Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-20 00:00:00

18.12.2023 року представника позивача [PERSON] - адвоката Савчук Оксани Леонідівни звернулась до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Позов мотивований тим, що [PERSON] , починаючи з 29.06.1998 року перебував з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 08.06.2023 шлюб позивача та відповідачки було розірвано. Під час шлюбу в 2007 році сторонами за спільні кошти було придбано житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Право власності на вказаний будинок було зареєстроване за [PERSON] . Після розірвання шлюбу у вказаному будинку залишилась проживати відповідачка, позивач же не має доступу ні до будинку, ні до правовстановлюючих документів на нього. Спроби вирішити спір щодо поділу будинку в позасудовому порядку результату не дали. Враховуючи викладене, житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , який був придбаний позивачем та відповідачкою під час шлюбу, є спільною сумісною власністю і підлягає поділу. Ухвалою суду від 21.12.2023 року у даній справі відкрито спрощене позовне провадження, справу призначено розгляду. 24.01.2024 року на виконання ухвали суду від 21.12.2023 року відповідачем надано докази (а.с. 18-28). 31.01.2024 на адресу суду надійшов відзив, в якому відповідач заперечує проти задоволення позоних вимог, оскільки житловий будинок купувала за власні кошти, які частково в сумі 2140 грн. отримала у позику згідно договору № 78157495 від 16.02.2007 року, іншу суму 4360 грн. були її власні кошти.( а.с. 32-37). В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримує з підстав зазначених в позові. Відповідачка заперечила проти позову, вказуючи, що будинок придбано за власні кошти. Додала. що кредит нею оформлявся з метою купівлі житлового будинку для сім"ї. Крім того, у неї були власні заощадження та їй допомагали батьки. Позивач матеріальним забезпеченням сім"ї не цікавився та кошти в сім"ю не приносив, хоча працював. Представник відповідача заперечив проти позову, вказуючи, що спірний будинок придбано за кредитні кошти та особисті кошти відповідачки. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 08.06.2023 року шлюб укладений 29.06.1998 року між [PERSON] та [PERSON] , розірвано ( копія а.с. 7) Згідно договору купівлі-продажу житловго будинку від 25.10.2007 року, відповідді начальника КП"ВООБТІ", реєстраційного посвідчення КП"ВООБТІ", технічного паспорту на житловий будинок, власником житлового будинку [ADDRESS] являється [PERSON] (копія а.с. 9,19,20, 21,22-26). Відповідно до розпорядження № 01-06-7 від 26.03.2016 року в с. Кушелівка, Філіопіль Хмільницького району Вінницької області вулицю Чапаєва перейменовано на вулицю Садова (копія а.с.8). За договором № 78157495 від 07.03.2007 [PERSON] отримала в ВАТ КБ "Надра" Вінницьке РУ кредит у розмірі 2140 грн.( а.с. 33-36). Згідно висновку про вартість майна станом на 30.01.2024 року ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в селі Філіопіль Хмільницького району Вінницької області становить 61080 грн ( а.с. 39-42). Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 статті 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Частиною 1 статті 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обовязків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11). Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до ч. 3 ст. 61 Сімейного кодексу України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Також ч.4 ст. 65 Сімейного кодексу України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Отже, грошові кошти, отримані одним з подружжя за кредитним договором, укладеним в інтересах сім`ї, слід вважати спільними коштами подружжя. Як встановлено в судовому засіданні, відповідачка, перебуваючи в шлюбі, 16.02.2007 року отримала кредит у розмірі 2140 грн. Отже, отримані кошти, відповідно до вище зазначених норм законодавства є спільними коштами подружжя, оскільки одержані в інтересах сім"ї, що також підтверджено поясненнями [PERSON] . Також відповідачкою не доведено наявність у неї на момент придбання спірного майна особистих коштів в сумі 4360 грн. Враховуючи, що відповідачкою [PERSON] не спростовано належними доказами твердження позивача щодо належності житлового будинку на праві спільної власності подружжя та в судовому засіданні достеменно встановлено придбання житлового будинку, що розташований в [ADDRESS] в період перебування сторін у шлюбі , що свідчить про режим спільної сумісної власності подружжя, тому суд вважає за необхідне позовні вимоги задоволити та визнати у порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами. Судові витрати у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] слід стягнути 1073,60 грн судового збору та 3000 грн. витрат на правничу допомогу, згідно квитанції від 16.02.2024 року № 35.

Outcome: approved