Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звільнення від сплати аліментів та стягнення аліментів. Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Тальнівського районного суду від 22.08.2014 року його було зобов`язано сплачувати аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 12.08.2014 року і до досягнення сином повноліття. На підставі даного рішення суду 28.12.2016 року видано виконавчий лист № 704/1055/14-ц, який відповідачка пред`явила до виконання 23.03.2020 року до Золотоніського відділу ДВС у Золотоніському районі Черкаської області ЦМУЮ (м. Київ). Станом на 01.11.2023 року позивач має заборгованість у сумі 26\~078.74 грн, а також з його заробітку відраховуються аліменти на користь відповідача. Рішенням Тальнівської міської ради від 24.11.2022 року затверджено висновок органу опіки та піклування, яким визначено місце проживання малолітнього [PERSON] з його батьком [PERSON] . Починаючи із 24 листопада 2022 року син мешкає разом з батьком позивачем у справі. Всі витрати на його утримання несе позивач, відповідачка проживає окремо від дитини, самоусунулась від виховання сина, участі в утриманні дитини не приймає. Враховуючи, що на даний час син сторін проживає з батьком та фактично перебуває на утриманні батька, то [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом. Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду від 29.11.2023 року відкрито провадження у справі та визначено проводити судовий розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Брус С.М. у судове засідання не з`явились, надавши суду заявою, в якій просили проводити розгляд справи за їх відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягали у повному обсязі, у разі повторної неявки відповідача не заперечували проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилась, хоча належним чином повідомлялась судом за місцем постійної реєстрації про суть позову, час та місце розгляду справи, не звернулась до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності чи про відкладення розгляду справи на іншу дату, відзив на позов не подав. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідач в судове засідання повторно не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, та не повідомила про причини своєї неявки, із будь-якими клопотаннями до суду не зверталася та відзиву на позовну заяву не направляла, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення суду за наявними в матеріалах справи доказами. Враховуючи, що у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини позивача та відповідача, суд розглядає справу за відсутності сторін, заочно. Суд, вивчивши матеріали справи, проаналізувавши письмові докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з копії свідоцтва про народження (серії [NUMBER] від 19.04.2012 року) [PERSON] народився [INFO] , а його батьками вказані [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Тальнівського районного суду від 22.08.2014 року з позивача на користь відповідача було стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку починаючи із 12 серпня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття. На підставі судового рішення 28.12.2016 року видано виконавчий лист № 704/1055/14-ц, який відповідачка пред`явила до виконання 23.03.2020 року до Золотоніського відділу ДВС у Золотоніському районі Черкаської області ЦМУЮ (м. Київ), на виконання якого відкрито виконавче провадження 23 березня 2020 року № 61624519. Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів станом на 20.11.2023 року [PERSON] має заборгованість по сплаті аліментів у загальній сумі 26\~078.74 грн. Як вбачається з висновку органу опіки та піклування Тальнівської міської ради від 24.11.2022 року, який затверджений рішенням виконкому Тальнівської міської ради від 24.11.2022 року за № 265 «Про затвердження висновку органу опіки та піклування про визначення місця проживання [PERSON] », [PERSON] , [INFO] , визначено місце проживання з батьком [PERSON] . Актом обстеження умов проживання від 03.11.2023 року, складеного начальником Служби у справах дітей виконкому Гельмязівської сільської ради Сенько О.В., головним спеціалістом Служби у справах дітей виконкому Гельмязівської сільської ради Малимон А.А., провідним спеціалістом Служби у справах дітей виконкому Гельмязівської сільської ради Денисенко А.С., встановлено, що [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним за цією ж адресою проживає [PERSON] , [INFO] . Умови проживання відповідають усім санітарно-гігієнічним нормам, будинок має всі необхідні зручності, є водопостачання та водовідведення, опалюється газом та твердим паливом. Для виховання та розвитку дитини облаштовано окрему кімнату, яка умебльована необхідними меблями. Дитина забезпечена шкільним приладдям, в повній мірі є одяг та взуття. Створені всі необхідні умови для навчання та всебічного розвитку дитини. Стосунки в сім`ї доброзичливі, панує атмосфера взаємоповаги та розуміння. Відповідно до довідки, виданої адміністратором ЦНАП виконкому Гельмязівської сільської ради від 08.11.2023 року за № 1065, [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] , разом із сином [PERSON] , [INFO] . Факт проживання дитини з батьком не оспорюється і відповідачем по справі, яка жодних заперечень по суті позову до суду не направила. Так, згідно із ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ і набула чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого із них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. З огляду на наведене та враховуючи, що дитина, на утримання якої стягуються аліменти проживає з батьком (позивачем у справі), що стверджується дослідженими у справі письмовими доказами, суд приходить до висновку, що позивач підлягає звільненню від сплати аліментних платежів, визначених рішенням суду. Вирішуючи вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітнього сина, суд зазначає про таке. Статтею 2 Конвенції Організація Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989, яка підписана Україною 21.02.1990, та ратифікована Постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 № 7К9-Х1І «Про ратифікацію Конвенції про права дитини» передбачено, що держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації, вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини. У статті 3 Конвенції Організація Об`єднаних Націй визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, а держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. Положеннями ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 5 Протоколу № 7 до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Аналогічні положення закріплені частиною першою\~ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з якою батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток. Статтею\~8\~Закону\~України\~«Про охорону\~дитинства» визначено, що\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 141 Сімейного кодексу України (далі СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із\~ст.180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення повноліття. Частиною 3\~ст.181\~СК України встановлено, що \~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1\~ст.183 СК України\~частка заробітку батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Нормами ч.1\~ст.182\~СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини;\~\~стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;\~\~наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;\~\~доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2\~ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.\~\~Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Судом встановлено, що син виховується та утримується позивачем і потребує матеріальної допомоги, відповідачка є особою працездатного віку, не є особою з інвалідністю, отже має певний дохід, інших утриманців або інших аліментних зобов`язань не має, у зв`язку з чим може надавати матеріальну допомогу на утримання дітей, оскільки про інше суд не повідомила. Згідно з ч. 1\~ст. 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч. 1\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства в площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності в такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 31 січня 2019 року в справі №127/13957/16-ц. Таким чином, на підставі викладеного вище, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Частиною 1\~ст. 430 ЦПК України\~передбачено, що суд допускає\~ \~негайне виконання судових рішень\~\~у справах про\~\~стягнення аліментів - у межах\~\~суми\~\~платежу\~\~за один місяць. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у даній справі, суд зазначає про таке. Згідно з ч.1\~ст. 141 ЦПК України\~\~та\~ст.4 Закону України «Про судовий збір»\~з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір по заявлених двох позовних вимогах у загальній сумі 2147.20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved