Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-18 00:00:00

У вересні 2023 року до Святошинського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання права власності та стягнення грошових коштів, в якому [PERSON] просить: - визнати за нею право власності на недоотриману пенсію померлого [INFO] чоловіка - [PERSON] за період з 01.11.2013 року по 31.03.2023 року в сумі 182 484,04 грн., в тому числі: за період з 01.11.2013 року по 19.04.2020 року в сумі 157 519,88 грн. та недоплачену недоотриману пенсію за період з 20.04.2020 року по 31.03.2023 року в сумі 24 964,16 грн.; - стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на її користь недоотриману пенсію у зв`язку із смертю чоловіка [PERSON] за період з 01.11.2013 року по 19.04.2020 року в сумі 157 519,88 грн. та недоплачену недоотриману пенсію за період з 20.04.2020 року по 31.03.2023 року в сумі 24 964,16 грн., а всього - 182 484,04 грн.; - визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві неправомірними щодо відмови у виплаті недоотриманої пенсії у зв`язку із смертю її чоловіка в повному обсязі за період з 01.11.2013 року по 19.04.2020 року в сумі 157 519,88 грн. та недоплаченої недоотриманої пенсії за період з 20.04.2020 року по 31.03.2023 року в сумі 24 964,16 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] помер її чоловік - [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина. Для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , вона звернувся з заявою до Дванадцятої київської державної нотаріальної контори, нотаріус Мельник М.П. якої 02.08.2023 року зареєстрував у спадковому реєстрі спадкову справу № 71028581. Зазначає, що до складу спадщини входить призначена, нарахована пенсія, яка належала [PERSON] , але не була ним одержана. Вказує, що після відкриття спадщини вона неодноразово зверталась до Головного управління Пенсійного Фонду України в м. Києві з заявою про виплату їй нарахованої, але не одержаної пенсії, яка належала її чоловіку. Частину недоотриманої пенсії за період з 20.04.2020 року по 31.03.2023 року їй виплатили 26.05.2023 року, але остання розрахована невірно. У виплаті недоотриманої пенсії у зв`язку із смертю чоловіка за період з 01.11.2013 року по 19.04.2020 року відповідачем відмовлено у виплаті недоодержаної пенсії, посилаючись на ст. ст. 46, 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Вказане послугувало підставою для звернення до суду із вказаним позовом. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючу суддю Горбенко Н.О. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 11.09.2023 року позовна заява прийнята до розгляду і відкрито провадження за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання (а.с. 32-33). 29.09.2023 року від представника відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач зазначив, що доводи викладені у позовній заяві, вважає необґрунтованими та такими, що не відповідають об`єктивним фактам, а вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню судом. Зазначив, що згідно заяви позивача від 20.04.2023 року було розраховано недоотриману пенсію за період з 20.04.2020 року по 31.03.2023 року в сумі 146 297,04 грн. та перераховано в травні 2023 року на особистий рахунок в АТ «Ощадбанк», а обов`язок з виплати заборгованості за ранішній період з 01.11.2013 року по 31.03.2023 року відсутній згідно положень ст. ст. 46, 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», так як за поновленням виплати пенсії [PERSON] , якому пенсія з 01.05.2014 року не нараховувалась, за життя не звертався до органів Пенсійного фонду України (а.с. 41-45). 19.10.2023 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач вважав наведені у відзиві заперечення проти позовних вимог безпідставними та недоведеними жодними доказами, через що просив відхилити відзив та задовольнити позовну заяву (а.с. 58-60). 16.11.2023 року від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, в якій остання остаточно просила суд: - визнати за нею право власності на недоотриману пенсію померлого [INFO] чоловіка - [PERSON] за період з 01.11.2013 року по 31.03.2023 року в сумі 146 445,63 грн., в тому числі: за період з 01.11.2013 року по 19.04.2020 року в сумі 142 504,54 грн. та недоплачену недоотриману пенсію за період з 20.04.2020 року по 31.03.2023 року в сумі 3 941,08 грн.; - стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на її користь недоотриману пенсію у зв`язку із смертю чоловіка [PERSON] за період з 01.11.2013 року по 19.04.2020 року в сумі 142 504,54 грн. та недоплачену недоотриману пенсію за період з 20.04.2020 року по 31.03.2023 року в сумі 3 941,08 грн., а всього - 146 445,63 грн.; - визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві неправомірними щодо відмови у виплаті недоотриманої пенсії у зв`язку із смертю її чоловіка в повному обсязі за період з 01.11.2013 року по 19.04.2020 року в сумі 142 504,54 грн. та недоплаченої недоотриманої пенсії за період з 20.04.2020 року по 31.03.2023 року в сумі 3 941,08 грн. (а.с. 84-94). Відзив на заяву про зменшення позовних вимог не надходив. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 18.01.2024 року підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги з урахуванням зменшення підтримала та просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач явку представника в судове засідання не забезпечив, подав заяву про розгляд справи без участі в судовому засіданні представника Управління та за наявними матеріалами. Суд, заслухавши позивача, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, дослідивши наявні матеріали справи, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 02.03.1984 року (а.с. 5). [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7, 92). Згідно свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] , виданого Київським відділом державно реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 13.03.2023 року, [PERSON] помер [INFO] , актовий запис № 5129 (а.с. 4). З матеріалів справи вбачається, що позивач у визначений законом строк звернулась із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті чоловіка - [PERSON] . Державним нотаріусом Мельник М.П. Дванадцятої київської державної нотаріальної контори 02.08.2023 року зареєстровано у спадковому реєстрі спадкову справу № 71028581 (а.с. 16). Листом від 23.08.2023 року № 4519/02-14 державним нотаріусом Дванадцятої київської державної нотаріальної контори Мельник М.П. витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України довідку про недоотриману суму пенсії, інших грошових коштів (субсидій) на день смерті на ім`я [PERSON] (а.с. 17). На вказаний лист Головним управлінням Пенсійного фонду України відповіддю № 2600-0502-8/145389 від 25.07.2023 року повідомлено про відсутність недоотриманої [PERSON] пенсії та субсидій, що вбачається з листа Дванадцятої київської державної нотаріальної контори від 28.09.2024 року № 5082/01-16, наданого на виконання ухвали суду від 11.09.2023 року (а.с. 47). Судом встановлено та не заперечено сторонами, що на момент смерті [PERSON] перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримував пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Виплата пенсії [PERSON] була призупинена з 01.05.2014 року в зв`язку з тривалим неотриманням пенсії, що сторонами не заперечувалась. 25.07.2023 року Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві на заяву позивача відмовило останній у виплаті недоотриманої пенсії [PERSON] з 01.11.2013 року, посилаючись на норми ст. ст. 46, 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зупиненої по причині тривалої невиплати з 01.05.2014 року відповідно до вимог ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки [PERSON] за поновленням виплати пенсії за життя не звертався (а.с. 9). Спір між сторонами виник з приводу захисту позивачем свого права на спадкування за законом, а саме право власності на спадкове майно у вигляді призначеної, нарахованої, але невиплаченої пенсії спадкодавця. Підставою своїх позовних вимог позивач зазначає наявність у неї як спадкоємця першої черги після смерті чоловіка права на спадкування недоотриманої суми пенсії. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Частиною 1 ст. 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Статтею 1219 ЦК України передбачені права та обов`язки особи, які не входять до складу спадщини, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені ст. 608 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Відповідно до ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини. Зміст ч. 3 ст. 52 Закону також узгоджується зі змістом ст. 1227 ЦК України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Крім того, зміст вищевказаних норм узгоджується із положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в ч. 1 ст. 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Положення ч. ч. 2, 3 ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Приміром, недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості - переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати як спадщину. Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. Норми ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину. За змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Виходячи з вищевикладеного, суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, приходить до висновку про те, що позивач має право на спадкове майно - пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який є спеціальним у цих правовідносинах, тому позовні вимоги про визнання за нею права власності на недоотриману пенсію померлого [INFO] чоловіка - [PERSON] за період з 01.11.2013 року по 31.03.2023 року в сумі 146 445,63 грн., в тому числі: за період з 01.11.2013 року по 19.04.2020 року в сумі 142 504,54 грн. та недоплачену недоотриману пенсію за період з 20.04.2020 року по 31.03.2023 року в сумі 3 941,08 грн.; та про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на її користь недоотриманої пенсії у зв`язку із смертю чоловіка [PERSON] за період з 01.11.2013 року по 19.04.2020 року в сумі 142 504,54 грн. та недоплачену недоотриману пенсію за період з 20.04.2020 року по 31.03.2023 року в сумі 3 941,08 грн., а всього - 146 445,63 грн., у зв`язку з незаконним перешкоджанням відповідачем реалізації прав позивача, як спадкоємця, на отримання належного їй спадкового майна - пенсії спадкодавця, яка залишилася не отриманою останнім за життя, підлягають до задоволення. При цьому, перевіривши наданий позивачем розрахунок під час дослідження доказів, суд приходить до висновку, що останній може бути покладений в основу судового рішення. Відповідач, не надавши до суду відзив на позовну заяву, та отримавши заяву позивача про зменшення позовних вимог, заперечень щодо наданого позивачем розрахунку не висловив, його розмір не спростував. Щодо вимоги про визнання дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві неправомірними щодо відмови у виплаті недоотриманої пенсії у зв`язку із смертю її чоловіка в повному обсязі за період з 01.11.2013 року по 19.04.2020 року в сумі 157 519,88 грн. та недоплаченої недоотриманої пенсії за період з 20.04.2020 року по 31.03.2023 року в сумі 24 964,16 грн., то суд не вбачає підстав для задоволення останньої з огляду на те, що вказана вимога у спорі в даній справі з урахуванням предмету та підстав позову є публічно-правовою та належить до юрисдикції адміністративного суду. За таких обставин суд надходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Щодо судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З урахуванням викладеного, з огляду на висновок суду про часткове задоволення позовних вимог (146 445,63 грн.), та того, що позивач звільнена від сплати судового збору у цій справі, з відповідача на користь держави підлягає стягненню 1 464,45 грн. судового збору (146 445,63 грн. * 1%). На підставі викладеного,

Outcome: partial