Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-14 00:00:00

04 січня 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства «Київпастранс» (далі - КП «Київпастранс») про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та просив суд: - Стягнути Комунального підприємства «Київпастранс» на свою користь 170 689,99 грн., з яких: 161 243,00 грн. - сума матеріальної шкоди, 1 259,00 грн. - 3% річних, 5 187,99 грн. - інфляційне збільшення боргу, витрати на проведення оцінки матеріальних збитків - 3 000,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 19.07.2022 на перехресті пр.Шухевича та бул.Перова м. Києві за участю автомобіля марки «AUDI», д.н.з. [NUMBER] та автобуса марки «МАЗ 20369», д.н.з. [NUMBER] , що належить КП «Київпастранс», та який знаходився під керуванням (управлінням) водія (працівника) КП «Київпастранс» - [PERSON] , сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль марки «AUDI», д.н.з. [NUMBER] , який належить на праві власності позивачу. Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 08.09.2022 року у справі №755/7028/22 було встановлено, що [PERSON] 19.07.2022, керуючи автобусом марки «МАЗ 20369», д.н.з. [NUMBER] , порушив правила дорожнього руху України, в результаті чого трапилася ДТП, що призвело до пошкоджень транспортних засобів - учасників ДТП. [PERSON] Було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.ю124 КУпАП. На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність власника автобуса марки «МАЗ 20369», д.н.з. [NUMBER] застрахована не була, що підтверджується інформацією з сайту Моторно-транспортного бюро України. Згідно Звіту про оцінку вартості матеріального збитку №234/07-22 від 16.08.2022, вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «AUDI», д.н.з. [NUMBER] складає 201 554,54 грн., а розмір матеріального збитку складає 92 921,72 грн. Посилаючись на правову позицію Верховного Суду у справі №759/17470/15 остаточний розмір матеріальної шкоди, завданий позивачу, за вирахуванням ПДВ (20%) становить - 161 243,00 грн. 17.10.2022 позивач після проведення оцінки вартості матеріального збитку звернувся до відповідача із заявою про відшкодування завданих збитків внаслідок ДТП. Однак, листом від 08.11.2022 у відшкодуванні збитків позивачу було відмовлено. Посилаючись на те, що відповідачем, у порушення норм чинного законодавства не було відшкодовано шкоду, просив стягнути з відповідача на його користь 161 243,00 грн. на відшкодування шкоди, 3 000 грн. на відшкодування витрат, пов`язаних із складанням Звіту про оцінку вартості матеріального збитку. Окрім того, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн. за протиправні дії відповідача, які спричинили зміні звичайного ритму життя позивача, душевні страждання через пошкоджений транспортний засіб та неможливість його використовувати, відсутність у позивача страхового полісу призвело до витрачання позивачем значного часу та власних коштів на проведення ремонтних робіт. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача, відповідно до ст. 625 ЦК України, 3 % річних в розмірі 1 259,00 грн. та 5 187,99 грн. інфляційного збільшення боргу за порушення грошового зобов`язання, початком виникнення якого вважав дату набрання законної сили постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 08.09.2022 року - 19.09.2022. Відповідно з 19.09.2022 року у відповідача виникло зобов`язання по відшкодуванню позивачу матеріальної шкоди. 05.01.2023 року у відповідності до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями справу передано в провадження судді Коваленко І.В. 10.01.2023 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва відкрито провадження у цивільній справі та призначено розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Виходячи з положень ч.8 ст.279 Цивільного процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст.174 Цивільного процесуального кодексу України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. (Можливо ще щось додати про судове засідання) 08.02.2023 року (вх.№6125) до Дніпровського районного суду міста Києва надійшов відзив представника відповідача - Тараско Т.Є. з викладенням своїх заперечень проти позову, у задоволенні позовних вимог просив відмовити. (а.с.63-74). Обґрунтовуючи свої заперечення проти позовних вимог, представник відповідача зазначав, що розмір матеріальної шкоди обчислений позивачем шляхом віднімання від вартості відновлювального ремонту без урахування фізичного зносу у розмірі 201 554,54 грн. податку на додатну вартість (20%) у розмірі 40 310,91 грн. При цьому, у звіті про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу №234/07-22 від 16.08.2022 вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля становить 92 921,72 грн. Звертав увагу, що позивачем не надано документів на підтвердження проведення відновлювального ремонту ТЗ на суму, яка б перевищувала суму матеріального збитку, зазначеного у звіті №234/07-22 від 16.08.2022., доказів того, що позивачем проводився відновлювальний ремонт, на суму, яка б перевищувала суму матеріального збитку не надано. Також зазначав про відсутність підстав для відшкодування позивачу шкоди у розмірі вартості відновлювального ремонту без урахування зносу, оскільки позивач не підтвердив доказами, що відновлення автомобіля без заміни певних деталей та складників на нові є неможливим, або що така заміна пояснюється зняттям з виробництва деталей та складників, що підлягають замін, також не надав доказів, факту відновлення автомобіля (акту виконаних робіт), доказів оплати відновлення автомобіля (квитанції, чеки). З урахуванням вказаного, представник відповідача стверджував, що в межах заявлених вимог і наданих доказів, позивач має право на відшкодування завданої йому шкоди у розмірі 74 337,28 грн. (різниця між сумою визначеною у наданому Звіті як вартість матеріального збитку та ПДВ (20%). Вимогу про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційного збільшення боргу вважав безпідставною, оскільки сума вимоги, на яку здійснено нарахування вказаних штрафних санкцій, є оспорюваною та такою, що не підлягає задоволенню. Вимогу про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 5 000,00 грн. вважав необґрунтованою, не підтвердженою належними та допустимими доказами. Щодо стягнення витрат на правничу правову допомогу, зазначав, що відповідно до інформації з Єдиного реєстру адвокатів України, Котович Ігор Олександрович не є адвокатом. Саму ж суму гонорару за надання професійної правничої допомоги, який складається з: підготовки позовної заяв та оформлення додатків до позовної заяви, зазначену у фіксованому розмірі - 16 000,00 грн., представник відповідача вважав завищеною, не співмірною з реальною складністю справи та не відповідає критерію розумності. Посилаючись на зазначені обставини, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову. 09.02.2023 року (Вх.№6447) позивач та його представник подали відповідь на відзив, з викладенням своїх заперечень проти відзиву та відповідних обґрунтувань (а.с.75-84) 14.03.2023 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва постановлено залучено [PERSON] до участі у справі в процесуальному статусі - третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача. (а.с.101-102) 13.04.2024 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва поновлено представнику відповідача строк на звернення із клопотанням про призначення авто товарознавчої експертизи. Клопотання представника відповідача задоволено частково, призначено у цивільній справі судову транспортно-товарознавчу експертизу. Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. 15.06.2023 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва провадження у справі поновлено, у зв`язку з надходженням 14.06.2023 року клопотання експерта про надання додаткових матеріалів та погодження більш розумних строків проведення експертизи. 22.06.2023 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва задоволено клопотання директора Київського науково-дослідного інституту судових експертиз щодо погодження строків проведення експертизи у цивільній справі №755/165/23. Погоджено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз строк проведення судової почеркознавчої експертизи у строк понад 90 календарних днів. Задоволено клопотання судового експерта Сергія Копила про надання додаткових матеріалів для проведення судової експертизи у цивільній справі № 755/165/23. Зобов`язано [PERSON] надати для огляду об`єкт дослідження, а саме: автомобіль Audi, модель А3, д.н.з. [NUMBER] у пошкодженому стані після ДТП, яке сталось 19.07.2022, з відповідними реєстраційними документами до нього. 23 листопада 2023 року на адресу Дніпровського районного суду м. Києва від Київського Наукового - дослідного інституту судових експертиз (КНДІСЕ) повернулася цивільна справа з висновком експертів № 16145/23-54 від 15.11.2023. 12.12.2023 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва провадження у справі поновлено, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників процесу у відкритому судовому засіданні. Представник позивача - адвокат Котович І.А. у судовому засіданні 15.02.2024 підтримав позовні вимоги, з урахуванням поданих у судовому засіданні додаткових пояснень щодо відшкодування вартості відновлювального ремонту. Зокрема, посилаючись на висновок експерта №16145/23-54, згідно з яким вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «AUDI», д.н.з. [NUMBER] , складає 130 551, 79 грн. з врахуванням ПДВ та одночасно на позицію Верховного Суду у справі №759/17470/15, представник позивача вважав, що остаточний розмір матеріальної шкоди завданий позивачу за вирахуванням ПДВ (20%) становить - 104 441,43 грн., який просив стягнути з відповідача. Також, згідно доданого до заяви розрахунку заборгованості, просив в порядку ст.625 ЦК України, стягнути з відповідача 4 420,88 грн. 3% річних та 9 633,81 грн. інфляційного збільшення боргу, моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн. та судові витрати, які складаються з витрат на проведення оцінки матеріальних збитків, зі сплати судового збору та витрат на правничу правову допомогу. Представник відповідача Сердюков О.С. у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору, [PERSON] у судове засідання не з`явився; про дату, час і місце цього засідання був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив; правом подати письмові пояснення по суті заявлених вимог, з викладенням своїх аргументів і міркувань на підтримку або заперечень проти позову, не скористався.. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані докази та повідомлені сторонами обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом у судове засідання сторін, як це передбачено ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України, а тому суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 19 липня 2022 року о 21 годині 20 хвилин, [PERSON] , керуючи транспортним засобом «МАЗ 20369», державний номер [NUMBER] , на перехресті просп. Шухевича та бул.Перова в місті Києві, не надав перевагу в русі, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом «AUDI А3», державний номер [NUMBER] , чим заподіяв транспортним засобам пошкодження. Своїми діями [PERSON] порушив п. 10.3 ПДР, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КпАП України. Відповідно до постанови судді Дніпровського районного суду м. Києва від 08.09.2022 року, винним у вчиненні адміністративне правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, визнано - [PERSON] (а.с. 12-13). Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Власником автомобіля «AUDI А3», державний номер [NUMBER] , є [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с.10-11). Згідно з висновками звіту про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного КТЗ №234/07-22 від 16.08.2022 р., складеного оцінювачем ТОВ «Клевер Експерт» Баранковим О.О. , вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «AUDI А3», реєстраційний номер [NUMBER] , становить 92 921,71 грн. Вартість відновлювального ремонту автомобіля «AUDI А3», реєстраційний номер [NUMBER] , без урахування фізичного зносу вузлів і деталей, на момент проведення дослідження, становить: 201 554,54 грн. Ранкова вартість автомобіля «AUDI А3», реєстраційний номер [NUMBER] , до моменту ДТП, становить: 332 739,16 грн. (а.с.14-37) Судом встановлено, та не заперечувалося сторонами, що [PERSON] на момент дорожньо-транспортної пригоди перебував у трудових відносинах з КП «Київпастранс». Станом на момент дорожньо-траспортної пригоди відповідач не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземних транспортних засобів. 08.11.2022 року відповідач КП «Київпастранс» листом за №053/01-053/01/С-1682-197 на звернення [PERSON] від 17.10.2022 року відмовило останньому у відшкодуванні майнової шкоди заподіяної внаслідок ДТП на суму 201 554,54 грн., посилаючись на те, що, згідно наданого [PERSON] висновку оцінювача, вартість матеріального збитку з урахуванням ПДВ складає 92 921,71 грн. При цьому, вимога [PERSON] про відшкодування матеріального збитку складає 201 554,54 грн., тобто, вартість відновлювального ремонту ТЗ без врахування коефіцієнту фізичного зносу його складових (деталей) та з урахуванням ПДВ, яку, до того ж, необхідно перерахувати на банківський рахунок потерпілого. (а.с.40) Спір між сторонами виник з приводу стягнення з КП «Київпастранс», як власника транспортного засобу, матеріальної шкоди, завданої позивачу працівником відповідача в результаті ДТП, за вирахуванням ПДВ (20%), розмір якої становить - 161 243,00 грн. Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, яка встановлює загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 ст. 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» встановлено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Пунктом 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки їх власникам (володільцям) питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини (частина перша статті 1188 ЦК України). Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Статті 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб`єктного складу відповідальних осіб (коли обов`язок відшкодування шкоди покладається не безпосередньо на особу, яка заподіяла таку шкоду, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини особи, яка завдала шкоди. Не є таким суб`єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Зазначений висновок узгоджується і з нормою частини першої статті 1172 ЦК України та частини другої статті 1187 ЦК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18) зазначено, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що [PERSON] працював в КП «Київпастранс» і здійснив ДТП, керуючи належним відповідачу транспортним засобом - автобусом марки «МАЗ 203069», реєстраційний номер [NUMBER] , при виконанні трудових обов`язків. Тому, враховуючи положення ст. 1172 ЦК України, КП «Київпастранс» зобов`язане відшкодувати шкоду завдану їх працівником. Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Обґрунтовуючи позов про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 161 243,00 грн., позивач посилався на звіт про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного КТЗ №234/07-22 від 16.08.2022 р., вказавши на те, що відшкодуванню підлягає матеріальна шкода, за вирахуванням ПДВ (20%). Представник відповідача, заперечуючи проти позову в цій частині, вказав на те, що позивачем невірно визначено вартість матеріального збитку, яка підлягає відшкодуванню, не підтверджено понесених витрат на відновлювальний ремонт понад суму матеріального збитку. Статтею 57 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 66 Цивільного процесуального кодексу України, висновок експерта - докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, задані судом. Так, згідно висновку експерта за №16145/23-54 за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи у цивільній справі №755/165/23, складеного 15.11.2023 року експертом Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (КНДІСЕ) Сергієм Копилом, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу - автомобіля марки «AUDI», комерційний опис А3, реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 19 липня 2022 року, в цінах на дату ДТП, складає: 130 551,79 грн. з врахування ПДВ на запасні частини та матеріали. Разом з тим факт включення або не включення ПДВ до суми вартості робіт залежить від форми оподаткування суб`єктів господарської діяльності, які надають послуги з проведення ремонту КТЗ. Вартість матеріального збитку (шкоди), завданого(ї) власнику автомобіля «AUDI А3», реєстраційний номер [NUMBER] , - [PERSON] , унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 19 липня 2022 року, в цінах на дату ДТП, складає: 65 272,46 грн., з врахування ПДВ на запасні частини та матеріали. Разом з тим факт включення або не включення ПДВ до суми вартості робіт залежить від форми оподаткування суб`єктів господарської діяльності, які надають послуги з проведення ремонту КТЗ. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказів того, що на час розгляду справи судом відновлювальний ремонт автомобіля проведений та його вартість складає 130 551,79 грн. з врахуванням ПДВ на запасні частини та матеріали чи 104 441,43 грн. без врахування ПДВ на запасні частини та матеріали, позивачем суду не надано. Таким чином, оскільки доказів того, що сума фактично виконаних ремонтних та відновлюваних робіт транспортного засобу - автомобіля марки «AUDI», комерційний опис А3, реєстраційний номер [NUMBER] складає 104 441,43 грн. без врахування ПДВ на запасні частини та матеріали, суду не надано, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення на відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 65 272 грн. 46 коп. У частині стягнення витрат на проведення оцінки матеріальних збитків - 3 000,00 грн. суд приходить до висновку про відмову в їх задоволенні, оскільки в матеріалах справи відсутнє будь-яке документальне підтвердження понесених позивачем витрат на суму 3 000,00 грн. за проведення оцінювачем ТОВ «Клевер Експерт» Баранковим О.О. оцінки вартості матеріального збитку заподіяного КТЗ №234/07-22 від 16.08.2022 р. Щодо стягнення 3% річних та інфляційного збільшення боргу. Позивач, посилаючись на ст. 625 ЦК України, просив стягнути з відповідача на свою користь 3 % річних в розмірі 4 420,88 грн. та 9 633,81 грн. інфляційного збільшення боргу, нарахованих ним на основну суму заборгованості - 104 441,43 грн., за період з 19.09.2022 року (дата набрання постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 08.09.2022 щодо [PERSON] законної сили) по 15.02.2024 року. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно із статтею 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проаналізувавши норми статей 524, 533 - 535, 625 ЦК України, можна дійти висновку, що грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов`язання зі сплати коштів. Таким чином, грошовим зобов`язанням є такі правостосунки, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Отже, грошовим слід вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора. За змістом вказаних норм, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначених норм права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Такої позиції дотримується Велика Палата Верховного суду у Постанові від 16 травня 2018 року, справа № 686\\21962\\15-ц. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18) зазначила, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такий правовий висновок міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року № 6-49цс12, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від такої позиції. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні. Так, сторонами не заперечувалось, що постанова Дніпровського районного суду м. Києва від 08.09.2022 року, якою [PERSON] , визнано винним у вчиненні адміністративне правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України. який перебував на момент скоєння ДТП у трудових відносинах з відповідачем, набрала законної сили - 19.09.2022 року. Разом з тим, перевіривши розрахунок позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню. Суд присуджує до стягнення за прострочення виконання відповідачем основного зобов`язання (відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 65 272 грн. 46 коп.) - 3 114,50 грн. інфляційних втрат та 579,40 грн. 3% річних за період з 20.09.2022 року (наступний день після набрання постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 08.09.2022 року законної сили) по 04.01.2023 року (день звернення з позовом до суду). Щодо відшкодування завданої моральної шкоди. Відповідно до частини першої та пункту 1 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частинами 2, 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 5 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). За змістом ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Заявляючи вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач посилався на те, що ним перенесено моральні та душевні страждання, у зв`язку із фізичним пошкодженням транспортного засобу, змінився звичайний ритм життя, позивач вимушено мав користуватися громадським транспортом, що спричинило неподобства пов`язані із роботою та побутом. Доказів спричинення шкоди здоров`ю, позивач не надав. Враховуючи характер та ступінь вини відповідача, глибину душевних та фізичних страждань позивача, зміну його звичного способу життя, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з КП «Київпастранс» на користь позивача моральної шкоди в розмірі 2000,00 грн. Саме такий розмір моральної шкоди, на переконання суду, є виваженим та співмірним, не спричинить збагачення позивача за рахунок відповідача та не поставить в край тяжкий майновий стан відповідача. Щодо розподілу судових витрат При вирішенні питання розподілу судових витрат, суд дійшов наступних висновків. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням ціни позову, та розміру задоволених позовних вимог згідно ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача КП «Київпастранс» на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору, пропорційно задоволеним вимогам в сумі 1022,52 грн. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 16 000 грн. Відповідно до ч. ч. 2-4 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У порушення вимог ч. 3 ст. 137 ЦПК України позивачем не надано детального опису робіт (надання послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги, не зазначено час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг). Ураховуючи те, що позивачем не надано суду обґрунтованого розрахунку суми витрат, понесених на правову допомогу, не зазначено час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), не надано належних доказів на підтвердження розміру реально понесених ним витрат на оплату наданих адвокатом послуг, правові підстави для стягнення витрат на правову допомогу відсутні.

Outcome: partial