Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-11 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» (далі - відповідач, АТ КБ «Приватбанк»), в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача: збитки по депозитному договору на загальну суму тіла депозиту за Договором № SAMDN25000726571123 Вклад «Стандарт, 12 мес.» в розмірі 39 073,15 доларів США; суму нарахованих процентів у розмірі 22 165,72 доларів США; заподіяних штрафних санкцій на загальну суму 12 186 770,90 грн., з яких: пеня становить 11 971 477,10 грн., 3 % річних - 215 293,80 грн. В обґрунтування позову позивач зазначає, що 18.06.2012 року між ним та відповідачем укладено договір № SAMDN25000726571123 Вклад «Стандарт, 12 мес.», згідно з яким позивачем внесено на депозитний рахунок 15 000,00 доларів США, що підтверджується квитанцією № 25 від 18.06.2012 року; процентна ставка за цим договором становить 8,5 % річних. У подальшому позивач поповнював депозитний рахунок № [NUMBER] на загальну суму 39 073,15 доларів США, що підтверджується довідкою № 16707553 від 20.05.2014 року. 23.11.2020 року позивач направив відповідачу заяву про повернення грошових коштів, яка вручена адресату 26.11.2020 року. Відповіді від банку позивачу не надходило. Позивач вважає, що його право вільного розпорядження своїм майном - грошовими коштами порушено відповідачем, тому з нього підлягають стягненню: - збитки за вказаним депозитним договором на загальну суму тіла в розмірі 39 073,15 доларів США; - нараховані проценти в розмірі 22 165,72 доларів США за період з 20.05.2014 року по 19.12.2020 року (дата подання позову до суду) з розрахунку: 39 073,15 доларів США : 100 х 8,5 % річних х 2 435 днів : 365 днів = 22 165,72 доларів США; - 11 971 477,10 грн. - 3 % пені на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 19.12.2019 року по 19.12.2020 року (за один рік) з розрахунку: 1 087 327,62 грн. (сума вкладу 39 073,15 доларів США за курсом НБУ на 19.12.2020 року - 1 долар США = 27,8280 грн.) х 3 : 100 : 365 х 367 (кількість днів) = 11 971 477,10 грн.; - 215 293,80 грн. - 3 % річних за неналежне виконання зобов`язання за період з 15.05.2014 рік (у зв`язку з прийняттям відповідно до протоколу правління ПАТ КБ «Приватбанк» від 15.05.2014 року рішення про припинення діяльності всіх відокремлених підрозділів банку на території АР Крим) по 19.12.2020 року (дата подання позовної заяви до суду) з розрахунку: 1 087 327,62 грн. х 3 : 100 : 365 х (кількість днів) = 215 293,80 грн. Посилаючись на вказані обставини, на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 392, 526, 611, 633, 1058-1060, 1066 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) позивач звернувся до суду з указаним позовом. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12.01.2021 року відкрито провадження в порядку загального позовного провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до АТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів, які знаходяться на депозитному рахунку, та призначено підготовче засідання у справі на 16.02.2021 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16.02.2021 року відкладено підготовче засідання на 24.03.2021 року. 05.03.2021 року до суду надійшов відзив представника відповідача на позовну заяву, у якому він просить застосувати до позовних вимог позовну давність та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Відзив обґрунтований тим, що предметом даного спору є депозитний договір, який було відкрито позивачем в ПАТ КБ «Приватбанк» на території АР Крим. 17.11.2014 року між АТ КБ «Приватбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» (далі - третя особа, ТОВ «ФК «Фінілон») укладено договір про переведення боргу з подальшим укладенням 18.11.2014 року додаткової угоди до цього договору. За умовами цього договору електронний додаток № 1 містить перелік депозитних договорів та договорів банківського обслуговування, за якими здійснено переведення боргу на ТОВ «ФК «Фінілон», у тому числі і за депозитним договором № SAMDN25000726571123, який є предметом спору. Відтак, з 17.11.2014 року за договором, укладеним з позивачем, змінено боржника з первісного боржника - АТ КБ «Приватбанк» на нового боржника - ТОВ «ФК «Фінілон». Крім того, 30.01.2015 року на офіційному сайті АТ КБ «Приватбанк» було розміщене відповідне повідомлення, що у зв`язку з анексією АР Крим і зупиненням діяльності банку на цій території до Умов та Правил надання банківських послуг внесені зміні, зокрема, що у разі невиконання клієнтом обов`язків, передбачених п. 1.1.7.59 цих Умов та Правил подальша взаємодія за договором клієнта з банком буде здійснюватись з ТОВ «ФК «Фінілон»; у разі незгоди клієнта з переведенням боргу, свої письмові заперечення він направляє банку до 15.02.2015 року; ненадання заперечень у вказаний строк підтверджує здійснення банком переводу боргу за договором клієнта на ТОВ «ФК «Фінілон» зі згоди клієнта. Оскільки відповідних заперечень від [PERSON] до банку не надходило, то вважається, що переведення боргу за зобов`язаннями банку було здійснено за його згодою. Тому АТ КБ «Приватбанк» є неналежним відповідачем у справі. Також, відсутні підстави для нарахування процентів за цим договором за період з 20.05.2014 року по 19.12.2020 року, оскільки депозитний договір розірвано позивачем в односторонньому порядку на підставі поданої ним заяви від 23.11.2020 року та не враховано п. 7 депозитного договору, тому з 26.06.2020 року (період розірвання договору) проценти нараховуються за ставкою вкладу «До запитання» 0,01 % річних. Щодо 3 % річних на підставі ст. 625 ЦК України та пені на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», то така відповідальність може бути покладена лише після 30.11.2020 року - після того, як банк не повернув позивачу грошові кошти після отримання його заяви. Крім того, позивач звернувся до суду з позовом 19.12.2021 року та здійснив розрахунок 3 % річних відповідно до ст. 625 ЦК України за період з 20.05.2014 року по 19.12.2020 року, що частково виходить за межі загальної позовної давності, тому банк заявляє про застосування позовної давності до вказаної позовної вимоги. Крім зазначеного, заявлений позивачем розмір пені є завищеним, тому відповідач просить суд зменшити розмір пені, з огляду на співмірність її розміру з розміром невиконаного зобов`язання. 19.03.2021 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив на позовну заяву, у якій зазначено, що договір про переведення боргу між відповідачем та ТОВ «ФК «Фінілон» укладено без відома та участі позивача, тому в силу ст.ст. 513, 520, 521, 1059 ЦК України цей договір є нікчемним. Крім того, закінчення строку дії депозитного договору в разі невиконання зобов`язання не припиняє зобов`язальних правовідносин; оскільки спірний договір не було розірвано, нарахування процентів за вкладом на вимогу суперечить умовам спірного договору. Також, згідно з п. 2 ч. 1 ст. 268 ЦК України на вимоги вкладника до банку про видачу вкладу позовна давність не поширюється (постанова Верховного Суду від 05.09.2018 року у справі № 565/932/15-ц). Крім того, з 15.05.2014 року відповідач вирішив припинити діяльність відокремлених підрозділів Філії «Кримське регіональне управління «ПАТ КБ «Приватбанк», тому саме з 15.05.2014 року відповідач незаконно ухилився від повернення вкладу позивачу, відтак, з цього часу нараховано позивачем три проценти річних. У зв`язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному підготовче засідання, призначене на 24.03.2021 року, знято з розгляду. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27.04.2021 року залучено до участі у даній цивільній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, ТОВ «ФК «Фінілон». Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28.05.2021 року відкладено підготовче засідання на 28.07.2021 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28.07.2021 року відкладено підготовче засідання на 28.09.2021 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28.09.2021 року відкладено підготовче засідання на 26.11.2021 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26.11.2021 року відкладено підготовче засідання на 16.02.2022 року. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16.02.2022 року зупинено провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до АТ КБ «Приватбанк», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, ТОВ «ФК «Фінілон», про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів, які знаходяться на депозитному рахунку, до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 199/3152/20 за позовом фізичних осіб до АТ КБ «Приватбанк» про стягнення 3% річних та пені. Постановою Київського апеляційного суду від 19.07.2022 року ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 16.02.2022 року залишено без змін. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 10.05.2023 року поновлено провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до АТ КБ «Приватбанк», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, ТОВ «ФК «Фінілон», про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів, які знаходяться на депозитному рахунку, та призначено цивільну справу до розгляду в підготовчому засіданні на 10.08.2023 року. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 10.08.2023 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до АТ КБ «Приватбанк», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, ТОВ «ФК «Фінілон», про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів, які знаходяться на депозитному рахунку, та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 16.10.2023 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16.10.2023 року відкладено розгляд справи до 12.02.2024 року. Позивач у судове засідання не з`явився; про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином; представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги просив задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що 18.06.2012 року між [PERSON] (вкладник) та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено договір № SAMDN25000726571123 Вклад «Стандарт, 12 мес.», згідно з яким вкладник передав, а банк прийняв грошові кошти в сумі 15 000,00 доларів США на строк 366 днів по 18.06.2013 року включно, та зобов`язався виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї за процентною ставкою 8,5 % річних. За умовами п. 6 договору № SAMDN25000726571123 Вклад «Стандарт, 12 мес.» у разі, якщо по закінченню строку вкладу вкладник не заявив банку про відмову від продовження строку, вклад автоматично вважається продовженим ще на один строк, вказаний у п. 1 договору. Строк вкладу продовжується неодноразово без явки клієнта до банку. За умовами п. 7 сторони мають право достроково розірвати цей договір, повідомивши один одного за два банківських дні до дати розірвання договору. Факт внесення [PERSON] вкладу в розмірі 15 000,00 доларів США на банківський рахунок, відкритий ПАТ КБ «Приватбанк», підтверджується копією квитанції № 25 від 18.06.2012 року. У подальшому позивач поповнював свій депозитний рахунок та згідно з копією довідки АТ КБ «Приватбанк» № [NUMBER] від 20.05.2014 року на рахунку [PERSON] № [NUMBER] , тип рахунку Стандарт, строк 366 днів, дата оформлення 18.06.2012 року, знаходиться сума коштів у розмірі 39 073,15 доларів США. Згідно з копією заяви про розторгнення депозитного договору та про повернення грошових коштів від 23.11.2020 року [PERSON] просив розторгнути договір № SAMDN25000726571123 Вклад «Стандарт, 12 мес.» та видати вклад та нараховані відсотки. Зазначена заява від 23.11.2020 року направлена [PERSON] до АТ КБ «Приватбанк» 24.11.2020 року, що підтверджується копією накладної № 0405347732699. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту (ч. 1 ст. 1059 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1075 ЦК України договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 527 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. За положеннями ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Разом з тим, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження виконання ним зобов`язань за договором банківського вкладу (депозиту) № SAMDN25000726571123 Вклад «Стандарт, 12 мес.» з повернення позивачу грошових коштів (вкладу). Таким чином, у порушення умов договору банківського вкладу (депозиту) № SAMDN25000726571123 Вклад «Стандарт, 12 мес.» та вимог ст.ст. 509, 525, 526, 530, 629 ЦК України відповідач зобов`язання за цим договором не виконав. Згідно з ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. У постанові Верховного Суду від 08.09.2021 року у справі № 727/898/19 вказано, що у цивільному законодавстві закріплено конструкцію «розірвання договору» (ст.ст. 651 - 654 ЦК України). Вона охоплює собою розірвання договору: за згодою (домовленістю) сторін; за рішенням суду; внаслідок односторонньої відмови від договору. У спеціальних нормах ЦК України досить часто використовується формулювання «відмова від договору» (наприклад, у ст.ст. 665, 739, 766, 782). Односторонню відмову від договору в тих випадках, коли вона допускається законом або договором, слід кваліфікувати як односторонній правочин, оскільки вона є волевиявленням особи, спеціально спрямованим на припинення цивільних прав та обов`язків. Схожі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 14.12.2021 року у справі № 757/71432/17-ц. У справі, яка розглядається, положеннями укладеного сторонами договору банківського вкладу (депозиту) передбачено, що вкладник та банк мають право достроково розірвати цей договір, повідомивши про це один одного за два банківських дні до даті розірвання договору. Встановлено, що 24.11.2020 року позивач направив відповідачу заяву про розірвання депозитного договору та повернення коштів, у якій просив розірвати договір № SAMDN25000726571123 Вклад «Стандарт, 12 мес.» та видати йому вклад і нараховані проценти. Ця заява отримана банком 27.11.2020 року, що не заперечується сторонами. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (ч. 3 ст. 651 ЦК України). Відповідно, з 29.11.2020 року (через два банківські дні з моменту отримання відповідачем повідомлення позивача про розірвання договору) укладений сторонами договір банківського вкладу вважається розірваним, і АТ КБ «Приватбанк» зобов`язане було виплатити позивачеві суму вкладу із нарахованими на нього процентами. За укладеним сторонами договором вкладу банк отримав від позивача 39 073,15 доларів США та зобов`язався виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї за процентною ставкою 8,5 % річних. На порушення вищевказаних норм матеріального права та взятих на себе зобов`язань за договором банківського вкладу відповідач суму вкладу та нарахованих на нього процентів позивачу не виплатив, чим порушив майнові права позивача. Такого ж по суті висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 17.08.2022 року у справі № 757/37126/18 з аналогічними правовідносинами. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про наявність правових підстав для стягнення грошових коштів (вкладу), внесених позивачем на депозитний рахунок, відкритий в АТ КБ «Приватбанк», які вкладнику не повернуті. Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу). Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Проценти на банківський вклад виплачуються вкладникові на його вимогу зі спливом кожного кварталу окремо від суми вкладу, а невитребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти. За правилами ст. 1070 ЦК України за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, - зі спливом кожного кварталу. Згідно з ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. За приписами ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у вказаній справі майном позивача є грошові кошти. Отже, в силу ст.ст. 1058, 1061 ЦК України та умов укладеного сторонами договору банківського вкладу відповідач, крім суми вкладу, зобов`язаний виплатити позивачу нараховані на нього проценти. Як зазначено вище, з 29.11.2020 року (через два банківські дні з моменту отримання банком повідомлення позивача про розірвання договору) укладений сторонами договір вважається розірваним, і АТ КБ «Приватбанк» зобов`язане було виплатити позивачеві суму вкладу із нарахованими на нього процентами. За укладеним сторонами договором банківського вкладу (депозиту) № SAMDN25000726571123 Вклад «Стандарт, 12 мес.» від 18.06.2012 року банк отримав від позивача 39 073,15 доларів США та зобов`язався виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї за процентною ставкою 8,5 % річних. Суд не погоджується з розрахунком процентів на суму вкладу, наведеним позивачем у позовній заяві, в частині нарахування процентів до 19.12.2020 року (дати подання позову до суду), оскільки, як вказано вище, договір SAMDN25000726571123 Вклад «Стандарт, 12 мес.» є розірваним з 29.11.2020 року, отже проценти на суму вкладу в розмірі 8,5 % річних нараховуються до цієї дати. Отже, кількість днів знаходження вкладу в банку, за які нараховуються проценти в указаному розмірі, з 20.05.2014 року (довідка АТ КБ «Приватбанк» № 16707553 від 20.05.2014 року) по 28.11.2020 року (день, який передує розірванню депозитного договору, з якого виник обов`язок банку повернути вклад вкладникові) становить 2 385 днів. Таким чином, розмір процентів на суму вкладу становить: 39 073,15 доларів США х 8,5 % х 2 385 днів : 365 днів = 21 701,67 доларів США. Крім того, на підставі ст. 625 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача за неналежне виконання грошового зобов`язання три проценти річних в розмірі 215 293,80 грн. за період з 15.05.2014 рік (у зв`язку з прийняттям відповідно до протоколу правління ПАТ КБ «Приватбанк» від 15.05.2014 року рішення про припинення діяльності всіх відокремлених підрозділів банку на території АР Крим) по 19.12.2020 року (дата подання позовної заяви до суду). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, за змістом наведеної норми, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та три проценти річних від простроченої суми входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 06.06.2012 року у справі № 6-49цс12, від 24.10.2011 року у справі № 6-38цс11. За змістом ст.ст. 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Таким чином, у зв`язку з простроченням відповідачем виконання грошового зобов`язання - повернення вкладу та процентів на суму вкладу, вимоги позивача про застосування до спірних правовідносин ст. 625 ЦК України та стягнення з відповідача трьох процентів річних за несвоєчасне виконання ним грошового зобов`язання є обґрунтованими. За ст. 625 ЦК України стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували поданню позову. Положення ст.ст. 3, 509, 625 ЦК України передбачають нарахування інфляційних втрат і трьох процентів річних на суму основного боргу (постанова Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.10.2018 року у справі № 922/4099/17; постанова Верховного Суду від 21.05.2019 року у справі № 916/2889/13). Разом з тим, суд не погоджується з доводами позивача, що три проценти річних на підставі ст. 625 ЦК України підлягають стягненню з відповідача за період з 15.05.2014 рік (у зв`язку з прийняттям відповідно до протоколу правління ПАТ КБ «Приватбанк» від 15.05.2014 року рішення про припинення діяльності всіх відокремлених підрозділів банку на території АР Крим) по 19.12.2020 року (дата подання позовної заяви до суду), оскільки початком прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання - повернення вкладу та процентів на суму вкладу, є 29.11.2020 року, тому стягненню підлягають три проценти річних з 29.11.2020 року (дата розірвання договору) по 19.12.2020 року (дата подання позову до суду), тобто за 21 день. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 464/3790/16-ц міститься висновок, що передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06.06.2012 року у справі № 6-49цс12, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від такої позиції. У ч. 2 ст. 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. У цьому випадку Велика Палата Верховного Суду погодилась із висновками судів першої та апеляційної інстанцій про стягнення з відповідача заборгованості саме в іноземній валюті, тобто прострочена сума визначена у розмірі 75 000,00 доларів США, що передбачає і нарахування 3 % річних саме із 75 000,00 доларів США. Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то Велика Палата Верховного Суду зазначає, що була висловлена правова позиція з цього приводу, яку викладено у постанові від 04.07.2018 року у справі № 14-134цс18. Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. З урахуванням зазначеного, суд наводить розрахунок трьох процентів річних за невиконання відповідачем грошового зобов`язання за укладеним сторонами договором банківського вкладу за період з 29.11.2020 року по 19.12.2020 року, тобто за 21 день: 39 073,15 х 3 % х 21 день : 365 = 67,44 доларів США. Крім того, відповідач заявив про застосування позовної давності до позовної вимоги про стягнення 3 % річних відповідно до ст. 625 ЦК України за період з 20.05.2014 року по 19.12.2020 року, оскільки позивач звернувся до суду з позовом 19.12.2021 року, що частково виходить за межі загальної позовної давності. У постанові Верховного Суду від 18.05.2022 року у справі № 918/650/21 міститься висновок, що главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Разом з тим, оскільки у виконаному судом розрахунку визначено період нарахування трьох процентів річних за невиконання відповідачем грошового зобов`язання за укладеним сторонами договором банківського вкладу - з 29.11.2020 року по 19.12.2020 року, а не період з 20.05.2014 року по 19.12.2020 року, визначений позивачем у позові, то підстави для застосування позовної давності відсутні з огляду те, що судом визначений період нарахування трьох процентів річних в межах позовної давності. Стосовно позовних вимог позивача про стягнення з відповідача 11 971 477,10 грн. пені в розмірі трьох процентів річних за кожен день прострочення на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» суд зазначає наступне. У ч. 2 ст. 627 ЦК України передбачено, що у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Позовні вимоги стосуються правовідносин, які виникли з укладення договорів банківського вкладу. Відповідно до преамбули Закону України «Про захист прав споживачів» він регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. У Законі України «Про захист прав споживачів» не визначено вичерпного переліку відносин, на які він поширюється, але з урахуванням характеру правовідносин, які ним регулюються, та

Outcome: partial