Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-22 00:00:00

І. Суть позовної заяви 1.1. 19 грудня 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, яким просить позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , у відношенні малолітніх доньок: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . 1.2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з березня 2015 року по вересень 2023 року сторони проживали разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу. В період спільного проживання у них народилися двоє дітей. З вересня 2023 року сторони перестали проживати однією сім`єю, відносини між ними фактично припинилися та на теперішній час вони проживають за різними адресами, спільне господарство не ведуть. Діти фактично проживають з позивачем за однією адресою. Мати дітей проживає окремо та має намір найближчим часом виїхати за кордон України з метою працевлаштування, у зв`язку із чим сторони записалися на прийом до нотаріуса з метою укласти договір між ними щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей разом з позивачем. Однак відповідачка не з`явилася до нотаріуса для підписання відповідного договору. Наведені факти свідчать про те, що відповідачка самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, у зв`язку з чим, позбавлення її батьківських прав відповідатиме найвищим інтересам дитини. ІІ. Процедура та позиції сторін 2.1. Відповідно до протоколу автоматичного розподілу справ між суддями від 19.12.2023 року, справа №946/9883/23 передана на розгляд судді Бальжик О.І. 2.2. 27.12.2023 року ухвалою суду відкрито провадження та призначено до розгляду у загальному позовному провадженні. 2.3. 31.07.2023 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 2.4. Сторони, а також представник третьої особи, будучи своєчасно та належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. Сторони звернулися із заявами про підтримання та визнання позовної заяви, відповідно, та розгляд справи у їх відсутність. Третя особа звернулась із заявою про розгляд справи у її відсутність, при винесенні рішення просила врахувати інтереси дитини. 2.5. Під час розгляду справи повне фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалося у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України. ІІІ. Фактичні обставини та докази на їх підтвердження 3.1. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з березня 2015 року по вересень 2023 року проживали разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Сторони припинили спільне проживання з квітня 2022 року. 3.2. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Арцизького районного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 123 від 03.04.2015, [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] (а.с.12). 3.3. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрацій актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Одеської області, актовий запис № 327 від 11.04.2018 року, [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] (а.с.15). 3.4. Як вбачається з висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області за №04/21-65 від 22.01.2024 року малолітні [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , залишилися проживати разом з батьком, оскільки мати [PERSON] відмовилася займатися вихованням та доглядом за дітьми, проживає окремо, не цікавиться життям та здоров`ям доньок та має намір найближчим часом виїхати за кордон України. На підстави вищевикладеного, орган опіки та піклування виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні її доньок: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 34-35). 3.5. [PERSON] надала заяву про те, що вона не заперечує проти позбавлення її батьківських прав (а.с.44). ІV. Оцінка та висновки судді 4.1. За змістом ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. 4.2. Згідно ч.ч.7, 8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей. 4.3. Стаття 141 СК України визначає, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. 4.4. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. 4.5. Частиною 4 ст.29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи, яка досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. 4.6. Відповідно до ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. 4.7. Згідно з ч. ч.1, 2 ст. 161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. 4.8. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ч.141 ч.2 СК України). 4.9. Пунктами 4, 5, 6 ст.19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. 4.10. Відповідно до п.п.1, 2, 4 ч.1 ст. 164 СК України мати та батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, є хронічними алкоголіками або наркоманами. 4.11. Пленум Верховного Суду України у п.п.15, 16 постанови «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» за №3 від 30 березня 2007 року роз`яснив судам, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини від інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. 4.12. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального усвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. 4.13. [PERSON] позов та обставини позову визнала у повному обсязі (а.с.44). 4.14. За таких обставин, суд вважає, що відповідачка дійсно не виконує своїх батьківських обов`язків, оскільки не приділяє увагу вихованню дітей, не здійснює за ними належний догляд та контроль, не піклується про їх духовний і фізичний розвиток, не забезпечує їх необхідним харчуванням, не цікавиться їх здоров`ям, не створює умови для отримання ними освіти, а також не проявляє до них материнської уваги та турботи. 4.15. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, слід задовольнити, так як позбавлення її батьківських прав є доцільним та відповідає найвищим інтересам дітей.

Outcome: approved