Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з заявою в якій просить встановити факт смерті її сина громадянина України [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Вовковиї Демидівського району Рівненської області, зареєстрованого в с. Вовковиї, Дубенського району Рівненської області, військовослужбовця В/ч [NUMBER] , головного сержанта 2-ї десантно-штурмової роти 1-го десантно-штурмового батальйону, який загинув при виконанні бойового завдання за призначенням під час воєнних дій на території України поблизу населеного пункту Торське Краматорського району Донецької області [INFO] . Заяву [PERSON] обгрунтовує тим, що її син [PERSON] , [INFO] , як військовослужбовець В/ч [NUMBER] , в період часу з 28 лютого 2022 року по 8 серпня 2022 року, з 3 вересня 2022 року по 26 січня 2023 року брав участь у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. 27 січня 2023 року нею було отримано сповіщення №8, що видане першим відділом Дубенського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про те, що її син [PERSON] , військовослужбовець В/ч [NUMBER] , головний сержант 2-ї десантно-штурмової роти 1-го десантно-штурмового батальйону, при виконанні бойового завдання за призначенням під час воєнних дій на території України поблизу населеного пункту Торське Краматорського району Донецької області зник безвісти [INFO]. Відповідно до наказу командира В/ч [NUMBER] (з основної діяльності) №300 від 10 лютого 2023 року «… [INFO] близько 10:15 год, виконуючи бойове завдання 2 дшр 1 дшб потрапила в засідку та вела стрілецький бій з противником в районі 6 км північнішо-східніше населеного пункту Торське, Краматорського району Донецької області. Після бою сержант [PERSON] , головний сержант 2 десантно-штурмової роти 1-го десантно-штурмового батальйону військової частини [NUMBER] , зник безвісти, що підтверджується рапортом тимчасово виконуючого обов`язки командира 1 десантно-штурмового батальйону військової частини [NUMBER] капітана [PERSON] від 26.01.2023 року (вх. 579 від 26.01.2023 року). Таким чином, головного сержанта 2-ї десантно-штурмової роти 1-го десантно-штурмового батальйону військової частини [NUMBER] сержанта [PERSON] визнати безвісно відсутнім, таким, що зник безвісти за особливих обставин, під час проходження військової служби при забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації під час воєнних дій на території України, оскільки відсутні відомості про місце його перебування понад 15 днів». Евакуація тіла з місця можливої загибелі [PERSON] неможлива у зв`язку з зайняттям даних позицій (території) противником. Згідно Витягу №20230701-10 від 1 липня 2023 року з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, [PERSON] набув статусу особи, зниклої безвісти за особливих обставин з 29 червня 2023 року. У заяві [PERSON] зазначає про те, що встановлення факту смерті сина необхідно для отримання свідоцтва про смерть та подальшого використання вказаного документа у цивільно-правових відносинах. В судовому засіданні заявниця [PERSON] та її представник - адвокат Комар М.В. вимоги заяви підтримали, з підстав викладених у ній. Представник заінтересованої особи Демидівської селищної ради Дубенського району Рівненської області на розгляд справи не з`явився, заяв та/чи клопотань до суду не подавав. Заслухавши заявницю, її представника, свідка, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази про справі, суд приходить до висновку про обгрунтованість вимог заяви та їх задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як передбачено ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п.п. 3, 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження, справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою; встановлення фактів, що мають юридичне значення. Як передбачено ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Згідно з п. 8, п. 9 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Дослідженою копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 11) встановлено, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] . Згідно довідки №3266, виданої Військовою частиною [NUMBER] 24 серпня 2023 року (а.с. 12) сержант [PERSON] дійсно в період з 28 лютого 2022 року по 8 серпня 2022 року, з 3 вересня 2022 року по 26 січня 2023 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти Укаїни. Як встановлено із змісту наказу командира Військової частини [NUMBER] №300 від 10 лютого 2023 року «Про зникнення безвісти військовослужбовця за особливих обставин під час участі у воєнних діях» (а.с. 14), Військова частина [NUMBER] задіяна для забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації на території України. [INFO] близько 10:15 год, виконуючи бойове завдання 2 дшр 1 дшб потрапила в засідку та вела стрілецький бій з противником в районі 6 км північнішо-східніше населеного пункту Торське, Краматорського району Донецької області. Після бою сержант [PERSON] , головний сержант 2 десантно-штурмової роти 1-го десантно-штурмового батальйону військової частини [NUMBER] , зник безвісти, що підтверджується рапортом тимчасово виконуючого обов`язки командира 1 десантно-штурмового батальйону військової частини [NUMBER] капітана [PERSON] від 26.01.2023 року (вх. 579 від 26.01.2023 року). Таким чином, головного сержанта 2-ї десантно-штурмової роти 1-го десантно-штурмового батальйону військової частини [NUMBER] сержанта [PERSON] визнати безвісно відсутнім, таким, що зник безвісти за особливих обставин, під час проходження військової служби при забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації під час воєнних дій на території України, оскільки відсутні відомості про місце його перебування понад 15 днів. 27 січня 2023 року першим відділом Дубенського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки направлено заявниці [PERSON] сповіщення №8 про те, що її син, головний сержант 2-ї десантно-штурмової роти 1-го десантно-штурмового батальйону в/ч [NUMBER] , сержант [PERSON] , [INFO] , при виконанні бойового завдання за призначенням під час воєнних дій на території України поблизу населеного пункту Торське Краматорського району Донецької області зник безвісти [INFO]. Як встановлено з Витягу № 20230701-10 від 1 липня 2023 року з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин (а.с. 17) [PERSON] , [INFO] , вважається зниклим безвісти за особливих обставин з 29 червня 2023 року. В судовому засіданні допитаний як свідок [PERSON] дав показання про те, що у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України він брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України. [PERSON] був його командиром. [INFO] вони виконували бойове завдання неподалік населеного пункту Торське Краматорського району Донецької області та потрапили під обстріл, а тому змушені були відступати. Під час обстрілу вони впали на землю. [PERSON] знаходився на відстані 30-40 метрів він нього та він чув, що [PERSON] його кликав, а потім замовк. Він на спині підповз до [PERSON] , але командир не рухався, з рота та вух текла кров, очі були нерухомі. Він перевірив пульс на руці [PERSON] , а потім на артерії, але [PERSON] не рухався, пульс був відсутній. Потужні обстріли не припинялися, а тому він не зміг забрати тіло [PERSON] з поля бою. У командира він забрав рацію та змушений був відступати. Оскільки територія на якій велися бої була захоплена противником, то після бою тіло [PERSON] він винести з поля бою так і не зміг. Свідок [PERSON] пояснив, що він проходив медичну підготовку на бойового медика, вважає, що [PERSON] отримав осколкові поранення голови від яких помер. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" від 12 травня 2015 року №389-VIII, воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України від 24.02.2022 року № 67/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 року № 2102-IX, на території України з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, термін якого неодноразово продовжено. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Згідно з ч. 4 ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, підлягає негайному виконанню. Відповідно до ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Встановлення факту, про який просить заявниця, їй необхідно для отримання свідоцтва про смерть сина та подальшого використання такого документа у цивільно-правових відносинах. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові № 5 від 31.03.1995 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. У відповідності з частиною 3, 4 ст. 49 ЦК України, державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Згідно з ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація актів цивільного стану у встановлених законом випадках є обов`язковою. Відповідно до ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Заява про державну реєстрацію смерті подається не пізніше трьох днів з дня настання смерті або виявлення трупа, а в разі якщо неможливо одержати документ закладу охорони здоров`я або судово-медичної установи, - не пізніше п`яти днів. Державна реєстрація смерті за заявою, поданою у строки, визначені частиною другою цієї статті, та до закінчення одного року з дня настання смерті, проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі: 1) якщо заява надійшла після закінчення одного року з дня настання смерті; 2) встановлення у судовому порядку факту смерті; 3) звернення для реєстрації смерті особи, оголошеної судом померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров`я, де настала смерть, та інших осіб. Пунктом 1 глави 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 року № 52/5 встановлено, що підставою для державної реєстрації смерті є: лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за №1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 року №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за № 1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть); лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Таким чином, єдиною підставою для державної реєстрації смерті у даному випадку є рішення суду про встановлення факту смерті. У відповідності до правового висновку викладеного в постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05.12.2022 року в справі №490/6057/19-ц - встановлення факту, що має юридичне значення, щодо загибелі військовослужбовця під час захисту Батьківщини внаслідок збройної агресії російської федерації проти України можливе лише у судовому порядку, оскільки законодавець не визначив іншого, позасудового способу встановлення причинно-наслідкового зв`язку між смертю військовослужбовця та військовою агресією російської федерації. Від встановлення факту загибелі військовослужбовця при виконанні військової служби внаслідок збройної агресії російської федерації проти України залежить виникнення та реалізація особистих та майнових прав заявника як члена сім`ї загиблого військовослужбовця. Суд вважає, що надані заявницею й досліджені судом докази в достатній мірі підтверджують факт смерті [PERSON] , [INFO] , який загинув при виконанні бойового завдання за призначенням під час воєнних дій на території України поблизу населеного пункту Торське Краматорського району Донецької області. При цьому день вірогідної смерті [PERSON] точно встановлений дослідженими доказами по справі - [INFO], який і необхідно визначити днем його смерті. За таких обставин, оскільки заявниця фактично просить встановити факт смерті сина, який був військовослужбовцем Збройних Сил України та загинув під час проходження військової служби та ведення бойових дій, що тягне за собою можливі юридичні наслідки, суд приходить до висновку, що вимоги заяви обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 4 ст. 317 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Відповідно до ст.ст. 258, 259, 265, 268, 293, 294, 315, 317, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

Outcome: approved