Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-20 00:00:00

У серпні 2023 року позивач звернувся через Ленінського районний суду м. Дніпропетровська з даним позовом, пред`явленим до [PERSON] , з регресними вимогами про стягнення суми регламентної виплати, з підстав того, що 04 червня 2020 року з вини відповідача сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ЗАЗ» з номерним знаком [NUMBER] , під керуванням відповідача [PERSON] , та автомобіля «Nissan» з номерним знаком [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , обставини чого встановлені постановою Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 30 вересня 2020 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. 17 листопада 2020 року позивач на підставі заяви потерпілої особи, звіту № 123 про оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу від 22 вересня 2020 року, наказу № 3.1/2037 від 16 листопада 2020 року та довідки № 1 від 11 листопада 2020 року, здійснив виплату страхового відшкодування власнику автомобіля «Nissan» з номерним знаком [NUMBER] , [PERSON] в розмірі 61 598,22 грн. Таким чином, до позивача, відповідно до діючого законодавства, після здійснення регламентної виплати, перейшло право вимоги до винної особи - відповідача, оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована не була, у розмірі фактичних затрат, пов`язаних із відшкодуванням збитків страхувальнику за вищезазначену дорожньо-транспортну пригоду, а тому позивач просив стягнути з відповідача на свою користь суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі 61 598,22 грн., а також судові витрати по справі. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 серпня 2023 року зазначену позовну заяву передано за підсудністю до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська, оскільки згідно отриманої відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру від 24 серпня 2023 року відповідач [PERSON] зареєстрована на території Кальміуського району м. Маріупполя, що відноситься до юрисдикції Іллічівського районного суду м. Маріуполя та за зміненою згідно розпорядження Верховного Суду № 1/0/9-22 підсудність відноситься до юрисдикції Кіровського районного суду м. Дніпропетровська (а.с. 41). Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу розподілено 31 жовтня 2024 року судді Колесніченко О.В. Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2023 року, після усунення недоліків, позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача, будучи належним чином повідомленим про дату та час, в судове засідання не з`явився, 19 лютого 2024 року через підсистему «Електронний суд» від представника за довіреністю Сечка С.В. надійшла заява про розгляд справи за відсутності уповноваженого представника позивача М(Т)СБУ, в якій також зазначив, що не заперечую проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач відзив на позов не подала, в судове засідання не з`явилася, та, будучи належним чином неодноразово повідомленою про час і місце розгляду справи, в тому числі й шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада» про виклик до суду, про розгляд справи в її відсутність не клопотала та про причини неявки не повідомила, на підставі чого з урахуванням з урахуванням письмової згоди представника позивача за правилами ст. ст. 280, 287, 288 ЦПК України справа підлягає розглядові судом в заочному порядку. Суд, дослідивши зібрані докази, відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України дійшов висновку про вирішення справи в межах заявлених вимог за наявними в ній матеріалами з задоволенням позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Згідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, що 04 червня 2020 року о 09 год. 45 хв. [PERSON] в м. Маріуполь на перехресті не рівнозначних доріг вул. Левченко та вул. Доменна, керуючи транспортним засобом ЗАЗ-Lanos з номерним знаком [NUMBER] , рухаючись по другорядній дорозі не надала перевагу в русі транспортному засобу «Nissan» з номерним знаком [NUMBER] , що рухався по головній дорозі, внаслідок чого відбулось зіткнення після якого транспортний засіб ЗАЗ-Lanos з номерним знаком [NUMBER] здійснив некерований наїзд на транспортний засіб «Toyota Corolla» з номерним знаком [NUMBER] , який стояв. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальні збитки. Зазначені обставини встановлені та підтверджуються постановою Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 30 вересня 2020 року, що набрала законної сили 12 жовтня 2020 року, якою [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу розмірі 340,00 грн. (а.с. 5). Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вказана постанова суду від 30 вересня 2020 року має преюдиційне значення при розгляді цієї цивільної справи. Власником пошкодженого у ДТП автомобіля «Nissan» з номерним знаком [NUMBER] , є [PERSON] . Вказаний транспортний засіб був забезпечений та цивільно-правова відповідальність власника [PERSON] була застрахована у відповідності до Полісу №АР/0369608 діючим на момент дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 6, 10, 11), натомість цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] , яка керувала транспортним засобом «ЗАЗ» з номерним знаком [NUMBER] , під час вчинення дорожньо-транспортної-пригоди застрахована не була. Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до п. 39.1 ст. 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до п. «а» ч. 41.1 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» М(Т)СБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Відповідно до п. 34.2 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для визначення матеріального збитку, завданого автомобілю «Ніссан Ноут», р.н. [NUMBER] , внаслідок ДТП, позивач у визначений законом строк надав відповідне доручення ПрАТ СК «ПЗУ Україна» для врегулювання випадку та виконання робіт. Згідно звіту № 23 про оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу від 22 серпня 2020 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Nissan» з номерним знаком [NUMBER] , пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить 109 737,00 грн. (а.с. 12-31). Відповідно до ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення оцінки майна є обов`язковим у випадку визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом. Така оцінка проводиться в порядку, передбаченому «Методикою товарознавчою експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів», затвердженою наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092. Тому, для вирішення питання щодо розміру фактично заподіяної позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальної шкоди, суд приймає до уваги зазначений висновок, проведений у відповідності до чинного законодавства. Судом встановлено, що потерпілий [PERSON] , як власник транспортного засобу, що потрапив у ДТП, відповідно до вимог ст. ст. 33, 35 зазначеного вище Закону 05 червня 2020 року повідомила про ДТП та подала заяву на виплату страхового відшкодування та звернувся за страховою виплатою (а.с. 7-8, 9). Наказами Моторного (транспортного) страхового бюро України № 3.1/2037 від 16 листопада 2020 року «Про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих [PERSON] » визначено до сплати 61 598,22 грн. в межах ліміту (а.с. 32-33). Згідно платіжного доручення № 2544601 від 17 листопада 2020 року М(Т)СБУ потерпілій стороні - [PERSON] відшкодовано збитки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 61 598,22 грн. (а.с. 34). Частиною першою статті 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно з підпунктом 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 Закону М(Т)СБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Таким чином, до позивача, як до страховика, що виплатив страхове відшкодування в межах регламентної виплати в розмірі 61 598,22 грн., перейшло право вимоги, яке [PERSON] на підставі ст.ст.1187, 1188 ЦК України, мав до відповідача, а відтак позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. З урахуванням результату розгляду справи та відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 2 684 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved