Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-14 00:00:00

Позивач в листопаді 2022 року звернувся до суду через адвоката Шиліна В.А. з вищевказаним позовом до відповідача. В обґрунтування позову вказує, що Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО» прийняло рішення про виплату страхового відшкодування у зв`язку з ДТП, яка мала місце 02.01.2022 року, з вини водія [PERSON] забезпеченого полісом 204356652 від 05.06.2021 року КТЗ КІА д.н. [NUMBER] та перерахувало 31656,55 грн., [PERSON] , за довіреністю [PERSON] , власниці пошкодженого КТЗ, платіжним доручення № 4157 від 28.01.2022 року (страхове відшкодування зг. СА № 2213856-1 від 28.01.2022 та дог. № 204356652 від 05.06.2021, стр. [PERSON] , заяв. 05.01.2022 р.). Постановою від 09.09.2022 року Святошинського районного суду міста Києва у справі №759/9680/22 визнано, саме [PERSON] , винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП, тому відпали підстави законні набуття співвідповідачем такого майна. 10.10.2022 на адресу відповідачів направлено претензію № 1 про повернення безпідставного набутого майна з підстав приписів ч.1 ст.1212 ЦК України, у строк не пізніше 15 жовтня 2022 року на рахунок ПрАТ «СК «ВУСО» , однак вимога залишена без виконання, а тому просять суд стягнути з відповідачів солідарно грошові кошти в сумі 31656 грн. 55 коп., з урахуванням інфляційних втрат та 3 % річних. Зазначити в рішенні суду про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних за прострочення зобов`язання на користь ПрАТ «СК «ВУСО» на суму заборгованості 31656,55 грн., з 16 жовтня 2022 року до моменту виконання судового рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом УІІ цього кодексу. Зробити розподіл судових витрат в сумі 8000 грн. Розглянути справу за відсутності позивача та його представника адвоката Шиліна В.А. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді Яценко Н.О. Ухвалою від 10.01.2023 року по справі відкрито спрощене провадження з викликом сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку, подав заяву про розгляд справи без його участі. Суд вважає за можливе провести розгляд справи без участі позивача. Відповідачі в судові засідання неодноразово не з`являлися, про розгляд справи повідомлялися у встановленому законом порядку, як шляхом направлення судових повісток, так і шляхом направлення смс повідомлень. Відповідачу [PERSON] судові повістки направлялися, як за адресою місця проживання вказаною в заяві для виплат, так і за місцем реєстрації, проте поверталися конверти з відміткою, що адресат відсутній за вказаною адресою. Суд вважає за можливе провести за згодою позивача заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази по справі, суд доходить до наступного висновку. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі не надання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. 02.01.2022 року о 14 год. 19 хв. у м.Києві по вул. Велика Окружна дорога, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом Тойота Ленд Крузер, д.н. [NUMBER] , під час руху заднім ходом здійснив зіткнення з транспортним засобом КІА, д.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , при ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а їх власники зазнали матеріальних збитків, чим порушив вимоги 10.9. ПДР, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КпАП України. Постановою від 09.09.2022 року Святошинського районного суду міста Києва у справі №759/9680/22 визнано, саме [PERSON] , винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП, проте провадження у справі закрито у зв`язку з закінченням на момент її розгляду строку накладення адміністративного стягнення. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] , який керував транспортним засобом КІА д.н. [NUMBER] , забезпечена полісом 204356652 від 05.06.2021 Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-ІУ. ПрАТ «СК «ВУСО» отримано заяву від 27 січня 2022 року про виплату страхового відшкодування, яку підписано [PERSON] , що діяв на підставі довіреності [PERSON] , власниці пошкодженого КТЗ Тойота Ленд Крузер, д.н. [NUMBER] та виплачено страхове відшкодування [PERSON] . Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (ст.6 Закону). Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`я, майну третьої особи. Враховуючи те, що вина [PERSON] наявна у ДТП, а тому страхове відшкодування в сумі 31656 грн. 55 коп. отримано ним безпідставно. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. При цьому учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. ст. 76-80 цього Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Проте, суд вважає, що в даному випадку відсутні правові підстави для стягнення грошових коштів з відповідачів в солідарному порядку, оскільки солідарна відповідальність настає лише у випадках, прямо передбачених законом чи договором. Суд вважає, що відповідач [PERSON] , як винна в ДТП особа та особа, яка отримала страхове відшкодування безпідставно не повернув грошові кошти позивачу в сумі 31656 грн. 55 коп. Доказів отримання страхового відшкодування відповідачем [PERSON] матеріали справи не містять. У зв`язку з чим відсутні підстави для стягнення грошових коштів в солідарному порядку також з [PERSON] . Суд задовольняє вимогу стосовно стягнення грошових коштів в порядку ст.1212 ЦК України в сумі 31655 грн. 55 коп. з [PERSON] , оскільки правомірність їх утримання останнім не доведено. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 10.10.2022 на адресу відповідачів направлено претензію № 1 про повернення безпідставного набутого майна з підстав приписів ч.1 ст.1212 ЦК України, у строк не пізніше 15 жовтня 2022 року на рахунок ПрАТ «СК «ВУСО», однак вимога залишена без виконання. Датою початку прострочення зобов`язання позивач вважає 16 жовтня 2022 року, наступний день після спливу строку щодо добровільного повернення майна відповідачами який встановлено у претензії № 1 від 10.10.2022 року. За приписами ст.265 ЦПК України, на яку посилається позивач передбачено, що суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулює таке нарахування (ч.10) Разом з тим, правомірність нарахування відсотків відповідно до ст.625 ЦК України на даний час та нарахування індексу інфляції позивачу слід доводити на загальних підставах та надавати суду розрахунок, як трьох відсотків річних так і індексу інфляції, які позивач просить стягнути з відповідача. Стаття 265 ЦПК України на яку посилається позивач не підлягає застосуванню в даному випадку, оскільки нею не врегульовано нарахування індексу інфляції, а тому суд відмовляє в задоволенні даної вимоги у спосіб визначений позивачем. З огляду на викладене , суд доходить до висновку про часткове задоволення позову. Відповідно до ст.141 ЦПК України слід стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 2481 грн. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Як убачається з матеріалів справи позивач у своєму позові посилається на те, що розмір витрат на правничу допомогу складає 8000 грн. 31.01.2023 року представник позивача направив заяву в якій просив зробити розподіл судових витрат в сумі 8000 грн. витрат на правничу допомогу, 2481 грн. судового збору та 73,40 грн. (заява у додатку з доказами направлення учасникам). Витрати на правничу допомоги позивач доводить договором про надання правничої допомоги, додатком до договору б\\н від 12.06.2020 року, актом приймання наданих послуг від 31.01.2023 року, яким передбачено, які саме послуги надавалися, свідоцтвом про надання правової допомоги, ордером. Водночас за змістом ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При встановленні гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. А отже, судом має братися до уваги досвід адвоката у подібних справах, обсяг, якість та характер наданих послуг та чи відповідають вони ціні в розмірі 8000 грн. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Як зазначалося вище, позовні вимоги задоволено частково. Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, та зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, розгляду справи в спрощеному позовному провадженні, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, принципу співмірності та розумності судових витрат, з урахуванням пропорційності розміру задоволених позовних вимог та з урахуванням ціни позову, суд вважає можливим стягнути з відповідача [PERSON] витрати за надання правової допомоги на користь позивача в сумі 4000 грн., що є обґрунтованим і пропорційним до предмета спору та задоволених вимог. Також слід стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача витрати за відправлення заяви в сумі 36 грн. 70 коп. В задоволенні решти стягнення витрат суд відмовляє, враховуючи часткове задоволення позову. На підставі викладеного та

Outcome: partial