Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про виділ частки в натурі, припинення права спільної часткової власності, визнання права власності. Відповідач до судового засідання не з`явилась, надала заяву про визнання позовних вимог, в якій також просила розглянути справу за її відсутності. Позивач та її представник, адвокат Златі Н.С. на задоволенні позову наполягали, надали заяву про розгляд справи без їх участі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Виходячи з наведеного, суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: витяг № 28266669 від 17.10.2014р. з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5124110100:02:003:0381, за [PERSON] ; рішення Ренійського районного суду Одеської області від 23.01.2023р., справа № 510/1786/21; акт від 29.11.1992р. про завершення будівництва та початку експлуатації домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] ; технічний паспорт на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] ; технічний паспорт на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] ; рішення виконкому Ренійської міськради № 44 від 17.02.1977р. про відвід [PERSON] земельної ділянки для індивідуального будівництва; акт від 28.02.1977р.; договір від 04.03.1977р. про надання [PERSON] у безстрокове використання земельної ділянки для будівництва; виписка з рішення Ренійської міської ради № 159 від 29.12.1999р. про надання земельних ділянок безоплатно у приватну власність громадян для будівництва та обслуговування житлових будинків та господарських будівель; рішення виконавчого комітету Ренійської міської ради № 58 від 26.04.2013р. про розділ житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , на два самостійних з присвоєнням поштових адрес; свідоцтво № 28264933 від 17.10.2014р. про право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0312 га за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5124110100:02:003:0381, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка); довідка № 330697226 від 29.04.2023р. з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна; звіт про проведення незалежної оцінки вартості нерухомості. Судом в ході судового розгляду справи встановлені наступні обставини. За рішенням Ренійського районного суду Одеської області від 23 січня 2023 року, справа № 510/1786/21, за позивачем визнано право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . Раніше, 17 лютого 1977 року за рішенням виконкому Ренійської міськради № 44 «Про відвід земельної ділянки під індивідуальне будівництво гр. [PERSON] », було надано земельну ділянку [PERSON] для будівництва житлового будинку, виготовлено план забудови та план земельної ділянки. 04 березня 1977 року було укладено договір на надання [PERSON] земельної ділянки у безстрокове користування. Завершення будівництва та початок експлуатації вищезазначеного житлового будинку відбулось 29 листопада 1992 року, про що складено відповідний акт. В подальшому, на підставі рішення виконавчого комітету Ренійської міської ради № 58 від 26 квітня 2013 року було здійснено розділ належного сторонам житлового будинку на два самостійних з присвоєнням почтових адрес. Розділені частини житлового будинку разом з іншими спорудами є окремими житловими приміщеннями, мають окремі один від одного вхід і вихід, водозабезпечення, електропостачання, але знаходяться у спільній частковій власності, реально не виділені та не розділені, що перешкоджає вільному здійсненню права власності. Між сторонами досягнуто згоди про поділ в натурі вказаного житлового будинку, проте юридично оформити поділ нерухомого майна у нотаріуса виявилося неможливим, так як відповідач не бажає займатися питанням поділу будинку в натурі. Відсутність конкретного розподілу житлового будинку позбавляє позивача можливості вільно розпоряджатися ним, оскільки при цьому, у відповідності до ч. 1 ст. 358 ЦК України, необхідно враховувати думку іншого співвласника. Дослідивши матеріали справи, надані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно\~з ч. 1\~ст. 316 ЦК України,\~правом власності\~є право особи на річ (майно), яке вона здійснює\~відповідно до закону за своєю волею, незалежно\~від\~волі\~інших\~осіб. Відповідно до ч.ч. 1, 2\~ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно із ч.1\~ст.356 ЦК України\~власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до\~ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Частиною 1\~статті 364 ЦК України\~передбачено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Вид майна, що\~перебуває у спільній\~частковій\~власності, впливає на порядок виділу\~з\~нього\~частки. Частиною 2\~ст. 367 ЦК України\~визначено, що у разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 6,7\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» №7 від 04.10.1991р. (з подальшими змінами і доповненнями), виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, можливий, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. В спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Ця позиція Верховного Суду України висловлена і у постанові від 03.04.2013 року у справі №6-12цс13. Фактично\~ сторони провели поділ житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , частка позивача у житловому будинку складається із конкретних приміщень, які ізольовані від приміщень відповідача, має окремий вхід, окрему систему життєзабезпечення, земельна ділянка визначена та огороджена, при цьому не порушуються права іншого співвласника. Таким чином, є можливість виділу частини будинку позивача у відокремлену відповідно до часток\~співвласників. \~ За змістом статей 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд. Згідно\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно\~ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Отже, всі вказані обставини знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та не викликають у суду жодних сумнівів. Тому, суд вважає, що є правові підстави для виділу в натурі частки будинку, визнання права власності за позивачем та припинення права спільної часткової власності.

Outcome: approved