Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-21 00:00:00

У серпні 2023 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до АТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживача, визнання недійсним кредитного договору в частині нарахування відсотків, пені та штрафних санкцій з застосуванням наслідків недійсності правочину та зобов`язати зробити перерахунок заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між сторонами укладено кредитний договір, за умовами якого позивач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту. Зазначала, що підписувала тільки Заяву-анкету та не отримувала від банку Умов та Правил надання банківських послуг і Тарифів. Сам факт підписання заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг та довідки про умови кредитування не свідчить про беззаперечне ознайомлення клієнта з Умовами та Правилами надання банківських послуг. Крім того, вказує, що відповідач нараховує позивачу неустойку та штрафи за порушення виконання договору, в той час як одночасне нарахування штрафу та пені за невиконання умов договору суперечить вимогам чинного законодавства. При цьому, банк самостійно змінював та встановлював кредитний ліміт та умови кредитування, які позивач не підписувала. Посилаючись на викладене, просила визнати недійсним кредитний договір в частині нарахування відсотків, пені та штрафних санкцій із застосуванням наслідків недійсності правочину, а також зобов`язати АТ КБ «Приватбанк» зробити перерахунок заборгованості за вказаним кредитним договором з урахуванням визнання кредитного договору недійсним в оскаржуваній частині. Ухвалою суду від 4 вересня 2023 року у справі відкрито провадження за правилами позовного (спрощеного) провадження з повідомленням сторін на 5 жовтня 2023 року (а.с. 14). Повідомленням суду від 5 вересня 2023 року учасників справи повідомлено про розгляд справи за правилами позовного (спрощеного) провадження, яким одночасно роз`яснено їх процесуальні права на подання відповідних заяв по суті справи у встановлені строки (а.с. 15). 20 листопада 2023 року від представника відповідача Яндульського Д.В. надійшов відзив на позовну заяву з додатками (а.с. 29-102), відповідно до якого позовна заява є безпідставною і такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Позивач при підписанні анкети-зави підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складають між нею та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою позивача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування, які були наданні йому для ознайомлення в письмовій формі, що підтверджується копією Паспорту споживчого кредиту. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.1.2.5 договору, на підставі яких позивач при укладенні договору дав свою згоду щодо прийняття будь якого розміру кредитного ліміту та зміну за рішенням та ініціативою банку. Згідно з випискою по рахунку вбачається, що позивач до певного часу належним чином виконувала свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що позивач знала про умови кредитування та визнавала свої зобов`язання за договором. Разом з тим, зазначає, що позивачем пропущений встановлений ст. 257 ЦК України строк позовної давності щодо визнання кредитного договору в частині недійсним. 26 грудня 2023 року від позивача надійшла відповідь на відзив (а.с 107-110), відповідно до якої відповідачем не надано суду доказів оформлення та укладення між сторонами в належній формі договорів про надання банківських послуг. Також, в супереч ст. 9, 11 Закону України «Про споживче кредитування» банк не надав інформацію, необхідну для порівняння різних позицій кредитування з метою прийняття обґрунтованого рішення щодо укладення договору. До судового засідання учасники справи не з`явились. Представник відповідача Яндульський Д.В. надав заяву про розгляд справи без його участі. Проти задоволення позовних вимог заперечує з підстав, зазначених у відзиві (а.с. 117). Тому, суд розгляну справу у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з такого. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Судом встановлено, що між [PERSON] та Акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» було підписано анкету-заяву від 05.11.2010 року та від 28.07.2015 року, а також згодом було підписано нею три анкети-заяви від 20.06.2019 року та три анкети-заяви від 14.07.2021 року, в яких зазначено, що дана заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між позичальником та банком договір про надання банківських послуг. Позичальник погоджується з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані для ознайомлення в письмовому вигляді. Позичальник зобов`язалася виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті банку (а.с. 41-49). Відповідно до Паспорту споживчого кредиту від 20.01.2022 року, від 27.01.2022 року, від 25.02.2022 року та від 29.01.2023 року позивач підтверджує отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, виходячи із обраних нею умов договору, що підтверджується її підписом (а.с. 58-93). Укладення договору здійснювалось за принципом укладення між банком та клієнтом договору приєднання, який за своєю природою є змішаним договором і містить в собі умови договору банківського рахунку та кредитного договору. Підписанням анкети-заяви позичальник приєдналася до запропонованих банком умов та тарифів. Відповідно до виписок по рахунку, встановлено використання позивачем кредитного рахунку, що підтверджує надання банком кредитного ліміту, його використання позивачем та сплату відсотків за його користування (а.с. 94-100). Згідно з частиною 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною першою статті 626 ЦК України, визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Аналіз змісту цієї норми дозволяє визначити ряд умов, за наявності яких цивільно-правовий договір можна вважати укладеним: 1) сторони повинні досягти згоди з усіх істотних умов договору; 2) сторони мають досягти такої згоди у передбаченій законом формі. У статті 640 ЦК України встановлені додаткові критерії, за якими договір може визнаватись укладеним. Крім вимог про узгодження сторонами істотних умов, висуваються вимоги до форми договорів або щодо виконання певних умов (дій), які становлять сам зміст цих договорів. Відповідно до частин першої, другої статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно з ч. 1 ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунку). Грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу сум з рахунку та проведення інших операцій за рахунком. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України). Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 цього Кодексу). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України ). Отже, якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями статей 207, 640 ЦК України та уклали договір про надання банківських послуг, у якому передбачили умови його виконання, то ці умови мають виконуватись і свідчать про те, що момент досягнення домовленості настав. Тому, суд дійшов висновку про те, що при укладенні спірного договору про надання банківських послуг, вимоги статті 203 ЦК України не були порушені, отже правові підстави, передбачені статтею 215 ЦК України, для визнання договору недійсним відсутні, оскільки банком перед укладенням спірного договору було ознайомлено позичальника з основними умовами кредитування. Текст підписаного сторонами договору свідчить про досягнення сторонами згоди відносно всіх істотних умов договору до моменту реальної передачі грошових коштів, які були надані позивачу. Часткове виконання позичальником умов договору та звернення до суду із позовом про визнання договору недійсним у частині нарахування відсотків, пені та штрафних санкцій, свідчать про те, що позичальником схвалені умови договору та підтримувались правовідносини, які виникли між нею і банком на підставі оспорюваного договору. Матеріали справи не містять доказів на спростування презумпції правомірності правочину у цілому, зокрема позивачем не спростовано, що під час укладення договору про надання банківських послуг вона діяла свідомо та вільно, враховуючи власні інтереси, добровільно погодилася з його умовами, визначивши при цьому характер правочину і всі його істотні умови. Відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Правові висновки щодо одночасного стягнення штрафу та пені, викладені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18). Отже, законодавством не передбачено подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Звертаючись до суду із позовом, позивач зазначала, що не була ознайомлена з Умовами та Правила надання банківських послуг і Тарифів кредиту, однак з дати подання анкети-заяви 5 листопада 2010 року протягом дії вказаного кредитного договору не зверталася до банку з пропозицією щодо внесення будь-яких змін до запропонованої до підписання редакції кредитного договору, за роз`ясненням положень, які були їй не зрозумілі, або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, тим самим погоджуючись зі всіма умовами такого договору. Крім того, на підтвердження викладених обставин, на яких ґрунтуються вимоги позову, позивач не надала жодного належного та допустимого доказу, який би свідчив про те, що АТ КБ «Приватбанк» нараховує одночасно неустойку та штрафи за порушення виконання договору та самостійно встановлює та змінює розмір відсотків та кредитного ліміту. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання недійсним кредитного договору у частині нарахування відсотків, пені та штрафних санкцій із застосуванням наслідків недійсності правочину. Враховуючи, що позивач не довелп обставин та підстав, за яких суд може визнати кредитний договір частково недійсним, слід дійти висновку про відмову у задоволенні зазначених позовних вимог. Судом враховуються роз`яснення, надані у пункті 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» про те, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову у позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у справі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Виходячи з норм чинного законодавства пропуск строку звернення до суду є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог і застосовується у разі наявності порушеного права, відсутність порушеного права само по собі є підставою для відмови у задоволенні позову. Оскільки суд дійшов висновку про необґрунтованість позову, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, заяву представника відповідача про застосування строків позовної давності суд відхиляє. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір компенсується за рахунок держави.

Outcome: dismissed