Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-14 00:00:00

в провадженні Голосіївського районного суду міста Києва перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів. Заочним рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 28.11.2023 року позов [PERSON] задоволено, стягнуто з [PERSON] грошові кошти в розмірі 1 094 501,24 грн., а також 10 946,00 грн. судового збору. 28.12.2023 року до суду надійшла заява представника позивача [PERSON] -адвоката Ружицького В.М., направлена на адресу суду 23.12.2023 року, про ухвалення додаткового рішення, в якій останній просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на правову (правничу) допомогу в розмірі 30 000,00 грн. Зазначає, що під час ухвалення рішення судом не було вирішено питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, хоча позивачем у позові було зазначено, що орієнтовний розмір судових витрат становить: 6 802,0 грн. судового збору та 30 000,00 грн. витрат за надання правової допомоги адвокатом (фіксований розмір). Крім того, вказує про те, що оскільки 28.11.2023 року рішення було ухвалено за відсутності сторін, а повний текст отримано позивачем лише 21.12.2023 рок на електронну адресу, і відповідно, позивачу до вказаної дати не було відомо про зміст такого рішення, то вказане унеможливило подання доказів на підтвердження витрат на правову допомогу. Вважає, що вказані обставини свідчать про наявність підстав для поновлення процесуального строку, визначено п. 8 ст. 141 ЦПК України. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання, зокрема, як розподілити між сторонами судові витрати. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви (ч. ч. 3, 4 ст. 270 ЦПК України). Від представника позивача надійшла заява про розгляд зави про ухвалення до додаткового рішення за відсутності позивача (представника). Відповідачу була направлена до відома заява представника [PERSON] - адвоката Ружицького В.М. про стягнення витрат на правову допомогу, а також запропоновано надати письмові заперечення протягом 5 днів з моменту отримання заяви. Заперечення від відповідача на заяву представника [PERSON] - адвоката Ружницького В.М. про стягнення витрат на правову допомогу не надходили. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Як вбачається з матеріалів справи, 28.11.2023 року Голосіївським районним судом міста Києва у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги [PERSON] задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 1 094 501,24 грн., з яких: 592 000,00 грн. - розмір основної заборгованості за договором від 11.01.2023 року реєстровий № 38; 461 760,00 грн. - неустойка в порядку п. 7 договору від 11.01.2023 року реєстровий № 38 станом на 17.07.2023 року; 7 563,50 грн. - 3% річних в порядкуст. 625 ЦК Українистаном на 17.07.2023 року; 22 202,44 грн. - інфляційні втрати в порядкуст. 625 ЦК Українистаном на 17.07.2023 року; 12 975,30 грн - проценти в порядкуст. 1048 ЦК України. Також вирішено питання судових витрат, зокрема, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в сумі 10 946,00 грн. (а.с. 102-108). Зі змісту судового рішення вбачається, що справа розглянута за відсутності сторін. Згідно довідок про доставку електронного листа документ в електронному вигляді «Заочне рішення від 28.11.2023 року» було надіслано позивачу та його представнику 21.12.2023 року о 9:28:10 та доставлено до електронних скриньок останніх 21.12.2023 року о 9:59:48 та 9:59:48 відповідно (а.с. 110, 111). Отже, враховуючи приписи ч. 6 ст. 272ЦПК України, заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 28.11.2023 року у справі вручено позивачу 21.12.2023 року. 23.12.2023 року представником позивача [PERSON] - адвокатом Ружицьким В.М. направлена на адресу заява про ухвалення додаткового рішення, в якій останній просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на правову (правничу) допомогу в розмірі 30 000,00 грн. Вказана заява надійшла до суду 28.12.2023 року. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. У ч. ч. 1-3 ст. 134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою щодо суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Відповідно до ч. ч. 4-6 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (ч. 3 ст. 141 ЦПК України). Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. У постанові від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19 Верховний Суд зазначив, що витрати на професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. У постанові від 19.11.2020 року у справі № 734/2313/17 (провадження № 61-7550св19) Верховний Суд наголосив, що «гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved