Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , третя особа-Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про стягнення додаткових витрат на утримання дитини та відібрання дитини у матері без позбавлення батьківських прав, який уточнив та остаточно просив стягнути додаткові кошти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , 2017 р. народження у розмірі 1500 грн. щомісячно , а також позбавити [PERSON] батьківських прав. В обґрунтування заявлених вимог [PERSON] зазначив, що з 17 травня 2017 р. по 11.01.2023 р. перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, в якому у них народився син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Жовтневого районного суду м.Харкові від 06.04.2023 р. визначено місце проживання малолітньої дитини з батьком. У зв`язку із повномасштабним вторгненням російських військ на територію України відповідачка із неповнолітнім сином, матір`ю виїхала до Німеччини, де покинула сина на свою матір, яка вимушена була повернутися і привезти дитину до батька. Наприкінці літа та восени 2023 р. , відповідач приїжджала та провідувала сина та без згоди батька змінила його місце проживання. У жовтні 2023 р. позивачу стало відомо, що дитина перебуває у Федеративній Республіці Німеччині. Не впоравшись зі своїми батьківськими обов`язками [PERSON] покинула малолітнього на бабусю, яка його привезла до позивача. Зазначає, що відповідач не проявляє уваги до дитини, не піклується про неї, не виконує свої обов`язки по вихованню та утриманню дитини, свідомо ухиляється від їх виконання, поставила дитину в небезпечне становище, вивезла за межі України та покинула напризволяще з бабусею, припинила надавати матеріальнгу допомогу. Зазначає, що син потребує додаткових витрат через отримання послуг репетиторів з питань розвитку здібностей в сфері образотворчого мистецтва, вивчення іноземних мов. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, направила суду заяви про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримує та зазначила, що тривалий час вона проживає за кордоном, зустріла чоловіка, з яким планує зареєструвати шлюб, але він проти проживання малолітнього сина з ними. Дитина мешкає з батьком і знаходиться на його утриманні. Представник 3 особи- Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, надав заяву про можливість розгляду справи за його відсутністю та ухвалити рішення, з урахуванням висновку органу опіки та піклування про позбавлення [PERSON] батьківських прав. Суд, вислухавши вступне слово та пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 17.05.2017 р., мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 11.01.2023 р. шлюб між сторонами розірвано. У грудні 2022 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом про визначення місця проживання дитини [PERSON] з батьком посилаючись на те, що відповідач участі у вихованні дитини не приймає, не цікавиться її фізичним та духовним розвитком, матеріально не допомагає, син мешкає у батька. Рішенням Жовтневого районного суду м.Харкові від 06.04.2023 р. позовні вимоги задоволено, визначено місце проживання малолітнього дитини [PERSON] , 2017 року народження з батьком за адресою [ADDRESS] . Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі частини всіх видів заробітку ( доходу), але не нижче 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21.12.2022 р. і до досягнення дитиною повноліття. З метою отримання допомоги по догляду за дитиною, оскільки позивач працює, ним укладено 01.10.2022 р. відповідний договір з [PERSON] про надання таких послуг. З метою вивчення дитиною іноземної мови та через математичні здібності, позивач також уклав договори у червні та липні 2023 р. з репетиторами. Як зазначає позивач та не заперечується відповідачем, [PERSON] проживає за кордоном, фактично створила нову сім`ю, вихованням дитини не займається, свідомо нехтує батьківськими обов`язками та їх не виконує. Як вбачається з постанов Жовтневого районного суду м.Харкова від 05.12.2023 р. [PERSON] була притягнута до адміністративної відповідальності за неналежне виконання своїх батьківських обов`язків та вчинення домашнього насильства , коли вона приїздила і бачила дитину. Так, 21.11.2023 р., перебуваючи за місцем мешкання по [ADDRESS] , вона на добу залишила дитину без нагляду, а наступного дня у стані алкогольного сп`яніння, кричала на малолітнього сина, висловлювалась в його бік нецензурною лайкою. Відповідно до «Порядку проведення органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини» питання щодо позбавлення батьківських прав відповідача розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради. За висновком Департаменту служб у справах дітей № 461 від 28.12.2023 р., виходячи з інтересів дитини, Департамент вважає за доцільне, враховуючи надані документи і рекомендації Комісії, позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , 2017 року народження. Зазначений висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав узгоджується з іншими доказами, поданими позивачем, та не суперечить їм. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. З огляду на наведене, суд доходить висновку, що існують усі правові підстави щодо застосування такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітнього сина [PERSON] , оскільки відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, не піклується про її фізичний, духовний та моральний стан, не проявляє ніякого інтересу до його життя. У позовних вимогах позивач просить також стягнути додаткові витрати на утримання дитини у розмірі 1500 грн. щомісячно через те, що [PERSON] уклав договори з репетиторами та дитина отримує послуги з вивчення математики та іноземної мови. Позивачу також допомагає вихователька, яка піклується про дитину на період роботи [PERSON] . Відповідна угода укладена 01.10.2022 р. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). За положеннями частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Аналіз указаних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу, тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню в судовому засіданні особою, яка пред`явила такий позов. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. За приписами ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем не доведено існування особливих обставин, які зумовлені здібностями дитини та необхідністю навчання шестирічної дитини математики, а зайняття з вивчення іноземної мови не відносяться до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. У витратах, понесених при звичайному способі життя, хоча вони і будуть додатковими, участь другого з батьків не є обов`язковою у розумінні статті 185 СК України. Режим навчання дитини відповідного віку не можуть бути розцінені як особливі здібності і таланти, які потребують розвитку. На підставі викладеного і

Outcome: partial