Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-26 00:00:00

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали позову передані на розгляд судді Саадулаєву А.І. Предметом позову є стягнення з ТОВ «Вердикт Капітал» на користь [PERSON] 27963,51 грн. безпідставно стягнутих грошових коштів; Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 12.01.2024 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін, встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті справи. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18.09.2023 рішенням Шевченківського районного суду м. Києва по справі 761/22337/23, яке набрало законної сили визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 5895 вчинений 25.09.2019 приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою А.А. В рамках виконавчого провадження [NUMBER] загальна сума, що була стягнена з офіційного доходу [PERSON] становить 27963,51 грн. Вважає, що дані кошти є безпідставно набутими TOB «Вердикт Капітал» та підлягають поверненню позивачу. Відповідач подав до суду відзив в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі посилаючись на те, що вони є необґрунтованими та безпідставними, зазначив, що визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню в силу норм чинного законодавства не є підставою для повернення боржнику стягнутих на його підставі коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. В судове засідання, яке відбулось 27.02.2024 року, учасники справи не з`явились, про причини неявки не повідомили. Проте, в матеріалах справи є заява позивача про розгляд справи без його участі. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 18.09.2023 рішенням Шевченківського районного суду м. Києва по справі 761/22337/23, яке набрало законної сили визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 5895 вчинений 25.09.2019 приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою А.А. В рамках виконавчого провадження [NUMBER] загальна сума, що була стягнена з офіційного доходу [PERSON] становить 27963,51 грн., що підтверджується: 1. Звітом про здійснення відрахувань та виплати №8176/вл-2023 від 18.12.2023 року на загальну суму 400,00 гривень; 2. Звітом про здійснення відрахувань та виплати №8177/вл-2023 від 18.12.2023 року на загальну суму 3494,55 гривень; 3. Звітом про здійснення відрахувань та виплати №8178/вл-2023 від 18.12.2023 року на загальну суму 3714,42 гривень; 4. Звітом про здійснення відрахувань та виплати №8179/вл-2023 від 18.12.2023 року на загальну суму 20354,54 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Суд зауважує, що загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 910/3395/19, від 23.04.2019 у справі № 918/47/18, від 01.04.2019 у справі № 904/2444/18. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.2016 у справі №6-2978цс15 та від 03.06.2016 у справі №6-100цс15. Також, зазначена позиція підтверджується зокрема Постановою ВС від 06.03.2019 р. по справі № 910/1531/18. Суд вважає необхідним звернути увагу на те, що цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис та на його виконання безпідставно стягнуті кошти, покладається не на нотаріуса або виконавця, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом та його примусовим виконанням. Аналогічна правова позиція була висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 31 жовтня 2018р. по справі № 753/4294/17. Нормами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З врахуванням наведеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими вимогами закону та такими, що підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні підтвердилась та обставина, що виконавчий напис № 5895 вчинений 25.09.2019 приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою А.А., визнано таким, що не підлягає виконанню, відпали правові підстави для набуття стягувачем коштів у розмірі 27963,51 грн. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved