Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-21 00:00:00

15.12.2023 року до суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання. В позові посилалася на те, що вона є донькою відповідача - [PERSON] . 29.10.2020 року рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя (справа №334/4101/20, провадження №2/334/2992/20) було розірвано шлюб між її матір`ю [PERSON] та батьком. Після розірвання шлюбу та на теперішній час вона проживає разом із своєю матір`ю. 11.02.2021 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя (справа №334/587/21, провадження №2-н/334/93/21) було видано судовий наказ про стягнення з відповідача на користь її матері аліментів на її утримання у розмірі 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи 01.02.2021 року і до досягнення повноліття. Вона досягла повноліття [INFO] , тому перестала отримувати від відповідача аліменти. Станом на сьогодні вона є студенткою 3 курсу денної контрактної форми навчання Структурного підрозділу «Фаховий коледж економіки та інформаційних технологій ПрАТ «ПВНЗ Запорізький інститут економіки та інформаційних технологій» по спеціальності «Туризм». Стипендію не отримує. Вартість навчання на рік відповідно договору складає 20550 грн., яку повністю сплачує її мати. Крім того, мати несе витрати на придбання для неї харчування, одягу, послуг зв`язку та інші витрати для задоволення її елементарних життєвих потреб приблизно від 5000 до 10000 грн. щомісячно, про що надає суду роздруківки переводів коштів на її ім`я від її матері. В свою чергу батько не бере жодної участі у її утриманні, хоча достеменно знає про її потреби, при цьому їй відомо, що батько має нормальний стан здоров`я, є працездатним, а тому може надавати матеріальну допомогу. У зв`язку з денною формою навчання вона не працює, власного доходу не має, перебуває на повному утриманні своєї матері. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Вважає, що її батько спроможний сплачувати їй на утримання аліменти у розмірі 1/6 частини від усіх видів його доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Прохала стягнути з [PERSON] аліменти на її користь, як на дитину, яка продовжує навчання, у розмірі 1/6 частини від усіх видів його доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до закінчення навчання в навчальному закладі, але не довше ніж до досягнення нею 23 років за умови продовження навчання. Рішення в частині стягнення аліментів допустити до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць. Не заперечувала проти заочного розгляду справи. 20.12.2023 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання. 07.02.2024 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті на 22.02.2024 року. 22.02.2024 року позивач та її представник: адвокат Сапунцов В.Д. в судове засідання не з`явилися, 06.02.2024 року представник подав заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримав, не заперечували проти заочного розгляду справи. 22.02.2024 року відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи у свою відсутність не надав, відзив на позов не подав. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України якщо відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи по суті повідомлений завчасно і належним чином, причин неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав, то за згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. У зв`язку з наведеним, суд на підставі ч.4 ст.223, ст.280 ЦПК України, постановляє заочне рішення. Виходячи з положень ч.3 ст.211 ЦПК України суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання за відсутності учасників процесу. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. [INFO] в м. Запоріжжя народилася позивач [PERSON] , рнокпп [NUMBER] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта громадянина України № [NUMBER] , виданий 11.01.2020 року, орган видачі 2313. [INFO] народився відповідач [PERSON] , рнокпп [NUMBER] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується матеріалами позову. Відповідач є батьком позивача, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 09.11.2005 року. 11.02.2021 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя у справі №334/587/21 видано судовий наказ, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01.02.2021 року і до досягнення дитиною повноліття. 27.10.2023 року позивач досягла повноліття, з настанням вказаної події припинено стягнення аліментів з відповідача на утримання позивача. Позивач навчається у Структурному підрозділі «Фаховий коледж економіки та інформаційних технологій» ПрАТ «ПВНЗ «Запорізький інститут економіки та інформаційних технологій» по спеціальності «Туризм» денної форми навчання, термін навчання з 02.09.2022 року по 30.06.2024 року, форма навчання контрактна, стипендію не отримує, вартість навчання 20550 грн. за навчальний рік, що підтверджується довідкою від 05.10.2023 року №436/23 та копією договору про підготовку фахового молодшого бакалавра №33140 від 09.09.2022 року. Позивач посилається на те, що відповідач не бере жодної участі у її утриманні, хоча достеменно знає про її потреби, при цьому їй відомо, що батько має нормальний стан здоров`я, є працездатним, а тому може надавати матеріальну допомогу, у зв`язку з денною формою навчання вона не працює, власного доходу не має, перебуває на повному утриманні своєї матері. Суд, задовольняючи позов, виходить з наступного: Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно ст.201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього кодексу. Відповідно п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Згідно ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Аналогічні висновки викладені у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.12.2018 року у справі № 701/699/16-ц (провадження № 61-20608св18). Крім того, Сімейний кодекс України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, при чому обов`язком особистим, індивідуальним, який не залежить від віку батьків. Такі ж висновки наведені у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01.08.2018 року у справі № 539/2580/16-ц (провадження № 61-20377св18). Таким чином, судом встановлено, що правовідносини з обов`язку батьків утримувати повнолітню доньку, яка продовжує навчання, не є продовженням безумовного обов`язку батьків з утримання неповнолітніх дітей, більш того, вони регулюються самостійними нормами матеріального права, якими цей обов`язок установлений щодо обох батьків і залежить від умови можливості надавати матеріальну допомогу. Так, судом встановлено наявність обставин, за яких виникає обов`язок батьків утримувати повнолітню доньку, яка продовжує навчання після досягнення повноліття, зокрема: досягнення позивачем повноліття [INFO] , продовження останньою навчання у Структурному підрозділі «Фаховий коледж економіки та інформаційних технологій» ПрАТ «ПВНЗ «Запорізький інститут економіки та інформаційних технологій» строком до 30.06.2024 року, потреба у зв`язку із продовженням навчання у матеріальній допомозі, 23 роки позивачу виповниться 27.10.2028 року, тобто вже після закінчення навчання. На підставі вищевикладеного, оцінивши в сукупності наявні у справі докази, виходячи із законодавчо закріпленого обов`язку обох батьків утримувати повнолітню доньку, яка навчається і потребує у зв`язку з цим матеріальної допомоги, та з урахуванням принципів справедливості, добросовісності та розумності, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів у зв`язку з продовженням навчання підлягають задоволенню в розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходу), та з урахуванням того, що матір позивача також несе та має нести витрати на утримання доньки, яка продовжує навчання. При цьому, вимога позивача про стягнення аліментів в розмірі не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку не ґрунтується на законі, оскільки позивач вже повнолітня. Суд зазначає, що аліменти стягнуто саме на час навчання, тривалість якого може змінюватися (зокрема у випадку відрахування з навчального закладу чи інших підстав) та буде контролюватися в межах процедури виконавчого провадження, тому встановлений судом період стягнення аліментів до закінчення навчання у Структурному підрозділі «Фаховий коледж економіки та інформаційних технологій» ПрАТ «ПВНЗ «Запорізький інститут економіки та інформаційних технологій» строком до 30.06.2024 року є преклюзивним та має на меті захист прав відповідача. Аналогічну позицію виклав Верховний суд у своїй Постанові від 08.08.2018 року у справі № 643/14115/16-ц. Крім того, відповідно ч.1,8 ст.178 ЦПК України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Так як відповідач відзив на позов не подав, в судове засідання не з`явився, будь-яких заперечень суду не надав, то суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Так як дана справа є справою про стягнення аліментів, то суд відповідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Відповідно ст.264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує, у тому числі, і питання щодо розподілу судових витрат. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З огляду на те, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», а тому судових витрат не понесла, то судовий збір в сумі 1211,20 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved