Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-13 00:00:00

У серпні 2022 року представник позивача звернувся до суду із вищевказаною позовною заявою в якій просив суд стягнути із відповідача [PERSON] на користь держави в особі Управління соціального захисту населення Запорізької РДА Запорізької області надміру виплачені кошти державної допомоги малозабезпеченій сім`ї в розмірі 7320,50 грн., а також судовий збір по справі. Ухвалою судді Запорізького районного суду Запорізької області від 26.12.2023 позов прийнято до розгляду, відкрито провадження у цивільній справі та призначено судове засідання, вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження. До початку розгляду справи представник позивача Жогова К.Ю. надала до суду заяву в якій зазначила про те, що на сьогоднішній день відповідачкою було сплачено основну суму боргу в розмірі 7320,50 грн., у зв`язку з чим предмет позову відсутній, однак просила вирішити питання про відшкодування судового збору в розмірі 2684 грн. Від відповідача [PERSON] до початку розгляду справи до суду надійшла заява в якій вона визнала борг в повному обсязі та зазначила про те, що добровільного його сплатила. Просила звільнити її від сплати судового збору. За приписами ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що доводи викладені в позовній заяві знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи . Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 24 січня 2023 року [PERSON] звернулась до Управління із заявою про призначення усіх видів соціальної допомоги, в якій просила про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, у якій підтвердила власним підписом зокрема про те, що вона усвідомлює, що наведені нею відомості про доходи майно, що вплинули або могли вплинути на прийняття рішення щодо надання соціальної допомоги, компенсацій та пільг, будуть перевірені згідно з чинним законодавством Уіфаїни; її повідомлено, що в разі зміни обставин, які можуть вплинути або могли вплинути на отримання нею соціальної допомоги, компенсації та пільг, вона зобов`язується повідомити органи праці та соціального захисту населення; про відмову в призначенні або припинення виплати призначеної соціальної допомоги та/або повернення надміру нарахованих коштів у разі подання неповних чи недостовірних відомостей про доходи та майновий стан сім`ї її попереджена. Рішенням УСЗН Запорізької РДА від 06.02.2023 [PERSON] призначено допомогу малозабезпеченим сім`ям в період з 01.01.2023 по 30.06.2023 у розмірі 3660,25 грн. щомісячно. Розпорядженням УСЗН від 20.06.2023 [PERSON] було продовжено виплату з 01.07.2023 по 31.07.2023 в розмірі 3660,25 грн. щомісяця. Розпорядженням від 20.07.2023 було продовжено виплату з 01.08.2023 по 31.08.2023 в розмірі 3660,20 грн. щомісяця. 06 липня 2023 року [PERSON] подала до Управління нову заяву про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсації та пільг. Згідно п.20 Порядку № 250 від 24.02.2003 Державна соціальна допомога призначається з місяця звернення за нею, якщо протягом місяця подано всі документи. Для призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї Управлінням було проведено розрахунок середньомісячного доходу сім`ї для призначення, та виявлено що відповідач не працювала та не було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі, не меншому від мінімального сумарно протягом трьох місяців за період, який враховується при призначенні допомоги малозабезпеченим сім`ям (попередні два місяці становлять два квартали, що передують місяцю який передує місяцю звернення за призначенням допомоги), тобто з 01 липня 2023 року [PERSON] втратила право на отримання державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, тому виникла переплата державних коштів за липень 2023року 3660,25 грн. та за серпень 2023 року 3660,25грн. На виконання законодавчо встановленого порядку, Управління повідомило відповідача листом від 19 вересня 2023року № 07-14/2515 про виникнення надміру виплаченої суми допомоги у зв`язку з тим, що нею було подані недостовірні відомості або приховано інформацію про доходи, а також про необхідність її повернення до бюджету. Також Управління зазначило, що у разі неповернення переплати в добровільному порядку, буде вимушено звертатися до суду з позовом про примусове стягнення заборгованості. Враховуючи, що станом на 18.12.2023 сума боргу відповідачем не сплачена, позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. При цьому особа, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі (частина перша статті 1213 ЦК України). Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Аналіз наведеної норми свідчить про те, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила, по-перше: - якщо виплата відповідних грошових сум проведено добровільно особою (за відсутності рахункової помилки), яка проводила таку виплату; по-друге: - у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 06 лютого 2019 року по справі № 545/163/17, а також у Постанові від 11 квітня 2019 року по справі № 150/164/17 у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідач, всупереч положенням статті 81 ЦПК України, не надала суду жодних доказів, які б спростовували факт наявності надмірно отриманих коштів. Враховуючи викладене, з огляду на вимоги законодавства, що регулюють спірні правовідносини, у даному випадку, суд вважає, що позивачем доведено обґрунтованість позовних вимог, а відповідачем допущено порушення вимог Закону, а тому суд дійшов висновку про обґрунтованість позову. Разом з тим судом встановлено, що після звернення зо суду з відповідним позовом відповідач сплатив суму боргу двома платежами: 19.12.2023 у сумі 1000 грн., та 02.01.2024 у сумі 6320,50 грн., що підтверджується наданими суду копіями квитанцій. З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку, що на час розгляду справи відсутній предмет позову, у зв`язку з чим в цій частині позов не підлягає задоволенню, однак суд вважає необхідним вирішити питання про відшкодування судових витрат по справі. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved