Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-15 00:00:00

[PERSON] звернувся з цим позовом до [PERSON] в якому зазначає, що 22 лютого 2022 року він дав в борг відповідачу грошові кошти в сумі 300 000 (триста тисяч) грн. [PERSON] зобов`язався повернути кошти до 01.12.2022. Однак до теперішнього часу відповідач не повернув борг в повному обсязі. На підтвердження виникнення зобов`язання по договору позики відповідачем надана розписка, з якої випливає, що відповідач взяв у позивача борг 300\~000 грн. із зобов`язанням повернути вказану суму до 01.12.2022, в разі не повернення боргу в грошовій формі зобов`язався передати майно, яке йому належить, а саме: нежитлове приміщення, свинарник площею 578,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною вартістю 44820 грн., а також земельну ділянку площею 11100 кв.м. з кадастровим номером 6122086200:02:003:0128, загальною вартістю 222780грн. Відповідач [PERSON] відзив на позов не подав. Ухвалою від 04.12.2023 відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, суд прийшов до переконання про можливість вирішення справи на підставі наявних у ній доказів (постановлення заочного рішення). Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом установлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 22 лютого 2022 року [PERSON] дав в борг [PERSON] грошові кошти в сумі 300 000 (триста тисяч) грн. На підтвердження виникнення зобов`язання по договору позики [PERSON] надана розписка, згідно якої відповідач взяв у позивача в борг 300\~000 грн. із зобов`язанням повернути цю суму до 01.12.2022, а в разі не повернення боргу в грошовій формі зобов`язався передати у власність позивачу майно, яке йому належить, а саме: нежитлове приміщення, свинарник площею 578,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною вартістю 44820 грн., а також земельну ділянку площею 11100 кв.м. з кадастровим номером 6122086200:02:003:0128, загальною вартістю 222780грн. До теперішнього часу [PERSON] не повернув борг [PERSON] . Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). На підставі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є реальним договором згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позивач [PERSON] просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь борг за розпискою від 22.02.2022, звернувши стягнення на нерухоме майно, яке розташоване у с. Новосілка Чортківського району Тернопільської області та визнавши за ним право власності на нього, у рахунок задоволення боргу за договором позики. Звернення стягнення на нерухоме майно було передбачено у самій розписці, яка міститься в матеріалах справи. Суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову тому, що чинним законодавством не передбачено визнання права власності за позивачем у заявлений ним спосіб, оскільки між сторонами виникли відносини, які регулюються ст. 1046 ЦК України. Договори застави чи іпотеки, якими сторони забезпечили б виконання зобов`язання за договором позики, між сторонами не укладалися. Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд виходить з того, що позивач у самій позовній заяві не просив стягнути заборгованість за договором позики у сумі 300\~000 грн., а просить звернути стягнення та визнати за ним право власності на нерухоме майно, що регулюється іншими нормами законодавства. На підставі ст.526, 530, 1046, 1047 ЦК України,

Outcome: dismissed