Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-26 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути із [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість станом 17.09.2023 за договором про надання банківських послуг № б/н від 01.09.2020 в розмірі 72700,01 грн, понесені судові витрати в розмірі 2684,00 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 01.09.2020 відповідач з метою отримання банківських послуг звернулася до позивача, у зв`язку із чим підписала Заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг. При підписанні заяви відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява на отримання кредиту разом з «Умовами та правилами надання послуг», «Тарифами Банку» складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується її підписом в заяві. Також, 01.09.2020 своїм підписом відповідач підтвердила про ознайомлення та згоду на виконання умов, що передбачені в паспорті споживчого кредиту, які містять відомості про основні умови кредитування, зокрема суму кредиту, строк дію договору, процентну ставку, наслідки прострочення виконання зобов`язань, порядок повернення кредиту, тощо. Проте, відповідачем умови кредитного договору не виконувалися, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 17.09.2023 становить 72700,01 грн, що складається із заборгованості за кредитом в розмірі 67057,66 грн; заборгованості за простроченими відсотками 5642,35 грн, заборгованості за комісією 0,00 грн. та пеня в розмірі 0,00 грн. Ухвалою суду від 16.10.2023 відкрито провадження у даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами. Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення копії ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву і всі наявні докази, що підтверджують заперечення проти позову. Роз`яснено, що розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін проводиться за її клопотанням, яке він може подати в строк для подання відзиву на позов. Ухвалою суду від 15.01.2024 постановлено проводити розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін на 07.02.2024. 05.02.2024 від представника позивача [PERSON] на адресу суду надійшло клопотання про дослідження доказів, в якому просив врахувати, що розмір відсоткової ставки в розмірі 40,80 % річних погоджений між банком та клієнтом, про що свідчить підпис відповідача в заяві про приєднання до Умов та Правил надання послуг та паспорті споживчого кредиту. 07.02.2024 розгляд справи відкладено на 27.02.2024 у зв`язку з неявкою відповідача. Представником позивача разом із позовною заявою подано до суду клопотання про те, що позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи та просить розглянути справу без їх участі (а.с.46). Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, відповідно до приписів ст. 128, 130, 131 ЦПК України. Зокрема, шляхом розміщення оголошення на веб-сайті судової влади України. Про причини неявки суд не повідомила та не скористалася своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до\~вимог ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, не подав відзив і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, а позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів та ухвалення заочного рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини та оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, встановив таке. На підтвердження укладення кредитного договору позивачем надана копії заяви про приєднання до Умов та правил надання послуг та паспорта споживчого кредиту, зі змісту яких вбачається, що 01.09.2020 відповідач підписала заяву та паспорт споживчого кредиту, чим підтвердила про ознайомлення та згоду на виконання їх умов, які містять відомості про основні умови кредитування, зокрема, суму кредиту, строк дії договору, процентну ставку, наслідки прострочення виконання зобов`язань, порядок повернення кредиту, тощо. Відповідно до довідки про надання кредитних карток вбачається, що відповідачу видано такі кредитні картки, а саме: карта «Універсальна» - № [NUMBER] , дата відкриття якої 01.09.2020, термін дії 06/24; карта «Універсальна GОLD» - № [NUMBER] , дата відкриття якої 12.05.2021, термін дії 02/25. Також, додано довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] , на картковому рахунку № [NUMBER] , з якої вбачається, що 01.09.2020 відповідачу встановлений кредитний ліміт 0,00 грн, який 14.01.2022 - збільшено до 71 000,00 грн., 12.10.2022 - зменшено до 70 992,03 грн., 01.11.2022 зменшено до 69 583,86 грн, 27.01.2023 зменшено до 69 390,09 грн, 02.02.2023 зменшено до 0,00 грн. Відповідно до наданого банком розрахунку загальна заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 17.09.2023 становить 72700,01 грн, що складається із заборгованості за кредитом в розмірі 67057,66 грн; заборгованості за простроченими відсотками - 5642,25 грн, відсутні заборгованості за комісією та пені. Із наданої банком виписки за договором за період з 01.09.2020-26.09.2023 вбачається, що відповідач здійснювала часткове погашення кредиту. Суд, надаючи оцінку зібраним у справі доказам, виходить з такого. За правилами ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. За нормами ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Статтею 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Статтею 1069 ЦК України передбачено, що якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених цим кодексом випадках. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України відповідач не подала до суду доказів на підтвердження належного виконання грошового зобов`язання за кредитним договором. Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2684,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № IHB94B40YW від 04.10.2023, а тому з відповідача належить стягнути вказані витрати на оплату судового збору.

Outcome: approved