Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-27 00:00:00

07 грудня 2023 року до суду звернулась [PERSON] з вказаним позовом до [PERSON] , в якому просила стягнути з відповідача кошти на утримання повнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] на період навчання у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно з моменту подачі позову до закінчення ним навчання, але не довше досягнення дитиною 23 років. Зазначила, що син [PERSON] на момент звернення до суду із позовом є студентом Харківського кооперативного торгово-економічного фаховому коледжі м. Харків, за спеціальністю 181 Харчові технології, на контрактній основі, термін навчання з 01 вересня 2021 року до 25 січня 2025 року. Син [PERSON] не працює, стипендії не отримує, перебуває на її утриманні, відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання сина не надає, отримує пенсію, стан здоров`я дозволяє сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина, у зв`язку з чим просить ухвалити рішення про задоволення позову. Ухвалою судді від 15 грудня 2023 року відкрито провадження у справі, залучено учасників справи та визначено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження. 16 січня 2024 року на підставі розпорядження щодо здійснення повторного автоматизованого розподілу судових справ № 268 цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів (аліментів) на час навчання, 17 січня 2024 року передано судді Нестеренко С.Г. Ухвалою судді від 28 лютого 2024 року постановлено провести заочний розгляд справи. Позивач [PERSON] у судове засідання не прибула, просила розглянути справу за її відсутності, щодо заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач [PERSON] повторно не прибув у судове засідання, про час, дату та місце судового засідання повідомлений належним чином, засобами рекомендованого поштового зв`язку, про причини неявки суд не повідомив та не подавав заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно, зокрема, для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо який у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частині 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтується. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа «Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Згідно ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір\~\~аліментів на\~одну\~дитину\~ не\~може\~бути меншим,\~ніж\~50\~відсотків\~прожиткового\~мінімуму для\~дитини\~відповідного\~віку. Відповідно ч. 1 ст. 199 цього Кодексу якщо повнолітні\~дочка,\~син\~продовжують\~навчання і\~у\~зв`язку\~з\~цим\~потребують матеріальної\~допомоги,\~батьки\~зобов`язані\~утримувати\~їх\~до досягнення\~двадцяти\~трьох\~років за\~умови,\~що\~вони\~можуть надавати\~матеріальну\~допомогу. \~ Згідно ч.\~2\~ст.\~199\~СК\~України право на утримання припиняється у разі припинення навчання. У ч. 2 \~ст. 200 СК України \~зазначено, що при визначенні розміру \~аліментів з одного з батьків суд бере \~до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми \~дружиною, чоловіком \~та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Так, судом достовірно встановлено та не заперечувалось сторонами, що [PERSON] та [PERSON] є батьками повнолітнього [PERSON] , [INFO] . Відповідач разом з позивачем та сином не проживає, матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Згідно довідки № 438 від 21 листопада 2023 року [PERSON] є студентом Харківського кооперативного торгово-економічного фаховому коледжі м. Харків, за спеціальністю 181 Харчові технології, на контрактній основі, термін навчання з 01 вересня 2021 року до 25 січня 2025 року. Відповідач не подав до суду належних, допустимих, безспірних і достовірних доказів про необхідність його звільнення від сплати аліментів та про те, що дохід його повнолітньої дитини перевищує дохід кожної із сторін по справі. Суд, на підставі встановлених фактів, те, що право на утримання припиняється у разі припинення навчання, дійшов висновку про необхідність задоволення позову. Відповідно до вимог ч.1\~ст.191\~СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позовна заява подана до суду 07 грудня 2023 року, тому аліменти присуджуються з цієї дати. Необхідно стягнути з відповідача на користь позивача кошти на утримання дитини у зв`язку з продовженням навчання в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів), щомісячно, починаючи з 07 грудня 2023 року до закінчення [PERSON] навчання. Вирішуючи питання щодо судових витрат, суд зазначає, що відповідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів є звільненими від сплати судового збору. У відповідності до п.1 ч. 2 ст. 4 цього Закону України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп. за мінімальною ставкою на день подання позову. Сторони не зщаявляли про понесення ними інших судових витрат.

Outcome: approved