Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що 02 травня 2001 року між сторонами було укладено шлюб. У шлюбі народилось двоє дітей, з яких неповнолітнім є [PERSON] , [INFO] . Після реєстрації шлюбу у подружжя були добрі, теплі відносини, вони вели спільне господарство та виховували двох дітей. Однак, згодом відносини у сім`ї змінились, спільне життя з відповідачем не складається. Між сторонами\~ почали виникати сварки та непорозуміння побутового характеру, а також щодо виховання неповнолітнього сина. Подружжя перестало розуміти одне одного, шлюб став носити формальний характер, подальше його збереження суперечить її особистим інтересам, підстав для збереження сім`ї немає.\~ Розірвання шлюбу відповідає її волі, подальше спільне життя, як подружжя, та збереження шлюбу суперечить її інтересам, а тому шлюб укладений між сторонами необхідно розірвати. Враховуючи наведене просить суд про розірвання шлюбу з відповідачем, сина [PERSON] , [INFO] , залишити проживати разом з позивачкою, стягнути з відповідача судові витрати по справі. У вимогах позовної заяви позивач зазначила, що просить про розгляд справи у її відсутності, просила суд позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Жодних заперечень проти позову, в тому числі відзиву на позовну заяву, від відповідача не надійшло. Крім того, повідомлення відповідача було здійснено на підставі ч. 11 ст. 128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада» на веб-сайті Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, про причини свої неявки в судове засідання не повідомив, відзиву не подав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі ст. 280 ЦПК України на місці ухвалив про заочний розгляд справи.\~ Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Так, відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Положеннями ч. 3 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно свідоцтва про одруження Серії [NUMBER] від 02.05.2001 року сторони зареєстрували шлюб 02.05.2001 року у Відділі РАГСу Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис № 451. Відповідно до копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 01.04.2010 року, батьками [PERSON] , [INFO] , є сторони по справі. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». Враховуючи особливий характер сімейних відносин та їх об`єктивну недоступність для оточуючих, можливість покладення судом в рішенні обов`язку збереження сім`ї на одного з подружжя при наявності на це його категоричного заперечення, суперечило б інтересам іншого із подружжя, та призвело б до порушення одного із принципів побудови сімейних та шлюбних відносин, зокрема принципу вільної згоди та добровільності їх існування. Судом встановлено, що сторони припинили взаємовідносини як подружжя. Сторони не змогли зберегти родину, а тому суд вважає встановленим, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та постановляє рішення про задоволення позовних вимог. Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно з вимогами ст.157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. В обгрунтування позовних вимог зазначено, що неповнолітня дитина сторін [PERSON] , [INFO] , проживає з матір`ю. Позивачка просить суд після розірвання шлюбу неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , залишити з нею на проживання. В той же час, ч.2 ст.29 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Оскільки, станом на час розгляду справи [PERSON] , [INFO] , виповнилось 14 років, тому у відповідності до ч.2 ст.29 ЦК України не підлягає до задоволення вимога про залишення [PERSON] , [INFO] , на проживання з матір`ю [PERSON] . В порядку ч. 2 ст. 115 СК України після набрання даним рішенням законної сили воно підлягає направленню до органу РАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 1073,60 грн. На підставі наведеного, пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 104, 110, 112 Сімейного кодексу України, ст.ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: approved