Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-12 00:00:00

12 жовтня 2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант». В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що 29 жовтня 2021 року близько 14:55 год., на А/Д М-30336 км с. Дяківці, Вінницької області з вини відповідача [PERSON] , який керував ТЗ Mitsubishi Pajero, державний реєстраційний номер [NUMBER] , сталася дорожньо-транспортна пригода в результаті, якої належний позивачу транспортний засіб марки TOYOTA модель HIGHLANDER, державний реєстраційний номер [NUMBER] , був пошкоджений, а йому як власнику автомобіля завдано майнову шкоду, яка становить 469875,38 грн. Постановою Вінницького районного суду Вінницької області від 8 лютого 2022 року провадження в справі відносно [PERSON] за ст. 124 КУпАП закрито в зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення. Постановою Вінницького апеляційного суду Вінницької області від 17 березня 2022 року вказане рішення суду першої інстанції залишено без змін. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» з лімітом відповідальності за майнову шкоду в розмірі 130 000 грн. Позивач зазначав, що ТДВ «Страхова компанія «Альфа-гарант» відмовила йому у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на те, що вина [PERSON] у вчиненні ДТП не була встановлена. Посилаючись на те, що [PERSON] не заперечував щодо закриття провадження у справі через закінчення строків притягнення до адміністративної відповідальності, а закриття провадження з цих підстав не є реабілітуючими обставинами, позивач просив: стягнути із ТДВ «Страхова компанія «Альфа- Гарант» на його користь страхове відшкодування в розмірі 130000,00 грн та пені в розмірі 25572.60 грн.; стягнути із [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 339875,38 грн та 10500 грн за евакуацію транспортного засобу, вирішити питання про судові витрати. 16 грудня 2022 року позивач подав заяву про зменшення позовних вимог в частині позову до [PERSON] та просив стягнути з останнього на відшкодування завданої майнової шкоди 160484 грн та 10500 за евакуацію ТЗ. Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 6 вересня 2023 року позовну заяву [PERSON] в частині вимог до відповідача [PERSON] залишено без розгляду за заявою позивача. Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 6 вересня 2023 року [PERSON] залучено до участі у справі в якості 3-і особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача. В судове засідання позивач не з`явився, направив до суду свого представника, який позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на його безпідставність. При цьому посилалася на те, що вину [PERSON] не встановлено. Постановою суду провадження у справі відносно [PERSON] було закрито в зв`язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності без встановлення вини. Суд заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. За змістом статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана, зокрема з використанням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 29 жовтня 2021 року близько 14:55 год., на А/Д М-30336 км с. Дяківці, Вінницької області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю водіїв [PERSON] та [PERSON] . Внаслідок ДТП автомобіль позивача марки TOYOTA модель HIGHLANDER, державний реєстраційний номер [NUMBER] , був пошкоджений, а йому як власнику автомобіля завдано майнову шкоду. Постановою Вінницького районного суду Вінницької області від 8 лютого 2022 року провадження в справі відносно [PERSON] за ст. 124 КУпАП закрито в зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення. Постановою Вінницького апеляційного суду Вінницької області від 17 березня 2022 року вказане рішення суду першої інстанції залишено без змін. При цьому судом апеляційної інстанції зазначено, якщо судом встановлено, що закінчились строки, передбачені ст. 38 КУпАП, суд не вправі розпочинати чи продовжувати судовий розгляд у справі про адміністративне правопорушення, як то досліджувати докази та встановлювати винуватість правопорушника, якщо сам правопорушник не вимагає, заперечуючи свою провину. Тому суд прийняв вірне рішення закривши адміністративну справу без визнання [PERSON] винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 15). Таким чином вина [PERSON] не була встановлена під час розгляду справи про адміністративне правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Докази на підтвердження його вини судом не досліджувалися. З врахуванням вищезазначеного, для стягнення суми страхового відшкодування зі страхової компанії, в даній справі суд має дослідити та оцінити докази вини [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, в тому числі й дати оцінку тому, що [PERSON] не наполягав на продовженні судового розгляду в справі про адміністративне правопорушення для доведення своєї невинуватості тощо, а тому [PERSON] в даній справі має мати процесуальний статус відповідача, а не третьої особи. Відповідно до ч. 1 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Залучення до участі у справі співвідповідача або заміна неналежного відповідача за клопотання відповідача без згоди позивача процесуальным законом не передбачена. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Обсяг процесуальних прав, наданих відповідачу є більшим ніж обсяг процесуальних прав третьої особи. Зазначене не перешкоджає позивачу звернутися з таким позовом повторно визначивши належний склад відповідачів. Питання розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed