Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-11 00:00:00

[PERSON] 09.10.2023 звернувся до суду із заявою, в якій просив визнати [PERSON] , [INFO] , недієздатною та встановити над нею опіку, призначивши його опікуном. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що його мати [PERSON] є інвалідом другої групи загального захворювання, почала неадекватно поводити себе в побутових умовах, часто забуває дії, які необхідно вчинити для користування побутовою технікою, приготування їжі звела до вживання хлібу та продуктів, які не потребують термічної обробки. Після звернення до лікарні було отримано висновок №689 від 18.07.2023 про наявність у неї порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі для виконання догляду вдома. Надалі стан здоров`я матері почав стрімко погіршуватися, тому вони вдруге звернулися до лікарні, де отримано висновок №793 від 22.09.2023 про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, внаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі. На даний час захворювання матері прогресує, тому їй необхідне періодичне профілактичне лікування. Оскільки у його матері спостерігається хронічний, стійкий, тривалий розлад психіки, внаслідок чого вона не здатна розуміти значення своїх дій та керувати ними, через хворобу потребує догляду та встановлення опіки, тому заявник вимушений звернутися до суду з даною заявою. Представник заявника в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, однакподав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Вислухавши представника заявника та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] з 26.07.2023 є інвалідом другої групи загального захворювання, інвалідність встановлена безтерміново, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 12ААВ №189588 від 27.07.2023. Заявник є сином [PERSON] , про що свідчать свідоцтво про народження заявника серії [NUMBER] та витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу матері заявника №00041103153 від 23.08.2023. На ім`я [PERSON] лікарсько-консультативною комісією КНП «Знам`янська міська лікарня імені А.В.Лисенка» Знам`янської міської ради 18.07.2023 видано висновок №689 про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися, у зв`язку з чим потребує соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи. Як вбачається з рішення виконавчого комітету Знам`янської міської ради Кіровоградської області №320 від 30.08.2023, заявник зареєстрований помічником [PERSON] , яка за станом здоров`я не може самостійно здійснювати свої права та виконувати обов`язки. Згідно з висновком лікарсько-консультативної комісії КНП «Знам`янська міська лікарня імені А.В.Лисенка» Знам`янської міської ради №793 від 22.09.2023 [PERSON] потребує отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи як особа похилого віку внаслідок наявних у неї когнітивних порушень. За клопотанням заявника ухвалою суду від 14.11.2023 у даній справі призначено судово-психіатричну експертизу стосовно [PERSON] , проведення якої доручено експертам Кропивницької філії судових експертиз державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України». Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №24 від 19.01.2024 [PERSON] на даний час не виявляє ознак стійкого хронічного психічного розладу. За своїм психічним станом може розуміти значення своїх дій і керувати ними, встановлення над нею опіки не потребує. Представник заінтересованої особи - виконавчого комітету Знам`янської міської ради Кіровоградської області в особі органу опіки та піклування, у своїй заяві повідомив, що, з огляду на висновок судово-психіатричного експерта №24 від 19.01.2024 стосовно [PERSON] , відсутні підстави підстави для підготовки подання про призначення опікуном [PERSON] над [PERSON] . Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 30 ЦК України передбачено, що цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст.39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це (ч.1 ст.40 ЦК України). Згідно зі ст.55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. У постанові Верховного Суду від 17.05.2021 у справі №636/398/19 зазначено, що за положеннями ч.1 ст.39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Зміст цієї норми слід тлумачити таким чином, що суд має право, але не зобов`язаний визнати фізичну особу недієздатною. Частиною другою ст.39 ЦК України передбачено, що порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється ЦПК України. Відповідно до ст.239 ЦПК України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. Метою проведення судово-психіатричної експертизи є з`ясування наявності чи відсутності психічного розладу, здатного вплинути на усвідомлення особою своїх дій та керування ними. Стаття 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначає презумпцію психічного здоров`я. Кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Тлумачення зазначених норм права дає підстави стверджувати, що недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння. Недієздатність це втрата здатності здійснювати особою цивільні права та обов`язки внаслідок тяжкого порушення психічного стану. Критерії недієздатності психічно хворих визначені в Цивільному кодексі України, стан недієздатності характерний тільки для фізичних осіб та встановлюється в судовому порядку після обов`язкового проведення судово-психіатричної експертизи. Отже, виходячи з висновку судово-психіатричного експерта, суд вважає, що підстави для визнання [PERSON] недієздатною, відсутні. Водночас, і матеріали справи не містять переконливих доказів, які б повністю підтвердили підстави для встановлення тієї обставини, що [PERSON] хворіє на психічну хворобу і внаслідок цього вона не розуміє значення своїх дій та не може керувати ними, що може бути підставою для визнання особи недієздатною. З огляду на наявну в матеріалах справи медичну документацію, [PERSON] дійсно має певні проблеми щодо стану фізичного здоров`я, що вбачається з висновків ЛКК №689 від 18.07.2023 та №793 від 22.09.2023, однак це не свідчить про її хворобливу поведінку в контексті психічного здоров`я, а також не дає підстав стверджувати, що [PERSON] неспроможна розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. На переконання суду, відповідне ініціювання заявником питання щодо визнання [PERSON] недієздатною є передчасним та належним чином необґрунтованим, зокрема, достатніми даними щодо психічного стану особи. З огляду на викладене та враховуючи встановлені у справі обставини, те, що заявником не доведено, що його мати [PERSON] внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, тому суд дійшов висновку, що заява [PERSON] є безпідставною та необґрунтованою, а тому задоволенню не підлягає. Оскільки у задоволенні заяви про визнання особи недієздатною відмовлено, та враховуючи відсутність подання органу опіки та піклування про доцільність призначення [PERSON] опікуном над матір`ю, тому суд дійшов висновку, що і в цій частині заява не підлягає задоволенню, Відповідно до ч.2 ст.299 ЦПК України судові витрати відносяться на рахунок держави.

Outcome: dismissed