Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-25 00:00:00

14.12.2023 представник позивача - адвокат Пащук А. І. звернувся до суду з позовом до відповідача, у якому просив визнати виконавчий напис, вчинений 29.05.2021 приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Данич Оксаною Федорівною та зареєстрований в реєстрі за №13470, щодо стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит - Капітал» невиплачених в строк грошових коштів на загальну суму 32254,94 грн., таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позову послався на те, позивач із місця роботи дізналась, що із її заробітної плати почали стягувати кошти по виконавчому провадженні, відкритому на підставі виконавчого напису нотаріуса. Вказує, що лише із реєстру виконавчих проваджень отримали копію заяви про відкриття виконавчого провадження і копію виконавчого напису №13470 від 29.05.2021 року. Разом із тим, виконавчий напис було вчинено на підставі кредитного договору №3045523 від 20.01.2021 року, укладеного між позивачем та ТОВ «Мілоан». Правонаступником по даному кредиту є ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ», на підставі Договору відступлення прав вимоги №67-МЛ від 23.04.2021 року. Борг згідно виконавчого напису складає 31 325,00 грн.: 7000 грн. заборгованість за сумою кредиту, 23 625,00 грн. просторчена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування 700 грн - прострочена заборгованість за комісією кредитом. Загальна забргованість боржника становить 32 254,94 грн. кредитного договору. Вважає оспорюваний виконавчий напис незаконним, оскільки кредитний договір нотаріально не посвідчений, нотаріусом не отримано його оригіналу, вимоги про погашення кредиту та виконавчого напису він не отримував, а також не дотримано вимог закону щодо безспірності заборгованості. Стверджує, що чинна редакція Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Посилаючись на вимоги ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, просить визнати його таким, що не підлягає виконанню. Крім того, просить стягнути з відповідача на його користь судові витрати та витрати на правову допомогу Ухвалою від 18.12.2023 у справі відкрито спрощене позовне провадження та призначено судовий розгляд з повідомленням учасників. 23.02.2024 учасники у судове засідання не з`явилися. Представник позивача подав клопотання про розгляд справи у відсутності сторони позивача, зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просив позов задовольнити. Додатково просив стягнути витрати на правову допомогу і надав підтверджуючі документи. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, подав заяву в якій просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Крім цього, зазначив, що витрати на правову допомогу є завищеними та такі, що не відповідають критерію реальності адвокатських послуг, а тому просить відмовити у відшкодуванні витрат на правову допомогу, при цьому вказав, що розгляд справи проводити у його відсутності. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Данич Оксана Федорівна у судове засідання не з`явилась, хоча суд належним чином повідомляв її про розгляд даної справи. Заяв чи клопотань про розгляд справи за її відсутності не подавала, про причини неявки суд не повідомила. З огляду на зазначені обставини, суд у відповідності до ст. ст. 223, 247 ЦПК України судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки усіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його оголошення. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. 20 січня 2021 року між позивачем та ТОВ «Мілоан », правонаступником усіх прав та обов`язків якого є ТОВ «Фінансова компанія «Кредит - Капітал», було укладено кредитний договір №3045523, відповідно до умов якого позивач отримав кредит у розмірі 7000 грн. (а. с. 43-53). 29.05.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич Оксаною Федорівною був вчинений виконавчий напис щодо стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит - Капітал» (що є правонаступником усіх прав та обов`язків на підставі договору відступлення права вимоги ТОВ «Мілоан») невиплачених в строк грошових коштів на загальну суму 32254,94 грн. та зареєстрований в реєстрі за № 13470 (а. с. 54). 09.11.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Львівської обласі Меленчуком Володимиром Ігоровичем на підставі виконавчого напису №13470 від 29.05.2021 була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 97437668 про стягнення з позивача в користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит - Капітал» заборгованості (а. с. 21-22). 05.07.2023 приватним виконавцем була винесена постанова про арешт коштів боржника (а. с. 20). Вищевказаний кредитний договір не був нотаріального посвідчений, відповідачем протилежного не доведено. При ухваленні рішення суд керується наступними правовими нормами. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною 1 статті 39 Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон) порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Відповідно до статті 87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в ЗУ «Про нотаріат» та в Порядку вчинення нотаріальних дій. Відповідно п. 2 Переліку (із змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»), для одержання виконавчого напису по кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями подається: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Проте, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення. При прийнятті постанови 22.02.2017 року колегією суддів застосовано вимоги положення п. 10.2 постанови Пленуму ВАС України від 20.05.2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі», згідно з яким визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року набрала законної сили, тим самим встановивши обов`язок для стягувача для одержання виконавчого напису надавати нотаріусу документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Судом встановлено, що оскаржений виконавчий напис, вчинений нотаріусом 29 травня 2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Відповідно до даного виконавчого напису [PERSON] є боржником за кредитним договором № №3045523 від 20.01.2021, укладеним між ТОВ «Мілоан», право вимоги за яким було відступлено до нового кредитора - ТОВ «Фінансова компанія «Кредит - Капітал». Вищевказаний кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису не був посвідчений нотаріально, а тому наявні підстави для визнання такого виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису. Таким чином, нотаріус в день вчинення виконавчого напису 29.05.2021 року керувався пунктом Переліку, який був незаконним та нечинним. Отже нотаріус повинен був відмовити стягувачу у вчиненні виконавчого напису у відповідності до норм ЗУ «Про нотаріат». Зазначена позиція узгоджується з правовою позицією, яка міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17. Порушення нотаріусом Порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а тому суд вважає, що немає необхідності давати оцінку іншим доводам позивача, що узгоджується з правовою позицією, яка міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17. Відповідно до ст. 50 ЗУ «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду , право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії. Окрім цього, суд враховує і те, що представником відповідача подана заява про визнання позову у частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За таких обставин, суд дійшов висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. З огляду на вищевикладені факти й міркування, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит - Капітал»» є обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує наступне. Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірними із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові у справі № 755/9215/15-ц при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Представник позивача просив стягнути з відповідача у користь позивача понесені витрати на правову допомогу у розмірі 5 000,00 грн., а також сплачений позивачем судовий збір за подання позовної заявив розмірі 1073,60 грн. Розмір витрат на правову допомогу підтвердив такими документами: 1) договором про надання правової від 01.12.2023 (а. с. 34-35); 2), ордером на надання правничої (правової) допомоги від 01.12.2023 (а. с. 9); 3) актом виконаних робіт №120101/23 від 01.12.2023 (а. с. 56-57); 4) копією квитанції від 10.01.2024 на суму 5000,00 грн (а. с.58 ). Такі документи є належними та допустимими доказами, які підтверджують факт понесення позивачем витрат, що пов`язані з правничою допомогою адвоката. Розмір таких витрат співрозмірний з обсягом та часом, об`єктивно необхідним для надання даних послуг в межах цієї справи. Суд також враховує положення ч.2 ст. 141 ЦПК України за якими обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Представник відповідача 07.02.2024 подав клопотання про відмову у задоволенні витрат, вважає їх необгрунтованими, оскільки такі не відповідають критерію реальності адвокатських послуг, критерію розумності та їх розміру. Просить суд врахувати ті обставини, що предмет позову у справі не є складним, не потребує вичення великого обсягу нормативно-правових актів, складення великої кількості процесуальних документів, витрачання значного часу на вивчення обставин справи. Суд, з огляду на умови договору про надання правової допомоги, враховуючи складання і підписання адвокатом всіх процесуальних документів від імені і в інтересах позивача, дійшов висновку, що в даній конкретній справі витрати на правову допомогу в сумі 5000 грн. є завищеними, а відтак підлягають стягненню з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 4000 грн. Відповідно до частини першої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак з відповідача на користь позивача слід стягнути 1073,60 грн судового збору.

Outcome: approved