Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-19 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах та від мені якої діє адвокат Глушкова О.І., звернулася до суду із позовом про визнання права власності на домоволодіння із належними до нього господарськими будівлями та спорудами, розташованими у [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина на все належне йому майно, яке складається із земельної ділянки та житлового будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS] . Даний будинок відноситься до суспільної групи колгоспних дворів. Членами колгоспного двору, станом на 15.04.1991 року були: [PERSON] - голова домогосподарства, [PERSON] - чоловік, [PERSON] - син. Спадкоємцем за законом є також син [PERSON] , який прийняв спадщину після смерті [PERSON] - земельну ділянку площею 2,0208 га, кадастровий номер 0521986200:03:002:0558, про що отримав свідоцтво про право власності на спадщину за законом 14.11.2017 року, від прийняття спадщини вона відмовилась на користь сина. Однак відповідач не бажає оформити право на спадщину на житловий будинок. Позивач звернувшись до нотаріуса для оформлення спадщини, однак нотаріус через відсутність у спадкодавця правовстановлюючих документів на житловий будинок, відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину. Тому змушена звернутися до суду із позовом для захисту своїх прав. 29.01.2024 року [PERSON] звернувся із зустрічним позовом до [PERSON] про визнання права власності на частину житлового будинку в порядку спадкування за законом. В обґрунтування зустрічних позовних вимог відповідач-позивач зазначив, що він також є спадкоємцем за законом після смерті його батька [PERSON] на належну йому 1/3 частку житлового будинку по [ADDRESS] . Після смерті батька він прийняв спадщину за законом на земельну ділянку та оформив право власності. До спадщини його батька також належав житловий будинок, який відноситься до суспільної групи колгоспних дворів. Оскільки йому стало відомо про те, що у нього є право на частку у майні колишнього колгоспного двору як члена двору, тому задоволення первісного позову в повному обсязі призведе до порушення його прав на спірний житловий будинок. При звернені до нотаріуса йому було відмовлено в прийнятті заяви про вдачу свідоцтва про право власності на спадщину за законом на житловий будинок, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на даний житловий будинок. Тому він звернувся до суду із вказаним зустрічним позовом та просить визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку в порядку спадкування за законом. Ухвалою суду від 29.01.2024 року [PERSON] поновлено строк звернення із зустрічним позовом, прийнято до провадження зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на частину житлового будинку в порядку спадкування за законом та об`єднано в одне провадження із первинним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадщину за законом. В судове засідання представник позивача-відповідача не з`явилася, подала до суду заяву про слухання справи у їх відсутність, зустрічний позов визнають. Відповідач-позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про слухання справи без його участі, первинний позов визнає, свої позовні вимоги просить задоволити. Відповідно до ст. 247 ЦПК України в зв`язку з неявкою усіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та оцінивши докази у справі, встановив наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , яке видано 08.12.2016 року виконавчим комітетом Соколівської сільської ради Крижопільського району Вінницької області, яке міститься в матеріалах справи. Даними копії свідоцтва про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , яка після одруження взяла прізвище « [PERSON] », серії [NUMBER] , яке видане 13.05.1973 року та знаходиться в матеріалах справи. Даними копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яке видано 28.07.1998 року, де батьками [PERSON] зазначені - [PERSON] та [PERSON] . Даними довідки № 978 від 18.10.2023 року, яка видана старостою Соколівського старостинського округу Крижопільської селищної ради Тульчинського району Вінницької області, про те, що згідно записів по господарської книги № 4/11, особовий рахунок [NUMBER] , житловий будинок [ADDRESS] станом на 15.04.1991 року відносився до суспільної групи колгоспних дворів, склад двору станом на 15.01.1991 року наступний: [PERSON] - голова домогосподарства, [PERSON] - чоловік, [PERSON] - син. Відповідно копії спадкової справи № 144/2017 до майна померлого [INFO] [PERSON] , яка міститься в матеріалах справи, вбачається, що спадкоємцями за законом є [PERSON] - син та дружина [PERSON] , інших спадкоємців, що зверталися із заявою про прийняття спадщини, матеріали спадкової справи не містять. Син [PERSON] прийняв спадщину на земельну ділянку, що підтверджується його заявою та оформив право на спадщину за законом на земельну ділянку № [NUMBER] , яка розташована на території Соколівської сільської ради Крижопільського (на даний час Тульчинського ) району Вінницької області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Право на спадщину на частину житлового будинку, яка належала померлому [PERSON] не оформлялося (матеріали спадкової справи не містять таких відомостей). Відповідно до довідок, які видані приватним нотаріусом Тульчинського районного нотаріального округу Питель М.С.: № 181/01-16 від 20.11.2023 року [PERSON] та № 19/01-16 від 13.02.2024 року [PERSON] видати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на житловий будинок з господарськими спорудами по [ADDRESS] не представляється можливим за відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно у спадкоємців. Відповідно до положень ч.1 ст.120 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності. Колгоспний двір - це родинно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб. Відповідно до ч.2 ст.123 цього Кодексу розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. У відповідності до ст.125 ЦК УРСР при поділі колгоспного двору його майно ділиться між дворами, що знов утворюються, відповідно до часток їх членів і з врахуванням господарських потреб кожного з дворів. Право вимагати поділу колгоспного двору мають повнолітні члени двору, що є членами колгоспу. Поділ майна, належного колгоспному дворові і збереженого після припинення колгоспного двору, провадиться за правилами статей 123 і 126 цього Кодексу. В силу вимог ст.126 ЦК УPCP працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку в майні двору; якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Це правило не застосовується, якщо член двору не брав участі у веденні господарства в зв`язку з призовом на строкову військову службу, навчанням в учбовому закладі або хворобою. Відповідно до роз`яснень, даних в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, які виникли до 15 квітня 1991 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про власність», застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору, зокрема: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберігалось після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; згідно зі ст.4 Постанови ВРУ «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року. Тому згідно довідки, яка міститься в матеріалах справи про склад колгоспного двору станом на 15.04.1991 року розмір частки становить кожному члену колгоспного двору по 1/3 кожному, а саме: [PERSON] -1/3, [PERSON] - 1/3, [PERSON] - 1/3. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується наявною копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 08 грудня 2016 року. Згідно чинного на час відкриття спадщини законодавства, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.ч.3, 5 ст.1268 ЦК України). Відповідно до п.23 постанови пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Таким чином, виникнення права власності на житлові будинки, споруди, в тому числі на житлові будинки, які відносились до колгоспного двору, не залежить від державної реєстрації цього права. При вирішення спорів щодо майна колишнього колгоспного двору, яке придбане до 15 квітня 1991 року, належить застосовувати норми, що регулювали власність цього двору до вказаної дати, зокрема, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Оскільки, житловий будинок [ADDRESS] належить до суспільної групи колгоспний двір, і станом на 15 квітня 1991 року, головою двору являлась [PERSON] , членами цього колгоспного двору були [PERSON] та [PERSON] , тому спірний будинок є спільною сумісною власністю усіх його членів, кожен з яких має рівну частку у цьому будинку по 1/3 частці. Колгоспний двір був припинений 15.04.1991 р., коли був введений в дію ЗУ «Про власність», а тому станом на 15.04.1991 р. померлому [PERSON] , позивачу-відповідачу [PERSON] та відповідачу-позивачу [PERSON] належало право власності на 1/3 частки майна у колгоспному дворі, як його члену, що не втратив право на частку в його майні. Відповідно до ч. 1 ст.15, ч. 1,2ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання шляхом звернення до суду за захистом свого права з позовом про визнання такого права. Суд, дослідивши докази та з`ясувавши обставини справи дійшов висновку, що спадкуванню підлягає 1/3 частина будинку [ADDRESS] , яка належала померлому [PERSON] , як члену колгоспного двору, що підтверджується належними та допустимими доказами наявними в матеріалах справи. Оскільки визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, який має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, враховуючи те, що нотаріусом відмовлено у вчинені нотаріальної дії щодо видачі позивачам свідоцтва про право на спадщину частку житлового будинку після смерті чоловіка, батька, суд беручи до уваги вищезазначене, прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача відповідача [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а саме визнання за нею частини житлового будинку [ADDRESS] , а позовні вимоги відповідача-позивача [PERSON] підлягають задоволенню повністю, а саме визнання за ним частини житлового будинку [ADDRESS] . Вимог про стягнення судових витрат позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом та відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом не заявляли. На підставі наведеного,

Outcome: partial