Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-13 00:00:00

До Карлівського районного суду надійшла заява [PERSON] , в якій вона просить встановити факт належності свідоцтва про право власності на житло від 23.03.2000 року, видане відділом приватизації житла Державного сільськогосподарського підприємства «Вакулиха», на квартиру [ADDRESS] , на праві спільної (сумісної або часткової) власності [PERSON] та [PERSON] . В обґрунтуванні заяви вказала, що у свідоцтві про право власності на житло, видане відділом приватизації житла Державного сільськогосподарського підприємства «Вакулиха», її по батькові написано з помилкою « [PERSON] » замість « [PERSON] ». Зазначила, що підтвердженням того, що вона є співвласницею квартири необхідно для проведення нотаріальних дій. Оскільки Державне сільськогосподарське підприємство «Вакулиха» ліквідовано, єдиним можливим способом встановити даний юридичний факт є звернення до суду. Ухвалою Карлівського районного суду Полтавської області від 25.01.2024 року заяву про встановлення факту прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. В судове засідання заявник [PERSON] не з`явилася, однак направила заяву про розгляд справи без участі заявника, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі. Заінтересована особа Мартинівська сільська рада Полтавського району Полтавської області до суду свого представника не направила, направила заяву про розгляд справи за відсутності її представника. Враховуючи заяви учасників справи, суд вирішив на підставі ст. 211, ст. 247 ЦПК України, провести судовий розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та на підставі наявних у суду матеріалів. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, перелік яких визначений частиною першою статті 315 ЦПК України. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема, належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Так, судом встановлено, що відповідно до паспорта громадянина України № [NUMBER] ,\~виданого 31.03.2023 року Карлівським сектором Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області прізвище, ім`я та по батькові заявниці\~ [PERSON] . Згідно з довідкою про внесення відомостей до Єдиного Державного демографічного реєстру №1365124 2023 від 28.04.2023 року [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , дата реєстрації: 14.12.1998. Заявниця народилася [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого на ім`я « [PERSON] » (російською мовою), батьком якої записано « [PERSON] » (російською мовою). В свідоцтві про укладення шлюбу зазначено, що 23.02.1972 року « [PERSON] » та « [PERSON] » уклали шлюб, після укладення шлюбу присвоєно прізвище « [PERSON] » (російською мовою). Прізвище, ім`я, по батькові заявниці, як [PERSON] , зазначено також у приватизаційному платіжному дорученні № 48 від 26.05.2000 року. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 23.03.2000 року, виданого відділом приватизації житла Державного сільськогосподарського підприємства «Вакулиха» квартира за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної спільної (сумісної або часткової) власності гр.: [PERSON] , [PERSON] . Право власності зареєстровано в КП «Інвентаризатор» у реєстрову книгу за №1-7 23.03.2000 року. Тож, судом встановлено, що ім`я по батькові заявниці, згідно паспорту громадянина України - « [PERSON] », однак у свідоцтві про право власності на житло від 23.03.2000 року, виданого відділом приватизації житла Державного сільськогосподарського підприємства «Вакулиха», ім`я по батькові заявниці вказано, як « [PERSON] » . При цьому, наявні у справі докази у своїй сукупності доводять факт належності заявниці, [PERSON] , [INFO] - правовстановлюючого документу на квартиру - свідоцтва про право власності на житло від 23.03.2000 року, виданого відділом приватизації житла Державного сільськогосподарського підприємства «Вакулиха», за яким, [PERSON] , є співвласником квартири [ADDRESS] . У зв`язку з розбіжностями в написанні імені по батькові заявниці у документах, вона не може подати документи для вчинення нотаріальних дій. Оскільки Державне сільськогосподарське підприємства «Вакулиха» припинено, що підтверджується відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, встановити даний юридичний факт можливо лише в судовому порядку. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов висновку, що зазначене вище свідоцтво про право власності належить заявниці, при цьому у вказаному документі різниться написання імені по батькові заявниці з її іменем по батькові, зазначеним у паспорті громадянина України. Вказаний документ, важливий для заявниці з метою подальшого проведення нотаріальних дій, при цьому встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, а це означає, що в судовому порядку можливо встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Таким чином, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] є обґрунтованою та підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 294 ЦПК України судові витрати по справам окремого провадження не відшкодовуються, тому суд відносить судові витрати на рахунок заявника по справі. На підставі викладеного,

Outcome: approved