально посвідчена довіреність, яка не скасована та не визнана недійсною у судовому порядку є діючою і по теперішній час. Висновок експерта від 09.07.2021, згідно якого підпис і рукописний текст наданої на дослідження Довіреності виконані не [PERSON] , а іншою особою, немає для суду заздалегідь встановленої сили, а є одним із доказів, який має оцінюватись в сукупності із іншими доказами. Приймаючи до уваги, що матеріали справи містять також нотаріально посвідчену довіреність за якою при її посвідченні встановлювалась особа довірителя, та яка не оскаржена та не скасована, вважала, що висновок експерта не має преюдиційної сили для встановлення дійсних обставин справи. Щодо пені, вказала, що після розірвання договорів банківського вкладу між сторонами не існує споживчих правовідносин. Договір банківського вкладу від 21.08.2012 розірвано 21.06.2019 за заявою довіреної особи та кошти виплачено у повному обсязі, а тому правовідносини між сторонами припинено. Оскільки між позивачем та банком припинено правовідносини з договору банківського вкладу, то частина п`ята статті 10 Закону № 1023-ХІІ не розповсюджується на спірні правовідносини. Протокольною ухвалою від 18.12.2023р. суд зобов`язав представника відповідача надати суду інформацію щодо зміни відсоткових ставок та власний розрахунок за заявленими вимогами. 03.01.2024 р. від представників сторін надійшли пояснення щодо розрахунку відсотків, пені. Суд, заслухавши вступні слова представників сторін, з`ясувавши обставини обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив зміст спірних правовідносин та обставин справи. 21.08.2012 між [PERSON] та ПАО КБ «Приватбанк (правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» укладено договір банківського вкладу «Стандарт 24 місяці» №SAMDN25000728063078 на розміщення депозиту 36 000,00 Євро до 21.08.2014 з відсотковою ставкою 8% річних (том 1 арк. справи 6). Вказана сума внесена 21.08.2012 р. (том 1 арк. справи 7 копія квитанції). 20.03.2020 [PERSON] , за довіреністю, діючи як представник [PERSON] , звернулась до Банку із заявою про виплату вкладу та нарахованих відсотків (том 1 арк. справи 8). 03.04.2020 Банком надано відповідь, що 21.06.2019 р. грошові кошти за депозитним договором було видано представнику Позивача за довіреністю [PERSON] (том 1 арк. справи 9). [PERSON] має 2 паспорти громадянки України (том 1 арк. справи 51-56) та громадянки Італійської Республіки (том 1 арк. справи 33 зворотній бік, 34). З відомостей Головного центру обробки спеціальної інформації № 17827/20-Вих від 13.05.2020 р. (том 1 арк. справи 30) та № 22584/20-вих. від 16.06.2020 р. встановлено, що позивачка в період з 21.08.2012 р. по день надання відповіді в базі перетинання кордону не виявлена, з приміткою, що інформація зберігається 5 років. Таким чином відомості про перетинання кордону України позивачкою [PERSON] у період з 05.06.2015 р. до 05.06.2020 р. як громадянкою України та у період з 15.07.2015 р. по 15.07.2021 р. як громадянкою Італійської Республіки відсутні. Довіреність, за якою АТ КБ «Приватбанк» видано грошові кошти за депозитним договором №SAMDN25000728063078, укладеним з [PERSON] 21.08.2012 р. було видана [PERSON] 22.03.2019 р. та посвідчена приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Запорізької області Остренко А.В. (том 2 арк. справи 35, другий екземпляр, що зберігається в нотаріальній справі том 1 арк. справи 38, 87). Нотаріусу [PERSON] при посвідченні довіреності [PERSON] на ім`я [PERSON] надавався паспорт [NUMBER] , виданий 03.07.2002 р. Комсомольським РВ УМВС України в Херсонській області, в якому на сторінці 5 вклеєна фотокартка, є підпис особи, а на сторінці 6 зазначено фотокарточка вклеєна Комсомольським РВГУ УММВС України в Херсонській області 23.01.2016 р., про що свідчить копія вказаного паспорту, наданого на ухвалу суду про витребування доказів нотаріусу (том арк. справи 39-40). Відомості щодо особи, яка звернулася до нотаріуса за вчиненням нотаріальної дії та документа, що посвідчує особу, зафіксована нотаріусом у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій, розпочатому 03.01.2019 р. та закінченому 02.08.2019 р. за порядковим № 215 від 21.03.2019 р. (том 1 арк. справи 88). В підготовчому судовому засіданні, в якому приймала участь позивачка був оглянутий оригінал її паспорта громадянки України, який не містить записів та фотокартки на сторінках 5 та 6 (том 1 арк. справи 51-55). Тобто, нотаріусу був пред`явлений неоригінальний паспорт позивачки. 18.06.2019 до відділення банку звернувся [PERSON] , який надав працівнику банку оригінал довіреності на право розпорядження вкладними рахунками за договором банківського вкладу «Стандарт 24 місяці» № SAMDN25000728063078 від 21.08.2012, про що свідчить надані стороною відповідача заява про розірвання договору подана [PERSON] до банку 18.06.2019 р., про що свідчать скріншоти з відповідної комп`ютерної програми відповідача (том 1 арк. справи 36-37). З висновку експерта № СЕ-19/122-21/3416-ПЧ від 09.07.2021 р. вбачається, що підпис та рукописний текст « [PERSON] » у графі «Підпис:» наданої на дослідження Довіреності від імені [PERSON] , [INFO] , зареєстрованої в реєстрі за № 215 та посвідченої приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Остренко Аллою Василівною 22 березня 2019 року, виконані не [PERSON] , [INFO] , а іншою особою (том 1 арк. справи 131-144). Таким чином, судом встановлено, що в день оформлення в м. Запоріжжі (22 березня 2019 року) у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Остренко А.В. довіреності від імені позивачки [PERSON] на ім`я [PERSON] з правом розпорядження рахунками позивачки, остання не перебувала на території України. Спірні правовідносини ґрунтуються на договорі банківського вкладу. За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (частина перша статті 1058 ЦК України). Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу). За змістом статті 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі, додержання якої при укладенні спірних договорів сторонами не заперечується та підтверджується договорами банківського вкладу «Стандарт», що містять підписи сторін, та касовими документами про одержання готівки від вкладника [PERSON] (арк справи 6-7, том 1). Згідно зі статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі № 6-352цс16, підстав для відступу від якого не знайшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 червня 2021 року у справі № 662/397/15 (провадження № 14-20цс21), договір банківського вкладу має своїм наслідком ту обставину, що готівкові гроші вкладника передаються останнім у власність банку, а безготівкові гроші - в повне розпорядження банку. Відповідні дії вкладника є необхідною умовою виникнення зобов`язання за договором банківського вкладу, згідно з яким на боці вкладника з`являється право вимагати від банку видачі суми вкладу і виплати відсотків на неї, а на стороні банку - відповідний обов`язок. З договору банківського вкладу, укладення якого обумовлено передачею коштів вкладника у власність банку, можуть виникнути лише зобов`язальні правовідносини за участю вкладника (кредитора) і банку (боржника). Вкладник має право вимоги до банку про повернення вкладу за договором банківського вкладу з урахуванням нарахованих процентів згідно умов укладеного договору та застосуванням наслідків, передбачених договором та законом, у разі порушення банком своїх зобов`язань за договором. Таким чином, фактичні доводи представника відповідача, що зобов`язальною особою у спірних правовідносинах є особа, яка безпідставно отримала кошти за вкладом за недійсною довіреністю, а АТ КБ «Приватбанк» не є належним відповідачем у справі, у працівників Банку не було підстав не приймати довіреність, яка посвідчена нотаріусом, відхиляються судом як безпідставні, оскільки заволодіння іншою особою внесеними на депозит коштами позивачки не впливає на договірні правовідносини вкладника і банку та не звільняє останнього від обов`язку виплатити вкладникові таку ж суму, що прийнята ним за договором банківського вкладу, та проценти на неї. Статтею 1060 ЦК України встановлено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу. Повернення вкладникові банківського строкового вкладу та нарахованих процентів за цим вкладом на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, можливе виключно у випадках, якщо це передбачено умовами договору банківського строкового вкладу. Оскільки сторони обумовили можливість дострокового розірвання спірного договору, відповідне волевиявлення вкладника, від імені якої діяла уповноважена особа [PERSON] , яка 20 березня 2020 року зверталась до АТ КБ «Приватбанк» з вимогою про виплату грошових коштів за вкладом, є достатньою підставою для повернення вкладів та виплати процентів відповідно до умов укладених між сторонами договорів, що відповідачем в позасудовому порядку здійснено не було та листом від 03.04.2020 фактично відмовлено у виплаті грошових коштів за вкладом. Доводи представника відповідача, що захист прав позивача неможливий без визнання довіреності недійсною, не відповідають усталеній практиці Верховного Суду, що правочин, який особа не підписувала, є неукладеним і такий правочин не підлягає визнанню недійсним. У випадку оспорювання самого факту укладення правочину такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі №145/2047/16-ц). Оскільки довіреність від імені [PERSON] , що посвідчена 22.03.2019 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Остренко А.В. у м.Запоріжжя, на вповноваження Шашука П.О. представляти її інтереси з усіма необхідними повноваженнями у АТ КБ «Приватбанк» та інших банківських установах, зокрема, з правом подавати від її імені заяви, знімати всю суму коштів за вкладами, чи її частину, [PERSON] не підписувала, що підтверджено висновком експерта від 09.07.2021 р. № СЕ-19/122-21/3416-ПЧ, суд дійшов висновку про неукладеність даного правочину та відсутність відповідного розпорядження клієнта, як підстави для списання грошових коштів з її рахунка (частина перша статті 1071 ЦК України), а тому належним способом захисту прав позивача є виплата грошових коштів за вкладами та процентів відповідно до умов договору банківського вкладу. Разом з тим, визначаючи суму процентів за спірним договором, суд приймає до уваги, що згідно пункту 4 Договору №SAMDN25000728063078 від 21 серпня 2012 року сторони погодили, що при продовженні терміну вкладу розрахунок процентів за новий строк здійснюється за процентною ставкою, що діє в Банку для продовжених депозитних вкладів даного найменування та мінімального строку на день закінчення попереднього мінімального терміну вкладу. При цьому обчислення нового мінімального терміну вкладу починається з дня, наступного за датою закінчення попереднього строку вкладу. Згідно наданої представником відповідача офіційної інформації, розміщеної на сайті АТ КБ «ПриватБанк» на період лонгації даного договору діяли наступні відсоткові ставки: з 21.08.2014 по 20.08.2016 - 11 % річних, з 21.08.2016 по 20.08.2018 - 5,5 % річних, з 21.08.2018 по дату розірвання договору - 1,25 % річних. Саме на таких умовах було лонговано договір банківського вкладу «Стандарт 24 місяці» № SAMDN25000728063078 і саме за такими відсотковими ставками здійснювалась нарахування та виплата відсотків. Розмір нарахованих і виплачених відсотків за період з 21.08.2012 р. по 21.06.2019 р. складає 19698,94 Євро (том 2 арк. справи 25-28). З урахуванням заявлених позовних вимог про стягнення відсотків за період з 22.06.2019 р. (після видачі коштів невідомій особі по неукладеній довіреності) до 13.04.2020 р. (дата розрахунку, вказана у позові) відсотки за вказаний період: -36 000,00 євро * 1,25% * 296/365 = 364,93 євро з урахуванням відсоткової ставки по договору; -36 000,00 євро * 0,01% (ставка за вкладами на вимогу) * 296/365 = 2,92 євро (за ставкою на вимогу для розірваних договорів). Одночасно суд приймає до уваги, що відповідно до вимог податкового законодавства (ст. 164, 170 Податкового Кодексу України) дохід у вигляді відсотків за договором банківського вкладу підлягає оподаткуванню Проценти, нараховані за депозитами оподатковуються незалежно від суми та валюти депозиту: - з 01.01.2016 р. ставка оподаткування 18% + додатково стягується 1,5% військового збору. Податковим агентом є особа, що здійснює нарахування такого доходу, у даному випадку це банківська установа, яка нараховує та виплачує відсотки за вкладом. Отже, за період з 22.06.209 р. по 13.04.2020 р. відсотки, що підлягають виплаті [PERSON] до виплати 296,12 євро (364,93+2,92 19,5%). Щодо пені. У частині першій статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення (абзац перший частини п`ятої статті 10 Закону № 1023-XII).Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 січня 2022 року у справі № 761/16124/15-ц (пункт 67; № у ЄДРСР 103133074) витлумачила цей припис так, що пеню треба рахувати від суми, що складає грошовий вимір відплатності відповідного договору, тобто базою для її нарахування за договором банківського вкладу слід вважати не суму вкладу, а розмір процентів на суму вкладу або дохід в іншій формі, що є платою фінансової установи за використання коштів споживача (статті 1058, 1061 ЦК України). За змістом статей 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (пункт 27; № у ЄДРСР 73469624), від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (пункт 42; № у ЄДРСР 74838873), від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (№ у ЄДРСР 79382745), від 29 січня 2019 року у справі № 916/4644/15 (пункт 7.8; № у ЄДРСР 79684989)). Банк, який прострочив грошове зобов`язання (порушив обов`язок щодо повернення вкладу та сплати за ним процентів), має не лише віддати основний борг за договором банківського вкладу, але й сплатити передбачену частиною п`ятою статті 10 Закону № 1023-XII пеню, а також визначені у частині другій статті 625 ЦК України три проценти річних від простроченої суми (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) й інфляційні втрати за весь час прострочення. Загальний розмір пені за 171 день (з 20.03.2020 р. по 07.09.2020 р., час звернення до суду з позовною заявою) складає: 21717,28 євро х 3/100 х 171 = 111409,64 Євро. Станом на 03.01.2024 року офіційний курс євро до української гривні, встановлений Національним банком України, складає 41,7209 грн. за 1 Євро. Тобто, розмір пені в національній грошовій одиниці України складає: 111409,64 Євро х 41,7209 грн./Євро = 4648110,45 грн. У частині третій статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Тлумачення частини третьої статті 551 ЦК України свідчить, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду за наявності однієї з умов: (а) якщо він значно перевищує розмір збитків; (б) за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Встановивши, що банк порушив зобов`язання, але приймаючи до уваги, що відсутні докази, що банк до подання позовної заяви, та встановлення факту неукладеності довіреності за якою 22.08.2019 р. були видані кошти невідомій особі, дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення пені, та вважає доцільним зменшити розмір пені з урахуванням принципів розумності та справедливості до 400 тис. грн. В силу ст. 141 ЦПК України судові витрати, суд покладає на відповідача. Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це заяву. Згідно положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані з проведенням експертизи. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Водночас, в силу вимог ч.4 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частинами 5, 6 зазначеної статті передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до вимог ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторони, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. За змістом частини третьої статті 237 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) однією з підстав виникнення представництва є договір. Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до статті 26 Закону № 5076-VI адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону № 5076-VI). Закон № 5076-VI\~формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19). Велика Палата Верховного Суду зауважує, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України. Частинами першою та другою статті 30 Закону № 5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: - фіксованого розміру, - погодинної оплати. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону № 5076-VI як "форма винагороди адвоката", але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 р. у справі №922/1964/21 зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18. Чинне процесуальне законодавство України не встановлює чіткого переліку доказів, які необхідно надати суду на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, однак зобов`язує надати докази щодо надання правової допомоги. Якщо суд під час розгляду клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу (заперечень щодо розміру стягнення витрат на професійну правничу допомогу) визначить, що заявлені витрати є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру та їх стягнення становить надмірний тягар для іншої сторони, що суперечить принципу розподілу таких витрат, суд має дійти висновку про зменшення заявлених до стягнення з іншої сторони судових витрат на професійну правничу допомогу. (Постанови ВС від 24.01.2019 року у справі № 910/15944/17, від 19.02.2019 року у справі № 917/1071/18) Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц). Із матеріалів справи вбачається, що\~адвокатом Крижановським М.М. на підтвердження витрат на правничу допомогу надано: договір про надання правової допомоги №2020/04 від 24.01.2020 року (арк. справи 10, 182-183 том 1), додаткову угоду до договору від 24.01.2020 року №2020/04 про надання правової допомоги від 21.01.2022 р. (арк. справи 184 том 1), акт №1 здавання-приймання виконаних робіт (послуг) до договору від 24.01.2020 року № 2020/04 про надання правової допомоги від 10.09.2023 р. (арк. справи 185 том 1). Розділом 2 договору №2020/04 про надання правової допомоги від 24.01.2020 р., укладеним між [PERSON] та адвокатом Крижановським М.М. передбачено, що клієнт зобов`язаний заплатити адвокату за надану в межах цього договору правову допомогу гонорар, визначений за домовленістю сторін в розмірі 3000 (три тисячі) Євро, готівкою або на банківський рахунок. Клієнт зобов`язаний сплатити адвокату аванс в розмірі 1000 (одна тисяча) Євро протягом 14 днів після дати укладення договору готівкою або на банківський рахунок. Клієнт зобов`язаний сплатити адвокату залишок обумовленої сторонами суми гонорару в розмірі 2000 (дві тисячі) Євро протягом десяти календарних днів з дати отримання грошових коштів, зазначених в пункті 1.2 цього договору від Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» чи його правонаступника. Враховуючи, що умовами вищевказаного договору сторонами погоджено розмір гонорару адвоката в розмірі 3000 (три тисячі) Євро, у який суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19), суд дійшов висновку про задоволення заяви в повному обсязі. Посилання представника відповідача на те, що стороною позивачки не надано суду розрахунків витрат, інших документів, що підтверджують обсяг виконаних робіт або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги, як підстава для відмови у стягненні витрат на правничу допомогу судом до уваги не приймаються з огляду на правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у справі №823/2638/18 від 16.05.2019 р., №910/6807/21, №873/244/21 від 16.06.2022 р. у яких вказано на те, що якщо договором сторони погодили фіксований розмір вартості наданих послуг, суд не вправі втручатися у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони. Крім того, суд зазначає, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої\~статті 137 ЦПК України\~можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях\~статті 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у\~статті 43 Конституції України. За вказаних вище обставин, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 (три) тисячі Євро. Крім того, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню витрати, пов`язані із проведенням експертизи. Вказані витрати віднесені законодавцем до витрат, пов`язаних з залученням експертів, спеціалістів (ч.6 ст. 139 ЦПК України). Докази здійснення витрат на проведення судово-почеркознавчої експертизи в розмірі 2250,24 грн. (рахунок №933/2021 від 18.06.2021 р. (арк. справи 124 том 1), платіжне доручення №725 від 06.07.2021 р. в розмірі 2250,24 грн. (арк. справи 126 том 1). Тобто, докази понесення витрат, визначених ст. 139 ЦПК України, підтверджені належними та допустимими доказами та сторона відповідача заяв щодо їх зменшення через не співмірність в порушення ч.9 ст. 139 ЦПК України не висловила. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки при подачі позову до суду позивачка була звільнена від сплати судового збору, рішення частково прийнято на користь позивачки, тому судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог слід стягнути з відповідача в дохід держави. Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні. Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися. Рішення в повному обсязі складене 07 березня 2024 року.

Outcome: partial