Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідачів про стягнення аліментів на своє утримання, потребує матеріальної допомоги. Позовну заяву мотивувала тим, що вона є непрацездатною особою за віком, має ряд хронічних захворювань. На теперішній час стан її здоров`я погіршився, вона не має можливості забезпечити собі гідне існування у зв`язку із низьким розміром отримуваної пенсії, яка складає 2520 грн. 00 коп. Інші джерела існування - відсутні. Зазначає, що відповідачі працездатні особи та мають фінансову можливість надавати їй матеріальну допомогу, тому просить стягнути аліменти. У судове засідання з`явилася представник позивача, просила задовольнити позовні вимоги позивача з урахуванням заяви позивача про зменшення позовних вимог від 07.02.2024 року. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, однак їх представник подав до суду заяву про визнання позову, просив його задовольнити та розглянути справу без її участі. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що визнання позову відповідачем не суперечать вимогам законодавства України і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому є підстави для ухвалення рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що позивачка є матір`ю відповідачів, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 14.07.1979 року, копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 12.10.1983 року, та копією свідоцтв про одруження відповідачки серії [NUMBER] від 02.07.1999 року, серії [NUMBER] від 15.06.2004 року. Позивач є пенсіонером, отримує пенсію в розмірі 2520 грн. 00 коп. Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Як роз`яснено у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них. Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК України. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин. Згідно ч. 1ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. Згідно ч.2 ст.205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін, можливості одержання утримання від інших дітей, дружини, чоловіка та своїх батьків. Отже, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно враховувати, що таке право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Майновий стан дітей впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька. З матеріалів справи, не вбачається підстав передбачених ст.204 СК України для звільнення відповідачів від сплати аліментів на утримання позивача. Враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище позивача, яка не працює, отримує пенсію у розмірі 2520 грн. 00 коп., та розмір аліментів, з яким погодилися відповідачі, суд вважає необхідним стягнути аліменти на утримання непрацездатної матері у розмірі 1/6 частини доходу з кожного з відповідачів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для особи, що втратила працездатність щомісячно, і довічно. На підставі ст. ст. 202, 205 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved