Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-26 00:00:00

[INFO] у м. Дніпропетровськ померла [PERSON] , про що 06.07.2012 Індустріальним ВДРАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області зроблено відповідний актовий запис №855 та видане свідоцтво про смерть [NUMBER] . До органів РАЦС з заявою про реєстрацію смерті [PERSON] зверталася [PERSON] (відповідач), що підтверджується витягом від 04.10.2022 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина до складу якої входить частка квартири [ADDRESS] , яка належала померлій на праві спільної сумісної власності з [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 16.07.1998, виданого Виконкомом міської Ради народних депутатів, згідно розпорядження №3/346-98, зареєстроване в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу №422п за реєстровим №268-3 21.10.1998 [PERSON] , на випадок своєї смерті, зробила розпорядження відповідно до якого належну їй частину квартири [ADDRESS] заповідала [PERSON] , що підтверджується копією заповіту від 21.10.1998 посвідченого державним нотаріусом Шостої ДНК Криворотько В. за реєстровим №1-6216. Частиною 1 ст.1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. (ч.1 ст.1270 ЦК України) З копії спадкової справи судом встановлено, що 11.09.2012 до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Яковлевої І.М. з заявою про прийняття спадщини звернувся син померлої [PERSON] [PERSON] і того ж дня нотаріусом була заведена спадкова справа до майна померлої №28/2012. Спадкова справа не містить заяви [PERSON] , яка подана в строк, визначений ч.1 ст.1270 ЦК України, про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , але містить заяву представника [PERSON] [PERSON] , яка датована 13.12.2022, про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] . 13.12.2022 постановою нотаріуса [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії (видачі свідоцтва про спадщину) у зв`язку з тим, що нею не подані нотаріусу правовстановлюючі документи на спадкове нерухоме майно. Зі змісту заяви представника [PERSON] від 13.12.2022 випливає, що [PERSON] вважає себе такою, що прийняла спадщину після смерті [PERSON] шляхом проживання з померлою на день її смерті, що підтверджується довідкою ОСББ «Щербини-31» №67 від 23.07.2012. У постанові нотаріуса від 13.12.2022 також зазначено, що [PERSON] з заявою про прийняття спадщини не зверталася та вважається такою, що прийняла спадщину шляхом постійного проживання з померлою на день смерті. Зазначені доводи також наведені представником [PERSON] у позовній заяві, однак суд не погоджується з твердженням позивача про те, що вона прийняла спадщину після смерті [PERSON] в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України з наступних підстав. У статті 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК\~України (статті 1218, 1231 ЦК України ). Згідно з частиною другою статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. За змістом статті 1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Приписами ч.1 та ч.3 ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за\~заповітом чи\~за законом\~має право\~прийняти спадщину\~або не\~прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. З копії паспорта [PERSON] судом встановлено, що з 15.11.2011 вона зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Факт реєстрації [PERSON] за вказаною адресою також підтверджується копією довідки №67 ОСББ «Щербини-31» від 28.07.2012. Однак, частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх\~обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. З показань свідків [PERSON] , [PERSON] судом встановлено, що [PERSON] на час відкриття спадщини не мешкала разом із спадкодавцем [PERSON] . Померла мешкала у квартирі сама. Показання свідків суд визнає правдивими та послідовними, а також такими, що підтверджуються матеріалами справи, у тому числі витягом від 04.10.2022 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть відповідно до якого саме відповідач [PERSON] , яка є невісткою, а не рідною донькою померлої, займалась реєстрацією смерті [PERSON] у органах РАЦС. Позивачем також не спростовані заперечення відповідача на позов в частині того, що у 1998 році вона, [PERSON] , виїхала на постійне місце проживання до Аргентинської Республіки, де мешкає і на день ухвалення рішення. Відтак, судом встановлено, що позивач у спірній квартирі була зареєстрована, проте не проживає з 1998 року, у тому числі й на час відкриття спадщини після смерті матері, що підтверджено належними доказами, а сама по собі реєстрація місця проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини не може свідчити відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України про своєчасність прийняття спадщини, тому позивач, як спадкоємець не прийняла своєчасно спадщину, що відкрилась після смерті [PERSON] , та відповідно не набула права на спадкове майно. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові КЦС ВС від 19.05.2021 у справі №937/10434/19-ц. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд, вирішуючи спір з урахуванням наведених норм процесуального права щодо доказування, виходить із недоведеності позивачем факту проживання разом зі спадкодавцем на момент смерті останньої, тобто на момент відкриття спадщини, у зв`язку з чим вона є такою, що спадщину за заповітом після смерті [PERSON] відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України не прийняла. Також суд вважає за необхідне зазначити, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. (ст.1217 ЦК України) Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. (ст.1258 ЦК України) Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У даній справі судом встановлено, що єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] був її син [PERSON] , який спадщину після її смерті прийняв, але помер [INFO] і своїх спадкових прав після смерті матері не оформив, свідоцтво про право на спадщину не отримав. Після смерті [PERSON] приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Яковлевою І.М. заведена спадкова справа №55/2022. Спадкоємцем [PERSON] є відповідач по справі [PERSON] . Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України. Враховуючи, що судом не встановлено порушення прав [PERSON] , доводи позивача про визнання за нею, як спадкоємицею за заповітом після смерті [PERSON] , права на власності на частку квартири [ADDRESS] є не обґрунтованими, а позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, підстав для розподілу судових витрат немає.

Outcome: dismissed