Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Полтави із позовом до [PERSON] , в якому прохав стягнути з відповідача майнову шкоду у розмірі 114046 грн, завдану внаслідок залиття квартири за адресою: [ADDRESS] та понесені судові витрати. За наслідками розгляду справи рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 17.01.2024 у задоволенні позову [PERSON] було відмовлено. До закінчення судових дебатів в цій справі представник відповідача прохав вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті. 18.01.2024 від адвоката Оніпка Є.А. на адресу суду надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи документів на підтвердження витрат на правничу допомогу, в порядку ст.ст.137,141 ЦПК України. 22.02.2024 представником позивача - адвокатом Гончаровою А.С. до суду подано клопотання про відмову у стягненні витрат на професійну правничу допомогу, яке аргументовано тим, що відповідачем не було подано попереднього розрахунку суми судових витрат, що є порушенням принципу змагальності, не наведено обґрунтувань поважності причин не подання доказів понесених витрат до закінчення судових дебатів. Також представником позивача стверджено про неспівмірність заявлених витрат та не дотримання критерію розумності їх розміру. Відповідно до ч.1,3 ст.246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. У такому випадку, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому ст. 270 цього Кодексу. Згідно з п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. В судовому засіданні представник відповідача прохав стягнути з позивача понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 15000 грн, які є належно підтвердженими. Пояснив, що на момент подачі відзиву відповідач не бажала укладати угоду на представництво в суді, тому у відзиві не зазначала орієнтовний розрахунок витрат. Прохав врахувати, що укладений договір про надання професійної правничої допомоги є строковим і оскільки судовий розгляд тривав була укладена додаткова угода, якою обумовлена інша сума гонорару. Зазначив, що справа є складною, в ході розгляду допитувались свідки, досліджувались матеріали, тому витрати на правову допомогу є співмірними та реальними, вартість послуг погоджена з клієнтом, що відображено у акті і ці витрати фактично понесені відповідачем, про що надано відповідні докази. Представник позивача в судовому засіданні посилаючись на викладені у письмовому клопотанні заперечення, прохала відмовити у стягненні витрат на професійну правничу допомогу. Прохала врахувати, що відповідач не подала ні разом з відзивом, ані після вступу представника у справу орієнтовний розрахунок понесених витрат, не навела жодної причини поважності не подання доказів до закінчення розгляду справи. Також прохала врахувати, що відзив у справі подано самим відповідачем, до укладення угоди з адвокатом, а представником відповідача складено лише письмову заяву про вступ у справу. Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, суд зазначає про наступне. Статтею 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Суд виходить з того, що питання про стягнення судових витрат, зокрема понесених витрат на правничу допомогу, вирішується судом при ухваленні судового рішення у порядку, спосіб та строки, встановлені ЦПК України. Відповідно до ч.1,2 ст.15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Згідно із ст.133 ЦПК України, судові витрати у справі складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи, до кола яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч.ч.1,2 ст.137 ЦПК України). За змістом ч.ч.3,4,5 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Так, відповідачем на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу надано додаткову угоду №1 від 03.04.2023 до договору про надання професійної правничої допомоги від 03.10.2022, розрахунок вартості наданої професійної правничої допомоги, акт виконаних робіт, квитанцію від 18.01.2024 про прийняття від [PERSON] 15000 грн. Водночас, згідно з ч.1,3 ст. 134 ЦПК України кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи разом з першою заявою по суті спору. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд звертає увагу, що застосування відповідних положень ст.134 ЦПК України належить до дискреційних повноважень суду та вирішується ним у кожному конкретному випадку з урахуванням встановлених обставин даної справи, а також інших чинників. Зазначене положення забезпечує дотримання принципу змагальності, відповідно до якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених ЦПК України. Подання попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, забезпечує можливість іншій стороні належним чином підготуватися до спростування витрат, які вона вважає необґрунтованими та доводити неспівмірність таких витрат, заявивши клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, відповідно, забезпечує дотримання принципу змагальності. Крім того, попереднє визначення суми судових витрат надає можливість судам у визначених законом випадках здійснювати забезпечення судових витрат та своєчасно (під час прийняття рішення у справі) здійснювати розподіл судових витрат. Так, зі змісту першої заяви по суті спору, а саме відзиву на позовну заяву, який подано відповідачем за власним підписом 13.09.2022 вбачається, що відповідачем [PERSON] не було подано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які поніс відповідач і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, а саме витрат на професійну правничу допомогу, а також доказів, що підтверджують витрати на правову допомогу. При цьому, згідно із заявою представника відповідача [PERSON] останній фактично вступив у справу 25.10.2022, надавши укладений з [PERSON] договір про надання професійної правничої допомоги від 03.10.2022, однак теж не подав попереднього орієнтованого розрахунку судових витрат. Суд зазначає, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами та поданими у встановлений ч. 1 ст. 134 ЦПК України строк, що забезпечить сторонам рівні права щодо здійснення їх процесуальних прав та обов`язків. Таким чином, суд вважає, що оскільки під час розгляду справи стороною відповідача разом з першою заявою по суті спору та після вступу представника не подано попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, зокрема, що стосуються витрат на професійну правничу допомогу, які [PERSON] понесла чи які очікує понести, у задоволенні клопотання її представника про відшкодування таких витрат необхідно відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed