Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-25 00:00:00

У вересні 2023 року позивачка звернулась до суду з даним позовом, в якому просила визнати за нею право власності за набувальною давністю на 1/4 частину будинку по [ADDRESS] (далі по тексту Будинок). Мотивуючи свій позов, зазначала, що відповідно до договору дарування від 19.08.2004 їй на праві приватної власності належить 3/4 частин Будинку, власник іншої 1/4 частини вказаного житлового будинку невідомий. Земельна ділянка під Будинком не приватизована. З моменту набуття права власності на останній постійно в ньому проживала, утримувала його, вела домашнє господарство, сплачувала комунальні платежі, тобто добросовісно та безперервно відкрито володіла усім будинком, а тому просила визнати за нею права власності на 1/4 його частину з підстав\~ст.344 ЦК України. Сторони в письмових заявах просили розглянути справу без їх участі, представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, представник відповідача не заперечив щодо задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до нотаріально посвідченого договору дарування від 19.08.2004 позивачу на праві приватної власності належить 3/4 частин Будинку, що підтверджується відповідним договором з відміткою про реєстрацію права власності і витягом про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів, витягом про реєстрацію права власності ДКП Новоград-Волинське міжміське бюро технічної інвентаризації від 13.09.2004, інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14.09.2023. Згідно повідомлення ДКП Новоград-Волинське міжміське бюро технічної інвентаризації від 04.10.2023 та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06.02.2024 інша 1/4 частина вказаного житлового будинку власника не має, право власності ні за ким не зареєстровано. Починаючи з листопада 2004 року, [PERSON] постійно зареєстрована в будинку (відповідна відмітка в паспорті позивачки та витяг з реєстру територіальної громади від 19.04.2023), де проживає разом із чоловіком. З дослідженого акту депутата селищної ради від 11.09.2023, складеного на підставі свідчень сусідів позивачки [PERSON] та [PERSON] , письмові пояснення яких долучені до матеріалів справи, слідує, що [PERSON] з 2004 року постійно господарювала в Будинку, ремонтувала його, займалась садівництвом та городиною, інших власників ніколи в ньому не було і про них ніхто не знає. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом такого захисту може бути визнання права. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.316 ЦК). Усі суб`єкти права власності є рівними перед законом (ст.318 ЦК). Відповідно до вимог\~ст.328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. При зверненні до суду з вимогами про визнання за набувальною давністю права власності на нерухоме майно, позивачем має бути доведено факт існування такого нерухомого майна, відкритість та безперервність володіння ним без правової підстави; добросовісність заволодіння майном; факт володіння спірним майном протягом строку, який складає не менше 10 років Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. Володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Давнісне володіння є безперервним, тобто тривале, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у ЦК України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Володіння без правової підстави - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку законну підставу володіння чужим майном. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого, його власнику було відмовлено. Як встановлено в судовому засіданні та слідує з матеріалів справи, будь-яких претензій щодо володіння позивачкою усім Будинком ніхто не пред`являв. Після набуття [PERSON] права власності на Будинок вона безперервно, відкрито, не приховуючи факту знаходження майна в її володінні, добросовісно та безперешкодно володіла та користувалась усім Будинком з господарськими будівлями. Враховуючи те, що до часу розгляду справи в суді ніхто не оформив право власності на 1/4 частини спірного майна, у позивачки були відсутні підстави для сумніву щодо правомірності свого володіння усім Будинком, що свідчить про добросовісність такого володіння. За наведених обставин суд вважає, що позивачка добросовісно, безтитульно заволоділа частиною нерухомого майна, власник якої невідомий і продовжує відкрито, безперервно нею володіти як власник більше десяти років та набула право власності на це майно за набувальною давністю, на підставі ч.1 ст.344 ЦК України. Відтак, з урахуванням встановлених обставин, безумовне визнання позову відповідачем, наявні підстави для задоволення позовних вимог.

Outcome: approved