Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-13 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Золочівської сільської ради, Орган опіки та піклування Адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, Орган опіки та піклування Адміністрації Індустріального району Дніпровської міської ради, Орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову посилалась на те, що 14.10.2011 року між позивачкою та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають спільного сина, [PERSON] , [INFO] . Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24.07.2015 року шлюб між сторонами розірвано. З лютого 2015 року відповідач [PERSON] проживає окремо, вихованням та забезпеченням сина не займається, долею його не цікавиться. 13.04.2018 року позивачка уклала шлюб з [PERSON] , [INFO] , після реєстрації шлюбу залишила прізвище « [PERSON] ». Син, [PERSON] проживає разом з позивачкою та її чоловіком у [ADDRESS] . [PERSON] знаходиться на утриманні позивачки та її чоловіка. У зв`язку з чим позивачка просить суд позбавити відповідача [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Ухвалою від 19 квітня 2023 року відкрито провадження по справі та визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 14 лютого 2024 року справу розглянуто по суті з ухваленням рішення. У судовому засідання позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, однак у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Поштовий конверт, в якому відповідачу направлялась копія ухвали про відкриття провадження у справі разом з копіює позову та доданих до нього документів повернуто відділом поштового зв`язку з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 39, 40), судові повісти про виклик до суду повернуті на адресу суду з відміткою «відсутній за вказаною адресою» (а.с. 69,71). Поштовий конверт було направлено за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.05.2023 у справі № 755/17944/18 (провадження № 61-185св23). Як визначено ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Представник третьої особи - Служба у справах дітей та сім`ї Золочівської сільської ради у судове зсідання не з`явився, проте надав листа про розгляд справи без участі їх представника та ухвалити рішення на підставі наявних у справі матеріалів враховуючи права та інтереси дитини. У судовому засіданні третя особа - Орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради - представник Воднєва Наталія Вікторівна просила ухвалити рішення на розсуд суду враховуючи права та інтереси дитини. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради надав листа про необхідність залучення Орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, оскільки адреса реєстрації відповідача їм не підпорядковується. Третя особа Орган опіки та піклування Адміністрації Індустріального району Дніпровської міської ради у судове засідання не з`явилась, була повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомила. Суд, вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи надані докази, приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України, з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується відповідним свідоцтвом серії [NUMBER] (а.с. 9). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська шлюб між позивачкою та відповідачем від 24.07.2015 року, - розірвано. 13.04.2018 року позивачка уклала шлюб з [PERSON] та залишила дівоче прізвище « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Із матеріалів справи вбачається що неповнолітній син [PERSON] , [INFO] , фактично проживає разом з матір`ю та вітчимом за адресою [ADDRESS] , відповідно до копії довідки вих. № 02-31/27 від 12.01.2023 року (а.с 13). Згідно акту обстеження умов проживання № 76 від 18.01.2023 р. дитини [PERSON] , [INFO] , встановлено що квартира простора, умебльована. У дитини є окрема кімната обладнана робочим місцем. Створено всі належні умови для проживання та виховання дитини (а.с. 12). Відповідно до характеристики виданої Золочіською сільською радою Бориспільського району Київської області, [PERSON] , [INFO] , з 15.09.202 року проживає в [ADDRESS] . Склад сім`ї: чоловік - [PERSON] , [INFO] , працює директором з питань регіонального розвитку ТОВ «ЕВ.РО. Ломбард «Фінанси ЛТД і компанія», син - [PERSON] , [INFO] , учень початкової школи № 332 м. Києва, [PERSON] працює директором з управління персоналом ТОВ «ЮНІОН ГРУП ХОЛДИНГ». За час проживання в с. Вишеньки скарг на адресу позивачки та її сім`ї до адміністративної відповідальності не притягувалась. Іншими відомостями, які б характеризували [PERSON] з позитивної чи негативної сторони сільська рада не володіє (а.с. 14). Зі змісту характеристики виданої початковою школою № 332 Дарницького району міста Києва вих. № 02/07-04 від 31 січня 2023 року, вбачається що [PERSON] , [INFO] , навчається з 01.09.2019 року по даний час, володіє навчальним матеріалом на достатньому рівні, виявляє логічне мислення має математичні здібності, проявляє інтерес до природознавства, відвідує секції з плавання та англійської мови. Мати, [PERSON] приділяє належну увагу вихованню дитини, приймає активну участь у житті класу та школи. Батько, [PERSON] , за період навчання [PERSON] у школі, успіхами дитини не цікавитися школу не відвідує (а.с. 15). Згідно акту виходу в сім`ю від 12.10.2023 року наданого Управлінням служби у справах дітей Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради встановлено, що на момент виходу комісії за адресою [ADDRESS] [PERSON] вдома не було, за зазначеною адресою проживає його сестра, яка повідомила що [PERSON] вже довгий період проживає в Польщі. Зазначила що брат матеріально забезпечував сина весь час до початку воєнного стану (а.с. 109). Висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Золочівської сільської ради, затвердженим 01.12.2023 року № 227 рішенням виконавчого комітету Золочівської сільської ради визнано не доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 121-122). Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, в тому числі за ст. 164 Сімейного Кодексу України - підставою позбавлення батьківських прав. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Чинне законодавство зазначає, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Способи та методи ухилення від обов`язку з виховання та утримання дитини зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року в п.16: «Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, треба розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». За змістом роз`яснень, п. п. 15, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно вимог ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні. Суд вважає за необхідне врахувати, що позбавлення судом особи батьківських прав в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод ( далі по тексту - ЄКПЛ) становить втручання у її право на повагу до його сімейного життя, яке гарантується п. 1 ст. 8. Таке втручання не становитиме порушення ст. 8 лише у тому разі, якщо воно здійснене «згідно з законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в п. 2, і до того ж є «необхідним у демократичному суспільстві» для забезпечення цих цілей. Як зауважив Європейський Суд з прав людини (далі по тексту - ЄСПЛ), у ряді рішень з цього приводу, визначаючи, чи був такий захід, як позбавлення батьківських прав, «необхідним у демократичному суспільстві» слід проаналізувати, чи може він найкраще задовольняти інтереси дитини. Водночас ЄСПЛ нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 січня 2008 у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France) (заява № 35991/04). Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. ВС в постанові від 24.10.2018 року по справі №761/2855/17 також вказав, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, та можливе в разі доведення умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Під час розгляду даної справи, встановлено, що відповідач не цікавиться життям та розвитком свого сина, не виявляє турботи та піклування, матеріально не забезпечує, а тому суд приходить до висновку, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків та в його діях вбачає винну поведінку відносно дитини, тому підстав для попередження відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дитини немає. Одночасно з цим, суд вважає за доцільне, роз`яснити відповідачу положення ст.169 СК України, що мати, батько, які були позбавлені батьківських прав мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. На підставі викладеного, детально проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позивачкою надано достатньо доказів, що підтверджують свідоме ухилення [PERSON] , [INFO] від виконання своїх батьківських обов`язків та його небажання виховувати дитину, а тому позовні вимоги про позбавлення батьківських прав є обґрунтованими, законними та такими, що підлягають задоволенню. За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги доведені належними, допустимими та достатніми доказами, через що підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved