Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів. Вимоги обґрунтовує тим, що позивач в період з 03.05.2022 року по 23.06.2022 року на відкритий в АТ «ОТП Банк» банківський рахунок № [NUMBER] на ім`я [PERSON] перерахував грошові кошти в сумі 154 040,00 грн., а саме за: платіжною інструкцією №877 від 03.05.2022 року в сумі 21000,00 грн., призначення платежу «поворотна-фінансова допомога зг.дог. 24/02 від 24.02.2022 року без ПДВ; платіжною інструкцією №900 від 16.05.2022 року в сумі 3030,00 грн., призначення платежу «поворотна-фінансова допомога зг.дог. 03/02 від 03.02.2022 року без ПДВ; платіжною інструкцією №912 від 20.05.2022 року в сумі 20150,00 грн., призначення платежу «поворотна-фінансова допомога зг.дог. 24/02 від 24.02.2022 року без ПДВ; платіжною інструкцією №962 від 14.06.2022 року в сумі 6050,00 грн., призначення платежу «поворотна-фінансова допомога зг.дог. 03/02 від 03.02.2022 року без ПДВ; платіжною інструкцією №978 від 22.06.2022 року в сумі 3010,00 грн. призначення платежу «поворотна-фінансова допомога зг.дог. 03/02 від 03.02.2022 року без ПДВ; платіжною інструкцією №980 від 23.06.2022 року в сумі 100800,00 грн. призначення платежу «поворотна-фінансова допомога зг.дог. 03/02 від 03.02.2022 року без ПДВ. За попередньо домовленістю сторін вказані правовідносини мали б бути врегульовані шляхом укладення відповідних договорів поворотної фінансової допомоги, однак окремих письмових договорів між сторонами підписано не було. У досудовому порядку врегулювати спірні питання з відповідачем не вдалося. За відсутності укладених між сторонами договорів та інших законних підстав для перерахування коштів, зазначені кошти є безпідставно набутими у відповідності до ст.1212 ЦК України. Направлені вимоги про повернення коштів залишилися без задоволення. У зв`язку з викладеним, позивач просить стягнути з відповідача на сою користь безпідставно отримані кошти у сумі 154 040,00 грн. та судовий збір у сумі 2684,00 грн. Ухвалою суду від 06.10.2023 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 11.12.2023 року представник відповідача [PERSON] надав до суду відзив, відповідно до відзиву [PERSON] не погоджується із позовною заявою та вимогами викладеними в ній та вважає, що вона є необґрунтованою та безпідставною, що є підставою для відмови в задоволенні позову в повному обсязі. [PERSON] під час роботи в ПП «Олан Трейд» завжди та у повному обсязі виконувала умови Договорів поворотної фінансової допомоги, своєчасно повертаючи отримані грошові кошти. Так, серед іншого, [PERSON] перерахувала на користь ПП «Олан Трейд» наступні грошові кошти: згідно Квитанції 0.0.2559705957.1 від 27.05.2022 р. 80 000, 00 грн.; згідно квитанції 0.0.2605143836.1 від 12.07.2022 р. 58 410, 00 грн.; згідно Звіт-рахунку за період з 12.07.2022 по 12.07.2022 р. 15 000,00 грн.; згідно Звіт-рахунку за період з 14.07.2022 по 14.07.2022 р. 71 000,00 грн. Всього за вказаний період 224 410,00 грн. Таким чином, вимоги ПП «Олан Трейд» щодо повернення грошових коштів є необґрунтованими, безпідставними, та такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Самим позивачем при складенні платіжних інструкцій зазначаються номери договорів поворотної фінансової допомоги, однак в позові він стверджує, що фактично договори не укладалися. Ствердження позивача про відсутність укладення договорів поворотної фінансової допомоги не спростовує факти отримання ним коштів від [PERSON] . Вимога про повернення грошових коштів від 27.06.2023 року №123 позивачем подана до [PERSON] на суму 1 065 721,05 грн., однак з незрозумілих причин до суду з позовом ПП «Олан Трейд» звернулося з позовними вимогами на суму 154 040,00 грн. Повідомляємо, що сторона відповідача очікує понести лише витрати на професійну правничу допомогу у розмірі орієнтовно 20 000 грн. У зв`язку з цим, представник відповідача просить відмовити ПП «Олан Трейд» у позові у повному обсязі. Стягнути з ПП «Олан Трейд» на користь [PERSON] судові витрати, в тому числі витрати на правничу допомогу. 18.01.2024 року представник позивача надав до суду відповідь на відзив, у якій зазначив, що дійсно ПП «Олан Трейд» направляло відповідачу вимогу про повернення безпідставно отриманих грошових коштів в сумі 1 065 721,05 грн. Дана сума була нарахована за банківською випискою з особового рахунку, нажаль не всі платіжні інструкції були сформовані у застосунку онлайн-банкінгу, тому на сьогодні фактично маємо в розпорядженні документально підтвердженні перерахування коштів на рахунок відповідачки за період 03.05.2022 року по 21.09.2022 року у сумі 850099,00 грн. Позивач стверджує, що вказівка призначення платежу при перерахунку коштів не може бути кваліфікована як дотримання письмової форми договору поворотної фінансової допомоги. З врахуванням фактичних обставин справи та фінансового становища ПП «Олан Трейд» прийнято рішення звернутися до суду лише з частиною грошових/позовних вимог. Звертаючись до суду з даним позовом позивач стверджував про відсутність укладеного між сторонами письмового договору фінансової поворотної допомоги. Дана обставина відповідачем не спростована. Позивач стверджує, що вказівка призначення платежу при перерахунку коштів не можу бути кваліфікована як дотримання письмової форми договору поворотної фінансової допомоги. Окремих вимог до договору про надання поворотної фінансової допомоги на сьогодні немає, тому враховуючи його цивільну-правову природу, прийнято застосовувати норми цивільного законодавства. За своєю суттю поворотну фінансову допомогу вважають позикою, а правовою підставою для її надання є договір позики. 26.02.2024 року представник відповідача надав до суду заперечення на відповідь на відзив. В обґрунтування позовних вимог саме позивачем додано копії платіжних інструкцій, де ним зазначені номери договорів поворотної фінансової допомоги, відповідачем в обґрунтування своєї правової позиції додано копії платіжних доручень щодо повернення вказаних сум, що свідчить про виконання зобов`язань з боку відповідача. позивачем не спростовуються факти отримання ним коштів від [PERSON] . Обов`язок збереження договорів поворотної фінансової допомоги як первинної документації покладається саме на позивача платника податків, а не на фізичну особу. Відповідачем надано докази повернення коштів на адресу позивача, а позивачем цей факт не спростовано. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав, наполягав на його задоволенні. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, надали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що ПП «Олан Трейд» в період з 03.05.2022 року по 23.06.2022 року на відкритий в АТ «ОТП Банк» банківський рахунок № [NUMBER] на ім`я [PERSON] перерахував грошові кошти в сумі 154 040,00 грн., а саме за: платіжною інструкцією №877 від 03.05.2022 року в сумі 21000,00 грн., призначення платежу «поворотна-фінансова допомога зг.дог. 24/02 від 24.02.2022 року без ПДВ; платіжною інструкцією №900 від 16.05.2022 року в сумі 3030,00 грн., призначення платежу «поворотна-фінансова допомога зг.дог. 03/02 від 03.02.2022 року без ПДВ; платіжною інструкцією №912 від 20.05.2022 року в сумі 20150,00 грн., призначення платежу «поворотна-фінансова допомога зг.дог. 24/02 від 24.02.2022 року без ПДВ; платіжною інструкцією №962 від 14.06.2022 року в сумі 6050,00 грн., призначення платежу «поворотна-фінансова допомога зг.дог. 03/02 від 03.02.2022 року без ПДВ; платіжною інструкцією №978 від 22.06.2022 року в сумі 3010,00 грн. призначення платежу «поворотна-фінансова допомога зг.дог. 03/02 від 03.02.2022 року без ПДВ; платіжною інструкцією №980 від 23.06.2022 року в сумі 100800,00 грн. призначення платежу «поворотна-фінансова допомога зг.дог. 03/02 від 03.02.2022 року без ПДВ. 27.06.2023 року на адресу відповідача направлялася вимога за №123 про повернення грошових коштів, в якій ПП «Олан Трейд» вимагає невідкладно з моменту отримання даної вимоги, повернути безпідставно отриманні грошові кошти в сумі 1 065 721,05 грн. Листом від 29.06.2023 року [PERSON] , на вимогу про повернення грошових коштів №123 від 27.06.2023 року, повідомила, що між сторонами був укладений договір поворотної фінансової допомоги №03/02 від 03 лютого 2022 року. До моменту звільнення [PERSON] з ПП «Олан Трейд» кошти за вказаним договором були повернуті в повному обсязі. Тому вимогу [PERSON] вважає безпідставною. ПП «Олан Трейд» направило на адресу відповідача лист №2 з проханням надати для звірки копії платіжних інструкцій про перерахування/повернення грошових коштів в сумі 1 065 721,05 грн., копію підписаного між сторонами договору поворотної фінансової допомоги №03/02 від 03 лютого 2022 року або виконати вимогу та сплатити грошові кошти в розмірі 1 065 721,05 грн. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Стаття 1212 ЦК України визначає загальні положення про зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави. Частина 1 ст.1212 ЦК України передбачає, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов : а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають : 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 року у справі №922/3412/17 зроблено такий висновок: "Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України". Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивiльнi права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов`язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто, вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання. Якщо ж зобов`язання не припиняється з підстав, передбачених статями 11, 600, 601, 604-607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов`язання). Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним. Тобто, у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач повернув позивачу грошові кошти в розмірі 224 410,00 грн., що підтверджується наданими відповідачем квитанцією 0.0.2559705957.1 від 27.05.2022 р..; квитанцією 0.0.2605143836.1 від 12.07.2022 р.; звіт-рахунком за період з 12.07.2022 по 12.07.2022 р.; звіт-рахунком за період з 14.07.2022 по 14.07.2022 р., а тому суд не вбачає підстав для застосування до правовідносин, які склались між сторонами, положень ст.1212 ЦК України. Відповідач заперечує проти доводів позивача та зазначає про те, що у відносинах з позивачем мало місце укладення договору про поворотну фінансову допомогу, а позивач стверджує, що договір не укладався. Проте, в платіжних інструкціях зазначено призначення платежу: поворотна-фінансова допомога згідно договору. Отже, встановлене свідчить проте, що між сторонами справи існує спір щодо правової природи передачі грошових коштів, а також позивач не довів, що набуття відповідачем грошових коштів є безпідставним. Всупереч положень ст. 1212 ЦК України, позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження безпідставності отримання відповідачем грошових коштів. Крім цього, позивач не спростувавав доводів відповідача щодо повернення йому коштів відповідачем у розмірі 224 410,00 грн. Відповідно до вимог ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Статтею 79 ЦПК України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст. 81 ЦПК України). Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч.7 ст. 81 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскількист.81 ЦПК України закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. За таких обставин, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності, суд виходить з відсутності підстав для стягнення з відповідача грошових коштів як таких, що набуті чи збережені ним без достатньої правової підстави, а відтак і відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, судові витрати позивача не підлягають відшкодуванню. Щодо вимоги представника відповідача про відшкодування витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, суд зазначає наступне. Відповідно до частин першої, пункту 1 частини третьої статті 133 та частин першої - третьої статті 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу стороною відповідача надано суду: - ордер на надання правничої (правової) допомоги №1294370. Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що відповідачем не надано суду достатніх та належних доказів на підтвердження понесення ним витрат на професійну правничу допомогу у визначеному розмірі (договору про надання правничої допомоги, детального опису виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), тощо), підстави для стягнення з позивача на користь відповідача вказаних грошових коштів відсутні.

Outcome: dismissed