Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-12 00:00:00

10 лютого 2022 року позивач звернувся до Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача 27\~500,00 грн. та судові витрати по справі. Позов мотивований тим, що 29 квітня 2021 року між позивачем та [PERSON] , який діяв в інтересах [PERSON] на підставі довіреності від 16 квітня 2021 року, посвідченої приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Бережним О.С., був укладений попередній договір купівлі-продажу домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до умов попереднього договору позивач передав продавцю завдаток у розмірі 27 500,00 грн., що складає в еквіваленті 1\~000,00 грн. доларів США, при цьому зазначена сума при укладенні договору купівлі-продажу об`єкта трансформується в аванс і зараховується до оплати за об`єкт. Відповідно до п. 3.1 даного договору визначена сторонами ціна об`єкту становить 522\~500,00 грн., що еквівалентно 19\~000,00 доларів США. Відповідно до додаткової угоди, укладеної 12 серпня 2021 року до попереднього договору купівлі-продажу від 29 квітня 2021 року, за згодою сторін укладення договору про купівлю-продаж домоволодіння за адресою: [ADDRESS] відбудеться до 18 вересня 2021 року. Оскільки попередній договір купівлі-продажу від 29 квітня 2021 року було укладено в простій письмовій формі з недодержанням встановленого законом нотаріального посвідчення, він є нікчемним, визнання його таким у судовому порядку закон не вимагає, а отримані кошти за цим правочином підлягають поверненню як безпідставно отримані. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2022 року цивільну справу передано на розгляд до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 червня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 серпня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. Позивач у судове засідання не з`явилась, натомість її представник адвокат Антоненко Т.А. письмово просила розглядати справу без її участі. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи сповіщалась належним чином. Про причини неявки суд не повідомила. Правом на подання відзиву не скористалась. Третя особа в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи сповіщався належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. На підставі ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 29 квітня 2021 року між [PERSON] , який діяв в інтересах [PERSON] на підставі довіреності від 16 квітня 2021 року, посвідченої приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Бережним О.С. за реєстровим № 264 (а.с. 78-81), як продавцем, та [PERSON] , як покупцем, був укладений попередній договір про купівлю-продаж, за умовами якого сторони зобов`язались у строк до 01 вересня 2021 року укласти та нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу об`єкту нерухомості домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , за яким продавець буде зобов`язаний у цей строк передати у власність покупця, а покупець у свою чергу прийняти об`єкт нерухомості і сплатити за нього грошову суму, обумовлену договором (а.с. 9-12). Пунктом 3.1 Попереднього договору визначена сторонами ціна об`єкта становить 522\~500,00 грн., що на момент укладення договору складає в еквіваленті 19\~000,00 доларів США. Згідно з п. 3.2 Попереднього договору на підтвердження зобов`язань за Договором та на забезпечення його виконання покупець до укладення Договору передав продавцю завдаток у розмірі 27\~500,00 грн., що складає в еквіваленті 1 000,00 доларів США, при цьому зазначена сума при укладенні договору купівлі-продажу об`єкта трансформується в аванс і зараховується до оплати за об`єкт. Відповідно до умов укладеної 12 серпня 2021 року між [PERSON] , який діяв за дорученням від [PERSON] , та [PERSON] , додаткової угоди до попереднього договору про купівлю-продаж від 29 квітня 2021 року, договір про купівлю-продаж домоволодіння за адресою: [ADDRESS] відбудеться до 18 вересня 2021 року (а.с. 13). Матеріалами справи підтверджено, що договір купівлі-продажу вищезазначеного домоволодіння між сторонами укладений не був, кошти у сумі 27\~500 грн. відповідач не повернула. Згідно з частиною першою статті 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (частина перша статті 220 ЦК України). Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (частина перша 1212 ЦК України). Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (абзац 1 частини першої статті 216 ЦК України). Системне тлумачення абзацу 1 частини першої статті 216 ЦК України та пункту 1 частини третьої статті 1212 ЦК України свідчить, що: (а) законодавець не передбачив можливість здійснення односторонньої реституції; (б) правила абзацу 1 частини першої статті 216 ЦК України застосовуються тоді, коли відбувається саме двостороння реституція; (в) в тому разі, коли тільки одна із сторін недійсного правочину здійснила його виконання, то для повернення виконаного підлягають застосуванню положення глави 83 ЦК України. Положення цієї глави застосовуються, зокрема, також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином (пункт 1 частини статті 1212 ЦК України). Стосовно особи, яка зобов`язана повернути позивачу отримані за нікчемним правочином грошові кошти, суд зазначає таке. Відповідно до частини 1 статі 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю (частина 1 статі 244 ЦК України). Частиною 1 статі 1000 ЦК України визначено, що за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя. У договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними (стаття 1003 ЦК України). Основним правом представника є повноваження діяти від імені і за рахунок особи, яку він представляє. Повноваження не лише надає представникові можливість діяти від імені особи, яку він представляє, а й визначає зміст і межі таких дій, виступаючи як вид і міра можливої поведінки. У свою чергу особа, яку представляють, має право вимагати, щоб представник діяв відповідно до повноваження і в його межах. Представник зобов`язаний діяти в межах наданого йому повноваження і в інтересах того, кого представляє, а після виконання обов`язків передати права і все отримане за укладеним ним правочином особі, яку він представляє. Особливістю правовідносин представництва є те, що вони виникають і реалізуються не в інтересах того, хто безпосередньо укладає правочин (представника), а з метою здійснення та захисту прав та інтересів того, кого представляють. Статтею 1006 ЦК України визначено обов`язки повіреного, серед яких, у пункті 3 вказаної статі встановлено, що повірений зобов`язаний негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення. Ураховуючи ту обставину, що сторонами попереднього договору про купівлю-продаж від 16 квітня 2021 року є безпосередньо [PERSON] та [PERSON] , то саме на останню покладено обов`язок повернути отримані кошти на підставі пункту 2 частини 1 статті 216 ЦК України. Та обставина, що договір був підписаний представником [PERSON] [PERSON] та ним же отримані грошові кошти в якості завдатку не змінює суті спірних правовідносин. Таким чином, передані позивачем кошти у розмірі 27\~500,00 грн. підлягають стягненню з відповідача на підставі статті 1212 ЦК України. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України суд виходить із наступного. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 3 частини першої статті 133 ЦПК України). Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Із матеріалів справи вбачається, що представництво інтересів [PERSON] здійснювала адвокат Антоненко Т.А. на підставі договору про надання правничої допомоги від 20 грудня 2021 року (а.с. 18). В акті № 1 здачі-приймання виконаних робіт від 17 січня 2022 року та в акті № 2 здачі-приймання виконаних робіт від 10 жовтня 2023 року зазначений обсяг робіт, наданих адвокатом, на суму 6 000,00 грн. та 4\~000,00 відповідно, які були сплачені позивачем (а.с. 19, 73). Судом також враховано правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, відповідно до якої витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Отже, матеріалами справи підтверджується факт отримання [PERSON] послуг адвоката щодо надання правової допомоги в цій справі [PERSON] . Також позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн. (а.с. 4). З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 10\~992,40 грн., з яких: 992,40 грн. судовий збір; 10\~000,00 грн. витрати на правничу допомогу. На підставі викладеного та

Outcome: approved