Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-27 00:00:00

19.12.2023 позивачка [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом до відповідача [PERSON] , у якому просить визнати останнього таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, яке належить їй на праві приватної власності й розташоване за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що згідно з договору купівлі - продажу житлового будинку серії НМС № 586647 [PERSON] придбала будинок з господарськими будівлями і спорудами в [ADDRESS] . Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Козівського нотаріального округу Боднарук Н. М. 7.04.2021 й зареєстровано в реєстрі № 298. Реєстрація права власності відбулася 7.04.2021, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 251656366. Відповідач [PERSON] як власник цього житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, був зареєстрований у такому, що підтверджується будинковою книгою. Зазначає, що згідно з домовленостей між ними відповідач повинен був знятися з реєстрації за вказаним місцем, однак виїхав у США на постійне місце проживання і по цей час не повернувся. Реєстрація [PERSON] у належному позивачці будинку згідно з договору перешкоджає у вільному користуванні й розпорядженні майном, а саме в отриманні соціальних виплат. Тож просить відповідно до статтей, 16, 319, 321, 391, 405, 406 ЦК України визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням житловим будинком. Ухвалою судді Козівського районного суду Тернопільської області Гриновець О. Б. від 20.12.2023 прийнято позовну заяву до розгляду й відкрито провадження у справі. Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 31.01.2024 закрито підготовче провадження у справі та призначити її до судового розгляду по суті. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, зазначила, що позовні вимоги підтримує й щодо постановлення заочного рішення судом не заперечує. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності, відзиву не подав. Відповідно до ч. 2 ст. 247\~ ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі\~наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд ухвалив\~здійснити заочний\~розгляд справи\~на підставі\~наявних у\~справі доказів. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до положень, викладених у ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що 07.04.2021 між [PERSON] з одного боку (покупець) та [PERSON] (продавець) був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] /а.с. 8-9/. Позивач [PERSON] зареєстрована за адресою:\~ [ADDRESS] , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади № 2023/000335287 від 13.01.2023 /а.с. 7/. Згідно з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 251656366 від 7.04.2021 на праві приватної власності 1/1 [PERSON] володіє житловим будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] /а.с. 10/.\~ Відповідно до акту старости Дибщенського старостинського округу І. Шкільного, затвердженого виконавчим комітетом Козівської селищної ради Тернопільської області № 13 від 02.11.2023 встановлено, що громадянин [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , фактично не проживає з квітня 2021 року по теперішній час у зв`язку з проживанням за межами України /а.с. 19/. Наведені обставини справи підтверджуються матеріалами справи, які не викликають сумніву у їх об`єктивності. Відповідно до ст.\~41\~Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). У частині 1\~статті 319\~ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них (стаття 379 ЦК України). Згідно\~ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно до ч. 1 ст.\~383\~ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб. Згідно з\~\~ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Однією з підстав припинення права власності згідно\~ст. 346 ЦК України\~є відчуження власником свого майна. Як було встановлено судом, право власності на житловий будинок позивачка [PERSON] набула у законний спосіб. Водночас реєстрація відповідача [PERSON] в житловому будинку обмежує право власності позивачки на вільне користування і розпорядження своїм майном. Статтею 16 ЦК України передбачено способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України. Тож, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням є належним способом захисту порушених прав позивачки. Так як реєстрація відповідача у зазначеному житловому будинку, який фактично там не проживає, перешкоджає позивачці у реалізації своїх прав, тож суд доходить висновку щодо задоволення позовних вимог. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1073, 60 грн судового збору, сплаченого за подання позовної заяви.

Outcome: approved