Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-25 00:00:00

Позивач, в інтересах якого діє [PERSON] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа : Орган опіки та піклування Синельниківської міської ради про позбавлення батьківських прав, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. Факт перебування позивача та відповідача у шлюбних правовідносинах з 12 січня 2016 року, зареєстрованих відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Синельникове Синельниківського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області, за актовим записом №01, підтверджується копією Свідоцтва про шлюб, Серії [NUMBER] , виданим 12 січня 2016 року вказаним відділом реєстрації. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей - синів [PERSON] та [PERSON] , [INFO] . 25.06.2021 року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області справа № 191/3377/20 шлюб розірвано. Фактично шлюбні відносини припинились з 2017 року, діти весь цей час проживають та перебувають на утриманні батька [PERSON] , мати участі у житті дітей не приймає так як з 2017 року перебуває за кордоном. Заочним рішенням Синельникіського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2023 року справа №191/2216/22 визначено проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , разом з батьком - [PERSON] , який народився [INFO] . Мати від виховання дітей самоусунулась, навчанням та життям не цікавиться. Просить суд позбавити [PERSON] , [INFO] , відносно неповнолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Представник позивача в судове засідання не з`явилася, до його початку надала заяву про розгляд справи без її участі та участі позивача, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка в судове засідання не з`явився по невідомим суду обставинам, на адресу суду повернуто поштовий конверт з відмітною пошти «Адресат відсутній за вказаною адресою». Представник третьої особи до початку судового засідання надала суду письмову заяву, якою просять розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує та просить при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав взяти до уваги висновок органу опіки та піклування. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов : відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням згоди позивача, суд вважає за необхідне розглянути справу на підставі наявних в ній доказів та винести заочне рішення. Таким чином, суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Під час судового розгляду справи по суті судом були оглянуті письмові докази у справі. Факт родинних відносин між сторонами та їх дітьми - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , підтверджується копіями свідоцтва про народження серія [NUMBER] та серія [NUMBER] . З рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25.06.2021 року по справі №191/3377/20 вбачається, що шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31.03.2023 року по справі №191/2216/23 визначено місце проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з батьком - [PERSON] , який народився [INFO] в м.Гуляйполе Запорізької області. Згідно Акту обстеження умов проживання від 28.07.2022 року за адресою : [ADDRESS] , за цією адресою проживають і мають постійне місце реєстрації [PERSON] , 1986 року народження та його сини: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Умови проживання задовільні, в будинку чисто, охайно, є усі необхідні меблі для проживання, побутова техніка в наявності. Для виховання та розвитку дітей створені такі умови: є двоповерхове ліжко, письмовий стіл, одяг, взуття, навчальний матеріал. Зі слів дітей їх мати [PERSON] з ними вже більше двох років не проживає, знаходиться за кордоном. Діти знаходиться на повному утриманні батька. Згідно з характеристикою голови квартального комітету № 25 [PERSON] від 01 серпня 2022 року [PERSON] за місце проживання характеризується позитивно, проживає за адресою: [ADDRESS] з дітьми та батьками-пенсіонерами. Працює у м. Дніпро, діти - близнята залишилися жити з батьком з 2019 року. [PERSON] гарний батько, без шкідливих звичок, добрий, чуйний, дбайливий. Скарг на його поведінку не надходило. Відповідно до довідки №344 Комунального некомерційного підприємства «Синельниківська центральна міська лікарня» [PERSON] в реєстрі наркологічних та психічних хворих не перебуває. Згідно з Довідкою квартального комітету №25 від 06 жовтня 2020 року [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] разом з синами з 04 червня 2018 року. Відповідно до інформації Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 28.12.2023 року [PERSON] з 2018 року неодноразово перетинала Державний кордон України в напрямку в`їзд/виїзд та станом на 28 грудня 2023 року виїхала за межі України. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Синельниківської міської ради, затвердженого рішенням Синельниківської міської ради №420/0/8-23 від 22.11.2023 року, мати покинула сім`ю та виїхала за кордон у 2018 році і по теперішній час про неї нічого не чути. Враховуючи інтереси дітей, орган опіки та піклування Синельниківської міської ради вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно її дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч.2,3,4,5 ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону ( ч.6 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з п.15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» визначено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справ, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема : не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зазначене також узгоджується і з позицією Верховного суду, висловленій у Постанові від 13.03.2019 року у справі № 631/2406/15-ц. Батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Верховний Суд у своїх постановах неодноразово підкреслював, що тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках у разі доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права та обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Принцип «найкращих інтересів дитини» є пріоритетним при вирішенні справ цієї категорії. У параграфі 54 рішення ЄСПЛ від 07.12.2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон протии Швеції» (№ 2) від 27.11.1992 року, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні ЄСПЛ від 11.07.2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України», йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. У Постанові КЦС ВС від 10.11.2021 року у справі № 390/1418/17, Верховний суд наголосив, що зайняття одним із батьків, який проживає окремо від дитини, пасивної позиції у вихованні дитини у подальшому призводить до втрати зв`язків між батьком та дитиною, віддалення дитини від батька, а тому покладення на дитину обов`язку з прийняття рішення щодо спілкування між ними свідчить про нехтування батьком своїми правами та обов`язками, що може призвести до настання для нього негативних наслідків у виді позбавлення батьківських прав. Обов`язками батьків є постійна участь у вихованні дитини на всіх етапах її розвитку, а не очікування звернення дитини до одного із батьків з проханням взяти участь у її вихованні. У постанові від 12.10.2022 року у справі № 559/1215/19-ц (провадження № 61-8348св22) Верховний Суд зазначив, що « Відповідно до частини восьмої статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Згідно з вимогами, установленими статтею 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Висновок органу опіки та піклування є документом, який подається для прийняття відповідного рішення судом, тобто він є доказом у цивільній справі, який підлягає оцінці в сукупності з іншими доказами. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Письмовий висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору виконує допоміжну функцію при вирішенні спорів, які стосуються прав та інтересів дітей, та спрямований передусім на отримання максимальної інформації щодо обставин, які мають значення для вирішення конкретного спору, оскільки орган опіки та піклування має повноваження встановлювати відомості, одержані у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні тощо.». Відповідно до частини першої статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Згідно з частиною першою статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Відповідно до ч.1,2,3 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він : не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених пунктами 2, 4 і 5 частини першої цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Положеннями частини четвертої статті 231 Закону України «Про охорону дитинства» зобов`язано уповноважені органи, що здійснюють соціальну роботу з сім`ями, дітьми та молоддю, в максимально короткий термін запропонувати сім`ї дитини комплекс послуг, спрямованих на мінімізацію чи повне подолання складних життєвих обставин, та сприяти поверненню дитини до батьків, інших законних представників. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків. Крім того, Європейський суд з прав людини ухвалив рішення у справі «Ілля Ляпін проти Росії» (заява (№ 70879/11), в якому зазначив, що якщо батько не підтримує стосунки з дитиною, не бере участі в вихованні, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантованого ст. 8 Конвенцією. У зазначеному рішенні розглядалися аналогічні правовідносини, тому суд вважає за можливе застосувати його у вказаній справі. З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що відповідач свої батьківські обов`язки щодо дітей не виконує, матеріально синів не забезпечує, не бере участі у їх вихованні та не виявляє інтересу до цього, не спілкується з ними, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не створює умов для отримання ними освіти та жодним іншим способом не проявляє батьківського піклування про них. Дані обставини та досліджені судом докази свідчать про свідоме нехтування нею своїми обов`язками щодо виховання синів, а також відповідачка як мати, взагалі не виявляє тривалий час зацікавленості по відношенню до своїх синів. Висновок органу опіки та піклування Синельниківської міської ради про позбавлення батьківських прав є обґрунтованим, а тому суд цілком з ним погоджується. У зв`язку з вищевикладеним суд вважає за необхідне позовні вимоги щодо позбавлення відповідачки батьківських прав задовольнити. Поряд з цим, суд зауважує, що у випадку виправлення пасивної поведінки відповідачки щодо своїх обов`язків відносно своїх синів, вона може реалізувати надане їй чинним законодавством України право звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Крім того, згідно ч.1,2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються : у разі задоволення позову - на відповідача. У зв`язку з чим, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1073, 60 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: approved