Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-27 00:00:00

У серпні 2023 року [PERSON] звернулася до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом, у якому просить визнати недійсним кредитний договір укладений між АТ «ПУМБ» та [PERSON] , стягнути з АТ «ПУМБ» судовий збір у розмірі 1 073,60 грн. та стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 35 000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач після дзвінків осіб, що представились зокрема співробітниками банку АТ «ПУМБ» дізналась про наявність кредитних договорів та заборгованості за даними договорами, вказувала на те, що дані договори позивач не укладала. Також, позивач вказує про наявність документів, що стосуються даних договорів де зазначені її особисті дані, підпис, звертає увагу на те, що на деяких документах наявність підпису взагалі відсутня. [PERSON] на захист своїх порушених прав звернулась до Голосіївського управління Національної поліції у м. Києві з написанням заяви про вчинення злочину. 15.09.2021 за даною заявою були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та відкрито кримінальне провадження №12021100010002200, за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України. Позивач наголошує, що про існування договорів дізналась лише після отримання дзвінка від представника банку АТ «ПУМБ» з приводу наявної заборгованості по кредиту. Позивачем неодноразово повідомлялось про відсутність будь-якого відношення до укладеного договору, однак відповідач не прийняв це до уваги. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 14.08.2023 справу за позовом [PERSON] до АТ «Ощадбанк», АТ «Сенс Банк», АТ «ПУМБ», АТ КБ «Приватбанк» про визнання недійсними кредитних договорів передано на розгляд до Подільського районного суду м. Києва. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.11.2023 визначено головуючого суддю Петрова Д.В. 07.11.2023 року, ухвалою суду позовну заяву [PERSON] було залишено без руху, проте позивачка недоліки усунула. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 04.12.2023 позовні вимоги [PERSON] до АТ «ПУМБ», АТ «Ощадбанк», АТ «Сенс Банк», АТ КБ «Приватбанк» про визнання недійсними кредитних договорів роз`єднано та виділено в самостійні провадження. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 08 грудня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву. На момент розгляду справи відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч. 1 та ч. 2 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства. Згідно із ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За положеннями ст. 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 15 липня 2021 року між позивачем та АТ «ПУМБ» було укладено договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб №1001923660301, відповідно до якого [PERSON] було надано споживчий кредит у розмірі 100 000 (сто тисяч) грн, строком на 36 місяців з розміром процентної ставки 0.01% річних та розміром комісії за обслуговування кредитної заборгованості 2.99%. Відповідно до умов договору було встановлено графік платежів на період з 15.07.2021 року по 15.07.2024 року з щомісячним платежем у розмірі 5768,21 грн. та останнім платежем у розмірі 5767,87 грн. Окрім цього, позивачу було надано паспорт споживчого кредиту до укладення самого договору про споживчий кредит. Враховуючи, що між сторонами було досягнуто згоди за істотними умовами спірного кредитного договору, такий правочин, згідно з вимогами статті 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим цей договір, згідно зі статтею 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів статті 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору. Вказане відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 26.12.2019 по справі № 467/555/19 (провадження № 61-17707св19). Обравши спосіб захисту своїх прав шляхом визнання кредитного договору недійсним позивач зобов`язаний довести правову та фактичну підстави своїх позовних вимог. Частиною першою статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України встановлено обов`язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Тобто, закон покладає обов`язок доказування на сторони у справі. Згідно ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна -встановити дійсні обставини справи. Згідно з ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на обґрунтування позиції позивачки, у зв`язку з чим, заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Позивач, в обґрунтування своїх позовних вимог посилається лише на звернення до Голосіївського управління Національної поліції у м. Києві з написанням заяви про вчинення відносно неї злочину. Окрім цього позивач вказує, що відповідно до ч. 3 і ч.5 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. У даному випадку, наявність підписаних правочинів свідчить про те, що обидва учасники бажали укласти правочин і, що зовнішній вираз волі відповідає внутрішньому. Крім того, законодавством України чітко врегульовані питання щодо недійсності угод (ст. 215-216 Цивільного кодексу України). Зокрема, відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Обставин, визначених частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України при розгляді даної справи судом не встановлено. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Враховуючи відсутність у матеріалах справи належних та допустимих доказів того, що відносно позивачки дійсно були вчиненні шахрайські дії, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивачки. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст.141 ЦПК України і в зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати не підлягають відшкодуванню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed