Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-13 00:00:00

13.11.2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про встановлення факту належності на праві приватної власності частини квартири та визнання права власності на частки квартири в порядку спадкування за законом до Київської міської ради, третя особа [PERSON] . В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачкою зазначено, що з 2011 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] [INFO] її чоловік помер, внаслідок чого відкрилася спадщина. За життя, [PERSON] набув право власності на 1/3 частину квартири за адресою: [ADDRESS] в порядку приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та 1/6 частину цієї ж квартири в порядку спадкування за законом після смерті сина [PERSON] , померлого [INFO] . Відтак, померлому [PERSON] належала частини квартири за адресою: [ADDRESS] . Вона є єдиною спадкоємицею після померлого [PERSON] . У встановлений законом строк звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки у неї відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно. За даними інформаційної довідки, виданої Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна КВ-2015 № 2354 від 30.01.2015 року, право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за: [PERSON] 1/6 частина квартири, [PERSON] та [PERSON] 2/3 частини квартири в рівних долях на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого ЖКК ДКО «Київміськбудматеріали» 12.06.2000 року, розпорядження № 22 від 12.06.2000 року; [PERSON] 1/6 частина квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Шостою Київською державною нотаріальною конторою 07.12.2009 року, № 9-5196. [PERSON] є колишньою дружиною покійного [PERSON] , у неї перебувають правовстановлюючі документи на квартиру, а саме свідоцтво про право власності на житло, видане ЖКК ДКО «Київміськбудматеріали» 12.06.2000 року, розпорядження № 22 від 12.06.2000 року, які надати для оформлення спадщини позивачкою, [PERSON] відмовилася. Просила встановити факт, що [PERSON] , померлому [INFO] належала на праві приватної власності частка квартири за адресою: [ADDRESS] ; визнати за нею, [PERSON] право власності на частки квартири за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом. [PERSON] , звертаючись до суду з позовною заявою, як третя особа з самостійними вимогами, просила суд визнати недійсним з моменту укладення 16.12.2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що зареєстрований ВРАЦС Голосіївського РУЮ у м. Києві, актовий запис № 1231 у зв`язку з його фіктивністю. В обґрунтування своїх вимог, [PERSON] зазначила, що шлюб [PERSON] та [PERSON] є фіктивним та таким, що порушує її права, як квартиронаймача та членів її сім`ї, передбачені ст. ст. 3, 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», а саме на приватизацію частки квартири за адресою: [ADDRESS] з тих підстав, що [PERSON] шляхом незаконного спадкування прагне отримання у власність частку зазначеної вище квартири. Так, вона, [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] до 22.09.1992 року. Квартира, що є предметом спору була приватизована в рівних частках по 1/3 за кожним зі співвласників, а саме на [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло виданим ЖКК ДКО «Київміськбудматеріали» 12.06.2000 року, згідно розпорядження № 22 від 12.06.2000 року. Після смерті сина [PERSON] , вона успадкувала половину від його частки, а саме 1/6 частки квартири за адресою: [ADDRESS] про що свідчить свідоцтво про право на спадщину за законом № 456280 від 07.12.2009 року. Весь час вона проживала у спірній квартирі разом з колишнім чоловіком [PERSON] . Останнім мав окрему кімнату, однак зловживав алкогольними напоями, ніде не працював, інколи мав підробітки, отримані кошти витрачав на алкоголь, комунальні послуги не сплачував. З 2012 року почав періодично вимагати у неї документи на квартиру з метою оформлення своєї частки спадщини після померлого сина [PERSON] . Однак, документи вона йому не надала, оскільки боялася, що [PERSON] може їх втратити. Згодом дізналася, що [PERSON] у 2011 році зареєстрував шлюб з [PERSON] . Однак, вважає, що [PERSON] , укладаючи шлюб з [PERSON] мала на меті лише заволодіння часткою квартири [PERSON] . Так, [PERSON] та [PERSON] разом не проживали, не вели спільного господарства. [PERSON] не була в спірній квартирі жодного разу, не мала за цією адресою реєстрації. Ніхто з сусідів і знайомих ніколи не бачив [PERSON] . Крім того, покійний [PERSON] про неї, за життя, не розповідав. У зв`язку з тим, що [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] без наміру створити сім`ю та набути обов`язки подружжя, а лише з метою отримання права власності на частку квартири [PERSON] після його смерті, вважає, що зазначений шлюб має бути визнаний недійсним в судовому порядку. 15.11.2017 року суддею Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі. 26.02.2018 року [PERSON] подала до суду відзив, зазначивши, що заперечує проти позовних вимог [PERSON] у повному обсязі з тих же підстав, що зазначені у її позові до [PERSON] , просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 17.12.2019 року Голосіївським районним судом м. Києва постановлено ухвали про витребування доказів, спадкових справ, прийняття до провадження позовної заяви третьої особи з самостійними вимогами [PERSON] до [PERSON] про визнання шлюбу, укладеного без наміру створити сім`ю недійсним та об`єднання в одне провадження з позовом [PERSON] до Київської міської ради про встановлення факту належності на праві приватної власності частини квартири та визнання права власності на частки квартири в порядку спадкування за законом, третя особа [PERSON] . 08.01.2020 року [PERSON] подано відзив на позов [PERSON] , як третьої особи з самостійними вимогами. Так, [PERSON] зазначила, що твердження [PERSON] про те, що [PERSON] порушує її право на приватизацію не відповідають дійсності, оскільки квартира приватизована про що свідчить свідоцтво про право власності на житло видане ЖКК ДКО «Київміськбудматеріали» 12.06.2000 року, згідно розпорядження № 22 від 12.06.2000 року. Щодо недійсності шлюбу, в спірній квартирі завжди проживала та проживає станом на теперішній час [PERSON] , яка є першою дружиною її покійного чоловіка [PERSON] , а тому з етичних та моральних аспектів їй було некомфортно проживати в цій квартирі з чоловіком, тому вона з чоловіком орендували житло та проживали в [ADDRESS] . Вони вели спільне господарство, утримували тварин. За цією ж адресою з ними проживав її син від першого шлюбу [PERSON] . Крім того, [PERSON] помер саме за цією адресою, що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть № 08 від 14.01.2015 року. Похованням [PERSON] також займалася саме вона, [PERSON] , що підтверджується довідкою на одержання праху № 2.52797К та додатком № 1 до договору-замовлення № 2.52797К від 14.01.2015 року. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. 28.04.2021 року Голосіївським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження, призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник адвокат Бондарчук К.В. підтримали заявлені ними ж позовні вимоги, просили позов задовольнити, позовні вимоги третьої особи з самостійними вимогами [PERSON] не визнали, просили відмовити у їх задоволенні. Відповідач, явку свого представника у судове засідання не забезпечили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, з будь-якими клопотаннями до суду не зверталися. Третя особа з самостійними вимогами [PERSON] та її представник адвокат Комащенко В.М. заперечували проти позову [PERSON] , просили відмовити у його задоволенні, заявлений [PERSON] позов підтримали, просили його задовольнити. Заслухавши думку учасників судового розгляду справи, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення заявлених позовних вимог [PERSON] та про відсутність підстав для задоволення позову [PERSON] , з огляду на наступне. В судовому засіданні встановлено, що 16.12.2011 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим 16.12.2011 року ВРАЦС Голосіївського РУЮ у м. Києві, актовий запис № 1231 (т. 1, а.с. 7). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим відділом реєстрації смерті у м. Києві 14.01.2015 року, актовий запис № 1047 (т. 1, а.с. 9). 27.01.2015 року [PERSON] звернулася до Другої київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка [PERSON] (т. 1, а.с. 197). 31.10.2017 року державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори Погорілою Л.С. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, а саме про відмову [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частини квартири [ADDRESS] після смерті [PERSON] , який помер [INFO] у зв`язку з ненаданням відомостей (інформації) та документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії (т. 1, а.с. 10-11). За даними свідоцтва про право власності на житло виданого ЖКК ДКО «Київміськбудматеріали» 12.06.2000 року, згідно розпорядження № 22 від 12.06.2000 року, квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] та членам його сім`ї [PERSON] , [PERSON] в рівних долях (т. 1, а.с. 130). [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі до 22.09.1992 року про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] видане 22.09.1992 року Печерський ВРАЦС (т. 1, а.с. 12). [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про зміну імені серії [NUMBER] виданим ВРАЦС Голосіївського РУЮ у м. Києві 26.04.2007 року, актовий запис № 36 (т. 1, а.с. 127). У зв`язку з реєстрацією шлюбу, [PERSON] змінено прізвище на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим 15.11.2008 року ВРАЦС Голосіївського РУЮ у м. Києві, актовий запис № 1074 (т. 1, а.с. 129). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим відділом реєстрації смерті у м. Києві 25.01.2013 року, актовий запис № 19912 (т. 1, а.с. 8). [PERSON] був сином [PERSON] та [PERSON] . За даними довідки, виданої КП «ЖЕО-110 Голосіївського району» за № 86 від 13.01.2013 року, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (т. 1, а.с. 13). [PERSON] прийняла та оформила спадщину після смерті сина [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим 07.12.2009 року державним нотаріусом Шостої Київської державної нотаріальної контори Прокопенко Н.Ф. на 1/6 частину квартири [ADDRESS] (т. 1, а.с. 131). Крім того, у цьому ж свідоцтві про право на спадщину за законом зазначено, що свідоцтво про право на спадщину на 1/6 квартири не видавалось. Тобто, йдеться про частку покійного [PERSON] як батька померлого [PERSON] та спадкоємця першої черги. Таким чином, суд приходить до висновку, що покійний [PERSON] , за життя, прийняв спадщину після смерті сина [PERSON] , однак не оформив її та не отримав свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/6 частину квартири [ADDRESS] . Звертаючись до суду з позовом про встановлення факту належності на праві приватної власності частини квартири та визнання права власності на частки квартири в порядку спадкування за законом, [PERSON] зазначила, що позбавлена можливості оформити своє право на спадщину та отримати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті чоловіка [PERSON] у зв`язку з тим, що правовстановлюючі документи на квартиру знаходяться у [PERSON] , яка є колишньою дружиною її покійного чоловіка та співвласником спірної квартири та надати правовстановлюючі документи добровільно відмовляється. [PERSON] , у своїх заявах по суті справи не заперечувала, що саме у неї знаходяться правовстановлюючі документи на квартиру, що є предметом спору. За даними матеріалів спадкової справи № 59/2015, заведеної після смерті [PERSON] . 27.01.2015 року, [PERSON] є єдиною спадкоємицею, яка звернулася за прийняттям спадщини (т. 1, а.с. 196-204). За правилами ст. ст. 316, 317, 328 ЦК України, право власності є правом особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону та своєю волею, незалежно від волі інших осіб; власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливає місце проживання власника та місцезнаходження його майна; право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. ст. 1216, 1217, 1218, 1220 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті; спадщина відкривається внаслідок смерті особи, або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. За правилами ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», - у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Разом з тим, [PERSON] , яка є співвласником частки спірної квартири, право на іншої частки на яку просить визнати за нею [PERSON] , заперечує проти позову та зазначає, що позивачка намагається незаконним шляхом отримати спадкове майно після смерті [PERSON] , оскільки шлюб останнього з [PERSON] є недійсним у зв`язку з його фіктивністю. Так, [PERSON] стверджує, що [PERSON] , укладаючи шлюб з [PERSON] мала на меті лише заволодіння часткою квартири [PERSON] . Так, [PERSON] та [PERSON] разом не проживали, не вели спільного господарства. [PERSON] не була в спірній квартирі жодного разу, не мала за цією адресою реєстрації. Ніхто з сусідів і знайомих ніколи не бачив [PERSON] . Крім того, покійний [PERSON] про неї, за життя, не розповідав. За рішенням суду шлюб обов`язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності. Причини реєстрації фіктивного шлюбу можуть бути різними, як правило вони пояснюються та обумовлюються бажанням отримати певні права, підставою виникнення яких самостійно чи у складі інших юридичних фактів є шлюб, наприклад, отримання спадщини, житлової площі тощо. У випадку встановлення фіктивності шлюбу намір визначається стосовно речей неправового характеру - бажання проживати разом, вести спільне господарство, дбати про добробут та моральний стан сім`ї тощо. Саме по речах неправового характеру, що супроводжують відносини осіб після реєстрації шлюбу, можна визначити намір осіб щодо шлюбу. Водночас слід мати на увазі, що відсутність наміру створити сім`ю у момент укладення шлюбу може бути цілком компенсовано його появою після реєстрації шлюбу, коли за всіма об`єктивними обставинами можна стверджувати, що у особи з`явився намір створити сім`ю, наприклад коли після реєстрації шлюбу, який мав ознаки фіктивності, особи почали разом проживати, вести спільне господарство, дружина завагітніла або у подружжя народилися діти, батько піклується про дружину та дітей, подружжя запрошує до себе своїх батьків та друзів, підтримують інтимні стосунки, разом відпочивають та відвідують своїх рідних та близьких тощо. Аморальний спосіб життя, зловживання особою алкоголем, тощо не можуть вказувати на відсутність у нього наміру створення сім`ї та набуття прав і обов`язків подружжя (Постанова КЦС ВС від 01.07.2021 у справі № 295/472/18). Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , повідомили суд про те, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом спочатку у цивільному шлюбі, потім зареєстрували відносини офіційно. Місцем проживання подружжя було село Тарасівка, Кагарлицького району, Київської області, де вони разом орендували будинок, займалися садівництвом. Син позивачки проживав разом з подружжям. [PERSON] помер також за місцем свого проживання у селі Тарасівка. За життя подружжя вело спільний побут, приймали гостей, зокрема свідок [PERSON] бувала у них в гостях. Вони мають багато фото спільного відпочинку, що приєднані до матеріалів справи. [PERSON] був хорошою, доброю людиною. Його похованням займалася дружина [PERSON] . Свідок [PERSON] повідомив, що [PERSON] та [PERSON] працювали у нього, завжди разом приїжджали на роботу. Будинок в якому вони проживала в [PERSON] належить йому і саме він дозволив подружжю там проживати. Час від часу, він приїздив до будинку, заходив всередину, все було охайно, [PERSON] та [PERSON] вели спільний побут та відпочинок, займалися господарством, обробляли землю. Зазначив також, що покійний [PERSON] розповідав йому, що новий чоловік його першої дружини [PERSON] не пускав його до квартири, де він мав частку у власності, наніс йому тілесні ушкодження. У зв`язку з тим, що проживати в тій квартирі [PERSON] та [PERSON] не могли через конфлікт з першою дружиною та її чоловіком, вони проживала на його дачі в селі Тарасівка. На його думку, у [PERSON] та [PERSON] була повноцінна сім`я. Також судом було допитано у якості свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Зазначені свідки повідомили суд, що ніколи не бачили [PERSON] , вона не проживала у квартирі, яка є предметом спору. [PERSON] зловживав алкогольними напоями, виглядав неохайно, не працював, про те, що одружився з [PERSON] нікому не розповідав. Крім того, зазначені свідки повідомили суд, що [PERSON] останнім часом не проживав на постійній основі у спірній квартирі, але часто приїжджав. З огляду на зазначені вище покази свідків, суд приходить до висновку, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом після реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали стосунки подружжя. Крім того, як видно зі змісту довідки виданої Виконавчим комітетом Горохуватської сільської ради, Кагарлицького району, Київської області 10.05.2018 року за № 204, [PERSON] дійсно до дня смерті [INFO] проживав без реєстрації за адресою: [ADDRESS] (зі слів свідків [PERSON] та [PERSON] ) (т. 2, а.с. 21). Похованням [PERSON] займалася саме його дружина [PERSON] , про що свідчать приєднані до матеріалів справи довідка на одержання праху № 2.52797К та додаток № 1 до договору-замовлення № 2.52797К від 14.01.2015 року (т. 1, а.с. 188, 189). Помер [PERSON] також за адресою їх спільного проживання з [PERSON] , а саме - [ADDRESS] (т. 1, а.с. 190). Допитані свідки [PERSON] та [PERSON] також підтвердили суду, що на приєднаних до матеріалів справи фото світлинах зображений [PERSON] , [PERSON] та вони під час спільного відпочинку, а також на одному з фото зображено пам`ятний надгробок на могилі [PERSON] (т. 2, а.с. 15, 16, 17, 18, 19, 20). Відтак, суд не вбачає ознак фіктивності шлюбу, що був зареєстрований 16.12.2011 року між [PERSON] та [PERSON] , а тому підстави для визнання шлюбу недійсним відсутні. Також в ході розгляду справи, суд прийшов до висновку, що [PERSON] , померлому [INFO] належала на праві приватної власності частка квартири за адресою: [ADDRESS] , а саме: 1/3 частки на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого ЖКК ДКО «Київміськбудматеріали» 12.06.2000 року, згідно розпорядження № 22 від 12.06.2000 року та 1/6 частки цієї ж квартири, як спадкоємцю першої черги після смерті сина [PERSON] , оскільки зазначену частку [PERSON] прийняв, як спадкоємець померлого [PERSON] автоматично, оскільки був зареєстрований та проживав з померлим сином за однією адресою, однак не встиг, за свого життя, оформити спадщину та отримати свідоцтво про право на спадщину за законом. А тому, загальна частка [PERSON] у квартирі [ADDRESS] складає частки. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ст. 77, ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. З огляду на те, що [PERSON] , у встановленому законом порядку, звернулася з заявою про прийняття спадкового майна після смерті [PERSON] , яке складається з 1/2 частки квартири [ADDRESS] , однак нотаріусом не видано свідоцтво про право на спадщину в порядку спадкування за законом у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів про те, що спадкодавець [PERSON] був власником спадкового майна, а право власності останнього на 1/2 частки квартири [ADDRESS] доведено позивачкою у порядку позовного провадження належними та допустимими доказами, відтак позов [PERSON] має бути задоволений. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58). З огляду на вище викладене, позовні вимоги [PERSON] до Київської міської ради, третя особа [PERSON] про встановлення факту належності на праві приватної власності частини квартири та визнання права власності на частки квартири в порядку спадкування за законом, підлягають задоволенню судом. Позовна заява третьої особи з самостійними вимогами [PERSON] до [PERSON] про визнання шлюбу, укладеного без наміру створити сім`ю недійсним, не підлягає задоволенню судом. За правилами ст. 141 ЦПК України, підстави для розподілу судових витрат відсутні, оскільки вимоги про розподіл судових витрат не заявлено учасниками справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved