Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-25 00:00:00

14\~квітня\~2021\~року [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою, стягнення частини доходу від здачі квартири в оренду, стягнення моральної шкоди. Позовна заява обґрунтована тим, що сторони перебували у шлюбі з 17.10.1997 року. Рішенням суду від 27.06.2014 року шлюб розірвано. За час шлюбу сторони придбали квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , яку поділено між сторонами по частині рішенням суду від 13.12.2017 року. 20.12.2019 року за позивачем зареєстровано право власності на частину зазначеної квартири. Однак з 07.11.2008 року [PERSON] одноособово володіє квартирою, здає її в оренду за 300 доларів США за місяць. половину від якої не віддає позивачу. У зв`язку з цим, а також тим, що позивачу доводиться звертатися до суду, [PERSON] завдано моральну шкоду, що позначилось на стані здоров`я, в розмірі трьох мінімальних заробітних плат. На підставі викладеного позивач просить: - зобов`язати відповідача усунути перешкоди у користуванні майном шляхом забезпечення доступу позивачу до квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] ; - стягнути з відповідача на користь позивача частину доходу від здачі в оренду/найм вищевказаної квартири в сумі 624\~235,50 грн.; - стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в сумі 18\~000 грн. Ухвалою судді від 30.04.2021 року, після усунення недоліків позовної заяви, її прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження. 21.09.2021 року від відповідача надійшов відзив на позов, в якому заперечував проти позову. Заперечення обґрунтовані тим, що квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , належить сторонам на праві спільної часткової власності. Після припинення шлюбний відносин навесні 2013 року сторони мали вільний доступ до зазначеної квартири, яка була вільною. Відповідач постійно проживає в м. Кам`янське, спільною квартирою користувався, коли приїжджав до м. Дніпра по роботі, запрошував до квартири друзів, родичів. Декілька разів дозволяв безоплатно проживати в цій квартирі друзям та родичам. У 2015 році позивач вийшла заміж за громадянина [PERSON] та разом з донькою [PERSON] , 1998 року народження, виїхала на постійне проживання до чоловіка та мешкає в Італії на цей час. 07.04.2020 року до спірної квартири без відома відповідача проникли декілька чоловіків в чорному одязі та масках, які вигнали з житлового приміщення [PERSON] , яка там тимчасово проживала. Вони замінили замки на вхідних дверях, позбавивши відповідача можливості користуватися своєю власністю. Відповідача в квартиру не впускають. Під час розмови з поліцейськими, які були викликані відповідачем, один з чоловіків повідомив, що є представником [PERSON] за довіреністю та дії за її дорученням. Ознайомившись з матеріалами кримінального провадження, відкритого у зв`язку з зазначеним інцидентом, відповідач дізнався, що чоловіки, які проникли до приміщення квартири сторін, діяли на підставі довіреності, посвідченої 24.02.2021 року генеральним консульством України в Італії, згідно з якою позивач уповноважила [PERSON] , [PERSON] здійснювати нагляд за належною їй квартирою, мати до неї вільний доступ, використовувати на власний розсуд, здавати її в оренду тощо. Постановою слідчого вказане провадження закрито, оскільки встановлено, що відносини, які склалися між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] підлягають розгляду в цивільному порядку. На даний час саме у відповідача відсутній доступ до квартири, оскільки за дорученням позивача замінено замки на вхідних дверях спільної квартири. При цьому зазначив, що доходу від оренди квартири ніколи не отримував. А з 2021 року не має до квартири доступу. Доказів отримання доходу від оренди квартири позивачем не надано, а докази, долучені позивачем до позову, не відносяться до предмету спору. Також відповідач вказав, що доводи щодо завдання позивачу моральної шкоди є безпідставними. На підставі викладеного відповідач просить відмовити в задоволенні позову. 21.09.2021 року від [PERSON] надійшов зустрічний позов до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням. Зустрічний позов обґрунтовано тим, що квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , належить сторонам на праві спільної часткової власності. 07.04.2020 року незнайомі позивачу чоловіки позбавили його можливості користуватися спірною квартирою, вигнали [PERSON] , яка тимчасово мешкала в квартирі, та замінили замки на вхідних дверях квартири. Як з`ясувалося під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, відкритого у зв`язку з цими обставинами, чоловіки, які позбавили позивача доступу до квартири, діяли на підставі довіреності, наданої [PERSON] на вільний доступ до квартири та розпорядження нею шляхом здачі в оренду тощо. Таким чином, [PERSON] , наділивши [PERSON] та [PERSON] , які не є співвласниками квартири, від свого імені повноваженнями на володіння та користування квартирою, порушила права іншого співвласника квартири [PERSON] . На підставі викладеного просить усунути [PERSON] перешкоди в користуванні спірною квартирою шляхом його вселення в зазначене житло та зобов`язання [PERSON] не чинити йому перешкоди в користуванні вказаною нерухомістю. Ухвалою суду, постановленою 24.05.2022 року без виходу суду до нарадчої кімнати, зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним. Ухвалами суду, постановленими 29.09.2022 року без виходу суду до нарадчої кімнати, задоволено клопотання представника [PERSON] про допит свідків, а також закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 27.09.2023 року провадження по справі в частині позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення частини доходу від здачі в оренду/найм квартири за адресою: [ADDRESS] , у сумі 624\~235,50 грн. закрито у зв`язку з відмовою позивача від даної частини позовних вимог. У судовому засіданні 27.09.2023 року представник позивача за первісним позовом, первісний позов підтримав, просив задовольнити, проти зустрічного заперечував, просив у його задоволенні відмовити. [PERSON] та її представник у судове засідання 26.02.2024 року не з`явилися. Від представника [PERSON] [PERSON] надійшла заява про перенесення розгляду справу у зв`язку з зайнятістю в іншому засіданні, яка призначена 26.02.2024 року о 12 годині 00 хвилин в Ленінському районному суді м. Дніпропетровська. Враховуючи, що розгляд даної справи призначено на 11 годину 00 хвилин 26.02.2024 року, тобто за годину до іншої справи, у якій бере участь [PERSON] в цьому ж суді, поважних причин для відкладення розгляду справи представником не наведено. Окрім того, судове засідання 23.10.2023 року, 27.11.2023 року, 17.01.2024 року були відкладені на підставі заяв [PERSON] , який в подальшому доказів поважності причин неявки в такі засідання суду не надав. Від представника [PERSON] [PERSON] надійшла заява, у якій просить розглянути справу без участі сторін та їх представників, проти первісного позову заперечує, просить в його задоволенні відмовити, зустрічний позов підтримує, просить задовольнити. У силу ч. 3 ст. 131 ЦПК України, суд визнає, що позивач за первісним позовом та її представник не з`явилися до суду повторно без поважних причин. Згідно із ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. На підставі викладеного, суд доходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін та їх представників та у відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, встановив такі обставини справи. У ході судового розгляду встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13.12.2017 року по справі 205/10741/13-ц, зокрема, визнано спільним сумісним майном [PERSON] та [PERSON] квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , розділено спільне майно подружжя між [PERSON] та [PERSON] (т. 1 а.с.60-67, 109-116). Згідно з витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі вказаного рішення суду за сторонами зареєстровано право власності на зазначену квартиру по частині (т. 1 а.с.34-35, 168). 07.04.2020 року [PERSON] звернувся до поліції з заявою про вчинення кримінального правопорушення. Згідно з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.04.2020 року до ЄРДР внесено відомості за № 12020040690000925 за заявою [PERSON] щодо самоправних дій невстановленої особи за адресою: [ADDRESS] , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 (чинна до 01.07.2020 року) КК України. Також 29.04.2020 року [PERSON] звернувся до Новокодацького ВП ДВМ ГУНП в Дніпропетровської області з заявою про вчинення кримінального правопорушення. Відповідно до зазначеної заяви [PERSON] мешкає з 2015 року в Італії, квартирою користувався інший співвласник [PERSON] З дозволу [PERSON] у квартирі за адресою: [ADDRESS] , мешкала його знайома [PERSON] 07.04.2020 року без відома заявника в квартиру проникло вісім невідомих йому чоловіків, які вигнали його знайому з квартири, змінили замки на дверях, позбавивши його можливості користуватися своєю власністю. Під час досудового розслідування вищевказаного кримінального провадження слідству надано довіреність, видану в Італійській республіці 24.02.2020 року [PERSON] [PERSON] та [PERSON] , якою уповноважено здійснювати нагляд за належною їй квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] , зокрема, мати до квартири вільний доступ, вносити комунальні платежі, використовувати квартиру на власний розсуд, здавати в оренду квартиру з правом укладення та підписання договорів оренди, припиняти договори оренди. Таким чином, суд встановив, що з боку [PERSON] чиняться перешкоди [PERSON] в користуванні спільною квартирою. Водночас [PERSON] не надано жодного належного та допустимого доказу наявності перешкод у користуванні спірною квартирою з боку [PERSON] . Надані позивачем за первісним позовом документи (т. 1 а.с. 17-22, 24-28, 36-39, 42, 43) не є достовірними та достатніми доказами, а копії документів (т. 1 а.с. 10-14, 23, 29, 44-47) суд не бере до уваги, оскільки вони не мають відношення до предмету спору в даній справі. Відповідно до ч.1\~ст. 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі\~ст.\~355\~ЦК України\~майно,\~що є\~у власності\~двох або\~більше осіб\~(співвласників),\~належить їм\~на праві\~спільної власності\~(спільне\~майно). Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з положеннями\~статті 391 ЦК України власник\~майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Власник, за правилами цієї статті, може вимагати усунення всяких порушень його права, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно до ст.386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Право власності особи може бути захищено лише у випадку його існування та у разі його порушення, оспорювання чи не визнання. Згідно із ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Враховуючи, що [PERSON] є співвласником спірної квартири, тобто має право користуватися житлом, йому чиняться перешкоди у користуванні ним з боку іншого співвласника [PERSON] , суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення зустрічного позову [PERSON] та усунення йому перешкод в користуванні спірною квартирою шляхом вселення до неї та зобов`язання [PERSON] не чинити йому перешкоди в користуванні житлом. Разом з тим, [PERSON] не доведено, що [PERSON] чинить їй перешкоди в користуванні житлом, а також, що його діями завдано моральну шкоду. На підставі викладеного суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову [PERSON] у зв`язку з його необґрунтованістю та недоведеністю. Відповідно до\~ст.\~141\~ЦПК України\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Отже, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908 грн., судові витрати [PERSON] покладаються на неї. Враховуючи викладене,

Outcome: approved