Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-19 00:00:00

У серпні 2023 року [PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом, в якому просить суд: визначити місце проживання малолітнього [PERSON] разом з батьком; звільнити [PERSON] від сплати аліментів, які стягуються згідно судового наказу від 11.05.2018 по справі № 357/3738/18; стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів її заробітку; стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно отримані грошові кошти у розмірі 200 722,19 грн., що сплачені як аліменти за період з 01 березня 2022 року по червень 2023 року. І. Позиція сторін у справі. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 26.09.2008 року. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25.05.2018 року шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу сторони домовились, що дитина проживатиме з мамою. Однак з початком збройної агресії РФ проти України, сторони погодили, що їх спільний син [PERSON] буде проживати у батьків позивача у м.Львів. Навчальний 2021-2022 рік Нікіта закінчив онлайн в ліцеї «Перша Білоцерківська гімназія», проживаючи у м.Львів. З 19 липня 2022 року син певний час проживав з відповідачем. З 31.08.2022 року син сторін [PERSON] почав знову проживати в м. Львів та навчатися у 6-«Г» класі ліцею № 15 Львівської міської ради. [PERSON] вказує, що син [PERSON] виявив бажання переїхати на постійне місце проживання до м.Києва, щоб проживати із батьком, та [PERSON] був влаштований до загальноосвітньої школи № 45 Подільського району м.Києва. Позивач бажає, щоб син проживав з ним, створює всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, вважає, що в інтересах дитини проживати саме з батьком, а не з відповідачем, оскільки остання не має власного житла, а проживає у належній позивачу квартирі у м.Біла Церква, яка є його особистою власністю. Позивач вдруге одружився та його дружина [PERSON] з розумінням та повагою відноситься до сина позивача. На даний час позивач проживає у орендованій трикімнатній квартирі, в якій вже виділена окрема кімната для [PERSON] . Син забезпечений усім необхідним для проживання і навчання. Також, позивач уклав попередній договір про намір придбати квартиру в Подільському районі м.Києва після завершення будівництва та вже сплатив 40 % вартості квартири. Позивач має стабільний заробіток, що дає йому можливість забезпечити дитині належні умови проживання, повною мірою займатись вихованням. Оскільки відповідач заперечує проти того, щоб син проживав з батьком, позивач просить в судовому порядку визначити місце проживання сина [PERSON] . Згідно судового наказу, виданого 11.05.2018 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області по справі № 357/3738/18 стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, примусове виконання вказаного наказу здійснюється Солом`янським відділом державної виконавчої служби у місті Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) в рамках виконавчого провадження № [NUMBER]. Позивач працює офіційно, та здійснює оплату визначеного розміру аліментів. За період з березня 2022 по липень 2023р., позивач сплатив аліменти на користь відповідача у розмірі 242 222,19 грн., хоча дитина сторін перебувала на утриманні позивача та його батьків. Відповідач сплатила на рахунок батька позивача - [PERSON] переказ коштів в розмірі 41 500 грн (аліментів). Позивач зазначає, що аліменти у розмірі 200 722,19 грн.(242 222,19 грн. - 41 500 грн.) безпідставно залишились у користуванні відповідача, які використовувались не за цільовим призначенням. Позивач намагався вирішити в позасудовому порядку питання щодо стягуваних аліментів, однак, відповідач, продовжує отримувати аліменти, не відкликає виконавчий лист з виконання, а також не повертає вказані кошти дитині, використовуючи їх на власний розсуд. Позивач зазначає, що з квітня 2022 року у відповідача відпали правові підстави для отримання аліментів на утримання сина, та всі отримані аліменти з вказаного часу є такими, що набуті без достатньої правової підстави, а тому позивач просить суд стягнути з відповідача вказані кошти та припинити стягнення аліментів. 25.10.2023 року представник позивача подала заяву про збільшення позовних вимог, де просила стягнути з [PERSON] , безпідставно отримані грошові кошти аліментів у розмірі 267 993,83 грн. за період з 01 березня 2022 року по 01 жовтня 2023 року. Не визнаючи позовні вимоги, відповідач [PERSON] направила заперечення на позовну заяву, в яких зазначила, що позивачем сплачуються аліменти на її користь відповідно до судового наказу від 11.05.2018 року, який не скасований та перебуває на примусовому виконанні у Солом`янському відділі ДВС у місті Києві. Отримані аліменти [PERSON] витрачає на потреби сина [PERSON] . Відповідач вказує, що за період з травня 2018 року син сторін проживав як з матір`ю, так і з батьком та деякий період проєживав з батьками позивача, жодним чином відповідач не чинила перешкод батьку чи бабі з дідом у спілкуванні з дитиною. Також зазначила, що аліменти на дитину не є безпідставно отриманими коштами, оскільки вони стягнуті на підставі наказу суду та відповідач використовує ці кошти лише на потреби сина. Відповідач зазначає, що має офіційну роботу (є військовослужбовцем ЗСУ), має достатній розмір заробітної плати, веде нормальний спосіб життя, не позбавлена батьківських прав, а тому вважає позовну вимогу про визначення місця проживання дитини з батьком безпідставною та такою, що порушує її права на проживання разом з сином, з яким у них склались добрі відносини. Однак, останнім часом, за період проживання сина [PERSON] в сім`ї позивача, [PERSON] почала відчувати, що його негативно налаштовують проти матері та надають неправдиву інформацію про неї, іноді забороняють сину спілкуватись з матір`ю по телефону. Відповідач вважає, що виходячи з морально-етичних та психологічних міркувань, дитині краще проживати з рідною мамою, а не в родині з чужими людьми. ІІ. Процесуальні дії та рішення у справі. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано для розгляду судді Ярмолі О.Я. (а.с. 54-55). 28.09.2023 року на адресу суду від представника позивача [PERSON] надійшла заява про забезпечення позову (а.с. 59-73). Ухвалою судді від 02.10.2023 року відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову (а.с. 78-80). Білоцерківський міськрайонний суд своєю ухвалою від 05.10.2023 року прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче судове засідання (а.с. 82-83). 13.10.2023 року представник позивача [PERSON] подала до суду клопотання про ознайомлення з матеріалами справи та заяву про видачу ухвали суду (а.с.90-91, 92-93). 25.10.2023 року представник позивача [PERSON] подала до суду клопотання про долучення письмових доказів до матеріалів справи, клопотання про виклик і допит свідків, заяву про збільшення позовних вимог (а.с. 94-99, 100-102,103-110). 25.10.2023 року на електронну адресу суду від відповідача [PERSON] надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (а.с. 112-116). Ухвалою від 25.10.2023 року, занесеною до протоколу судового засідання, задоволено клопотання сторони позивача про долучення до матеріалів справи документів, допит свідків та заслуховування думки дитини, відкладено підготовче засідання (а.с. 117-120) Ухвалою від 25.10.2023 року витребувано у Служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної державної адміністрації в місті Києві висновок щодо вирішення спору про визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 121-122). 30.11.2023 року на електронну адресу суду від начальника служби у справах дітей [PERSON] надійшло клопотання про проведення судового засідання 30.11.2023 року за відсутності представника служби (а.с. 128-129). 30.11.2023 року представник позивача [PERSON] подала до суду уточнене клопотання про виклик і допит свідків (а.с. 130-132). Ухвалою від 30.11.2023 року, занесеною до протоколу судового засідання, задоволено клопотання представника позивача про допит свідків, а також допит свідків в режимі відеоконференції, долучено до матеріалів справи відповідь на адвокатський запит. 30.11.2023 року на електронну адресу суду від відповідача [PERSON] надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (а.с. 137-139). 09.01.2024 року на електронну адресу суду від начальника служби у справах дітей [PERSON] надійшло клопотання про проведення судового засідання 11.01.2024 року за відсутності представника служби (а.с. 155-156). 09.02.2024 року на електронну адресу суду надійшли заперечення [PERSON] (а.с.178-180). 09.02.2024 року на електронну адресу суду надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи копії акту обстеження житлово-побутових умов [PERSON] та копії висновку оцінки потреб сім`ї (а.с. 192-197). 20.02.2024 року на електронну адресу суду надійшов висновок органу опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 17.01.2024 року (а.с. 198-201). В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Ковбасюк-Боброва А.І. підтримали позовні вимоги. Відповідач [PERSON] позов не визнала. Треті особи: Солом`янський відділ державної виконавчої служби у місті Києві ЦМУ МЮ (м.Київ), Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної державної адміністрації в місті Києві в судове засідання своїх представників на розгляд справи по суті не направили, про дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник третьої особи Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради, [PERSON] , поклалася на розсуд суду щодо вирішення даного спору. Заслухавши пояснення сторін, представника третьої особи, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги частково обґрунтовані і підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. ІІІ. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 26.09.2008 року. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25.05.2018 року по справі № 357/2472/18 шлюб між сторонами розірвано (а.с. 15). Сторони є батьками малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 1865, виданого 28.10.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області (а.с. 14). Згідно судового наказу, виданого 11.05.2018 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області по справі № 357/3738/18 2-н/357/646/18, було стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] , на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 12.04.2018 року та до досягнення дитиною повноліття (а.с. 16). Згідно актів від 29.03.2022, 20.04.2023, 30.06.2023, виданих Львівським комунальним підприємством «Сигнівка» вбачається, що [PERSON] , не зареєстрований, але фактично проживає в квартирі [ADDRESS] , де проживає [PERSON] (а.с. 17-19). З довідки № 105 від 07.06.2023, виданої директором ліцею № 15 Львівської міської ради Богдани Гаврилик, вбачається, що [PERSON] навчався у ліцеї № 15 ЛМР з 1 вересня 2022 року. Учень був забезпечений усім необхідним для навчання, з боку тимчасових опікунів - бабусі [PERSON] та дідуся [PERSON] . Була налагоджена комунікація з батьком [PERSON] з питань освітнього процесу та організаційних питань. Учень успішно освоїв навчальну програму 6-го класу та за результатами переведений до 7-го навчального класу (а.с. 21). Згідно довідки від 20.07.2023 року за вих. № 01-28/88, виданої директором загальноосвітнього навчального закладу І-ІІІ ступенів «Середня загальноосвітня школа № 45» Подільського району м.Києва Олександром Пошелюжним, [PERSON] прийнятий до 7 класу ЗНЗ І-ІІІ ступенів «Середня загальноосвітня школа № 45» Подільського району м.Києва (а.с. 43). Встановлено, що 06.09.2019 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 41). Встановлено, що позивач [PERSON] проходить військову службу в Збройних силах України, що підтверджується довідкою № 331/2/78 від 02.02.2023 року (а.с. 44). Згідно висновку органу опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 17.01.2024 року, слідує, що орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] разом з батьком [PERSON] . На засіданні комісії з питань захисту прав дитини Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, яке відбулось 29.11.2023 року був присутній [PERSON] , який зазначив, що хоче проживати разом з батьком, а також пояснив, що з мамою спілкується декілька разів на тиждень. Висновком встановлено, що [PERSON] разом з сином проживає за адресою: [ADDRESS] , дитина має окрему кімнату, місце дял сну, місце для навчання. [PERSON] про засідання комісії була повідомлена належним чином, заперечень або пояснень не надала (а.с. 199-200). ІV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ч. 8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно положень ч. 3 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Згідно ч. 2 ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. У ч. 1 ст.157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Згідно ст.141 цього Кодексу мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. В ч. 2 цієї ж статті вказано, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини, суд бере до уваги думку самої дитини, ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дитини, стан її здоров`я, матеріальне забезпечення батьків, інші обставини, що мають істотне значення. Як було встановлено судом, з народження [PERSON] , [INFO] проживав разом з обома батьками. Після розірвання шлюбу дитина проживала з мамою, однак з початком повномасштабної збройної агресії РФ проти України, їх син [PERSON] проживав у баби та діда (батьків позивача) у м.Львів. З початку навчального 2023 року [PERSON] проживає разом з батьком в м. Києві та навчається в 7 класі ЗНЗ І-ІІІ ступенів «Середня загальноосвітня школа № 45» Подільського району м.Києва. Матір дитини була обізнана щодо місця проживання і навчання свого сина, систематично спілкується з сином, який у вільний час приїздить до неї в м. Біла Церква. До розгляду даної справи судом, відповідач не висловлювала заперечень щодо місця проживання і навчання свого сина, не ініціювала вирішення такого спору державними органами. З метою встановлення обставин справи, судом були допитані свідки. Так, в судовому засіданні, яке відбувалось в режимі відеоконференції із Залізничним районним судом м.Львова, була допитана свідок [PERSON] , мати позивача, яка суду показала, що з 25.02.2022 року по липень 2023 року онук [PERSON] проживав з нею в м.Львів, навчався в гімназії, всі справи онука вирішувала свідок разом з чоловіком. Позивач з відповідачем надавали допомогу, син перераховував гроші, [PERSON] теж направляла кошти 10 000 грн. Свідок опікувалась життям свого онука, створювала всі належні умови для проживання, виховувала, займалась навчанням. За вказаний час відповідач жодного разу не приїжджала до свого сина, однак направляла посилки з солодощами та одягом для дитини. У липні 2023 року [PERSON] приїхала та забрала [PERSON] до себе, а з серпня 2023 року онук живе з батьком в м. Києві. Свідок [PERSON] , яка приходиться дружиною позивача, суду показала, що [PERSON] бажає, щоб його син проживав з ним, оскільки це краще для дитини, бо матір [PERSON] не цікавиться здоров`ям свого сина. Позивач забезпечує дитину всім необхідним, займається усіма організаційними питаннями, водить на спортивні гуртки, зокрема, [PERSON] займається баскетболом. Позивач уважно ставиться до здоров`я дитини, обстежує і лікує сина. Мати [PERSON] спілкується з сином на канікулах, [PERSON] не хоче їхати жити до своєї мами, оскільки бажає проживати з батьком. Відповідач постійно маніпулює дитиною, налаштовує сина проти нової сім`ї батька. Свідок особисто не знайома з [PERSON] . Свідок [PERSON] , суду показала, що з серпня 2023 року дитина постійно проживає з батьком, теперішня дружина [PERSON] дбає про [PERSON] . Свідку відомо, що дитина перебуває в гарних відносинах з батьком, вони разом роблять уроки, [PERSON] не бажає жити з мамою. В судовому засіданні, в присутності психологів [PERSON] , [PERSON] , була заслухана думка малолітнього [PERSON] , який зазначив, що з серпня 2023 року він проживає з батьком в м. Києві, має багато друзів, займається баскетболом. Нікіта гарно ставиться до молодшої сестри, яка нещодавно народилася. Зазначив, що з мамою бачився у грудні 2023р. Нікіті не подобається, що мама випиває та палить. Нікіта бажає проводити з мамою більше часу, однак краще його розуміє батько і проживати він бажає в м.Києві зі своїм батьком та навчатися в школі № 45 Подільського району м.Києва. В квартирі де він мешкає, [PERSON] виділена окрема кімната, він забезпечений необхідними речами. Встановленим є те, що сторони не можуть порозумітися та добровільно визначити місце проживання їх дитини, існує спір. При визначенні місця проживання дитини, суд враховує, що позивач працевлаштований, має дохід, переймається вихованням, навчанням та майбутнім свого сина. А також, суд приймає до уваги думку дитини, [PERSON] виявив бажання проживати з батьком. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , [INFO] . Також, суд вважає за потрібне в рішенні попередити батьків дитини, про обов`язковість виконання ними своїх батьківських обов`язків стосовно малолітньої дитини лише в її інтересах. Оскільки на даний час дитина сторін проживає разом з батьком і знаходиться на його утриманні, то позивач правомірно ставить вимогу про припинення стягнення аліментів на користь відповідача та стягнення аліментів з [PERSON] на користь позивача на утримання сина. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Відповідно до ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до п.17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. З аналізу статей вбачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст. 273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст. 273 СК України, має на меті скасування їх присудження. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Відтак, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. Отже, як було встановлено судом, малолітній [PERSON] з серпня 2023 року проживає разом з батьком, і здебільшого перебуває на його утриманні, та при цьому, батько є платником аліментів. При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Таким чином, у серпні 2023 року настали певні обставини, тобто фактичне проживання дитини з особою, яка зобов`язана сплачувати аліменти на утримання цієї ж дитини на користь особи, з якою дитина на час ухвалення рішення про стягнення аліментів проживала, і настання цих обставин впливає на припинення сплати [PERSON] періодичних платежів (аліментів) на утримання дитини. Вказана позиція узгоджується з висновком викладеним в постанові ВС від 03 лютого 2021 року у справі № 520/21069/18. Оскільки син сторін проживає з батьком, який продовжує сплачувати аліменти на користь відповідача, згідно судового наказу, то суд дійшов висновку, що позовна вимога про припинення стягнення аліментів з [PERSON] підлягає до задоволення. Та в зв`язку з наведеним підлягає до задоволення позовна вимога про стягнення аліментів з відповідача на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] . Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Визначаючи підстави стягнення аліментів і розмір цих аліментів, суд виходить з того, що фактично малолітній [PERSON] проживає з батьком, який утримує дитину, відповідач проживає окремо, самоусунулася від належного виховання та утримання сина, дитина сторін виявила бажання проживати з батьком. З урахуванням наведеного, даючи аналіз доказам по справі, суд вважає, що вимога про стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини підлягає до задоволення, але враховуючи встановлені обставини по справі, суд вважає, що стягнення аліментів має відбуватися з дня набрання рішенням суду в даній справі законної сили, оскільки суду не надано доказів, що матір дитини витрачала аліменти не за цільовим призначенням, та дитина сторін у вільний час, вихідні і святкові дні по січень 2024 рік проводила з матір`ю, тобто [PERSON] , проживаючи разом з батьком, деякий період перебував і на утриманні матері. Відповідач надавала кошти бабі та діду на утримання сина [PERSON] , коли він жив у м. Львів, направляла посилки, влітку 2023 року дитина проживала деякий період з матір`ю в м. Біла Церква, а тому суд дійшов висновку про необхідність припинення стягнення аліментів з позивача та стягнення аліментів з відповідача на користь позивача саме з дня набрання рішенням законної сили. Щодо вирішення позовних вимог про повернення безпідставно одержаних коштів, суд зазначає наступне. Частиною 1 статті 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Аналіз наведеної норми права свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати. Враховуючи те, що грошові кошти у розмірі 267 993,83 грн., які були сплачені за період з 01.03.2022 по 01.10.2023 року, як аліменти на утримання сина [PERSON] , стягувались на підставі судового наказу, виданого 11.05.2018 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області по справі № 357/3738/18 2-н/357/646/18, тобто не безпідставно, а також, враховуючи відсутність доказів недобросовісного набуття коштів [PERSON] , а тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вказаної вимоги. Вказана позиція узгоджується з висновком Верхового Суду, викладений у постанові від 04 листопада 2020 року по справі № 382/1728/18. Згідно ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що судом задоволено дві позовні вимоги, зокрема про визначення місця проживання дитини та припинення стягнення аліментів, за які позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2147,20 грн (по 1073,60 грн. за кожну вимогу), то вказані витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно з частиною шостою статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів, то витрати по сплаті судового збору в розмірі 1073,60 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial