Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-21 00:00:00

І. Стислий виклад позицій позивача та відповідача 1.Виклад позиції позивача Меркулова В.В. звернулася до Шаргородського районного суду Вінницької області з позовом в інтересах АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості, у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором б/н від 21.05.2023 року в сумі 83560,88 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 21.05.2023 року [PERSON] ознайомився з умовами кредитування та підписав паспорт кредиту і заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, погодившись на наступні умови: тип кредиту та розмір кредитного ліміту - відновлювана кредитна лінія до 200000 грн.; тип кредитної карти - «Універсальна»; строк кредитування - 12 місяців з пролонгацією; процентна ставка - 42,0% річних; кількість та розмір платежів, періодичність - сплата мінімального обов`язкового платежу; розмір мінімального обов`язкового платежу - 5% від заборгованості, але не менше 100 грн. щомісячно; проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми в розмірі - 60,0%. Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг відповідачем підписано у системі самообслуговування Приват24 за допомогою ОТР пароля, про що зазначено в полі підпис клієнта з позначкою дати та часу. Використання ОТР пароля в якості простого електронного підпису погоджено із відповідачем у анкеті-опитувальнику від 15.12.2021 року, яка підписана відповідачем власноручно на планшеті. На підставі укладеного договору відповідач отримав платіжний інструмент - кредитну картку № [NUMBER] , строк дії якої - 04/27, тип - «Ууніверсальна». Відповідач є власником рахунку та держателем платіжного інструменту для здійснення операцій за рахунком, користувався кредитним лімітом, повертав використану суму ліміту та сплачував відсотки за користування кредитом, але припинив надавати своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками і іншими витратами відповідно до умов Договору, чим порушив вимоги умов Договору та ст.ст.509, 526, 1054 ЦК України. Відповідно до умов п.9.5. Договору, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язання відповідачем з погашення кредиту сторони погодили нарахування процентів від суми неповернутого у строк кредиту у розмірі 60,0% для картки «Універсальна». У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, станом на 09.01.2024 року виникла заборгованість відповідача [PERSON] перед позивачем в розмірі 83560,88 грн., з яких: 66557,90 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 17002,98 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Відповідач [PERSON] ухиляється від виконання зобов`язань за договором, заборгованість не погашає, чим порушує умови договору та законні права АТ КБ «ПРИВАТБАНК». При обґрунтуванні позовних вимог позивач покликається на норми ст.ст.509, 525, 526, 527, 530, ч.1 ст.598, ст.ст.599, 610, ч.2 ст.615, ст.ст.629, 634, 1050, 1054 ЦК України. 2. Виклад позиції відповідача Відповідач [PERSON] не скористався правом на подання відзиву на позов та не подав до суду відзиву на позов із викладенням своїх заперечень щодо позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та щодо розрахунку заборгованості відповідно до позовних вимог, не дивлячись на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 26.01.2024 року (а.с.72-73), яку отримав 02.02.2024 року, що вбачається із зворотного рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.76). Строк на подання відзиву у [PERSON] закінчився, виходячи з вимог ЦПК України та ухвали суду від 26.01.2024 року, 19.02.2024 року (з врахуванням вихідних днів 17-18.02.2024 року). ІІ. Заяви, клопотання позивача, відповідача 1. Разом з позовною заявою представником АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Меркуловою В.В., що діє на підставі довіреності від 23.10.2023 року за №9819-К-Н-Н (а.с.35), надіслано до суду клопотання, в якому остання просить розглянути справу за відсутності представника позивача, не заперечує щодо заочного розгляду справи (а.с.6). 2. Разом з позовною заявою представником АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Меркуловою В.В. надіслано до суду клопотання, в якому остання просить розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с.7-8). 3. Разом з позовною заявою представником АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Меркуловою В.В. надіслано до суду клопотання про дослідження доказів, в якому остання просить в процесі дослідження доказів у цій цивільній справі дослідити копію заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 21.05.2023 року, що містить розмір відсоткової ставки 42,0% річних та підписана клієнтом (а.с.9). 4. Відповідач [PERSON] заяв і клопотань, пов`язаних із розглядом справи, до суду не подавав. ІІІ. Процесуальні дії у справі 1. Відповідно до ухвали Шаргородського районного суду від 26.01.2024 року прийнято до розгляду позовну заяву АТ КБ «ПРИВАТБАНК», в інтересах якого діє Меркулова В.В., до [PERSON] про стягнення заборгованості; відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судовий розгляд справи на 22.02.2024 року без повідомлення (виклику) сторін; роз`яснено сторонам, що у випадку наявності клопотання про виклик їх у судове засідання, його слід подати до суду у встановлені строки; запропоновано відповідачеві у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали подати до суду відзив на позовну заяву, а у випадку визнання позовних вимог - заяву про визнання позовних вимог (а.с.72-73). 2. Частиною 1 статті 279 ЦПК України встановлено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше (ч.5 ст.279 ЦПК України). Вказана вимога ЦПК України роз`яснена судом учасникам справи в ухвалі про відкриття провадження у справі від 26.01.2024 року. Сторони у справі не подавали клопотань про розгляд означеної справи з повідомленням сторін, а суд не вбачає підстав для розгляду справи з повідомленням сторін з власної ініціативи. Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Згідно із вимогами ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами. Відповідач відзив на позов у встановлений судом строк не подав, хоча ухвалу про відкриття провадження у справі з пропозицію подати відзив впродовж п`ятнадцяти днів з дня вручення цієї ухвали отримав 02.02.2024 року (а.с.76), у зв`язку із чим строк на подання відзиву закінчився 19.02.2024 року. Виходячи з наведеного, суд вважає, що розгляд справи у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін слід здійснювати у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, в силу вимог ч.13 ст.7, ч.8 ст.178 ЦПК України. 3. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що розгляд означеної справи здійснюється у порядку письмового провадження у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін, тобто за їх відсутності, то суд не вбачає підстав для здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини позики, зокрема кредиту, які регулюються ЦК України. Судом встановлено наступні фактичні обставини, що підтверджуються доказами. Згідно з п.2 Статуту АТ КБ «ПРИВАТБАНК», що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 05.06.2019 року №594, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» є державним банком та правонаступником всіх прав та зобов`язань ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с.37-38). АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зареєстрований у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що підтверджується випискою (а.с.36), та у Державному реєстрі банків, що вбачається із Витягу (а.с.39). Вирішуючи спір, суд встановив факт укладення 21.05.2023 року договору кредиту без номера між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] , що складається із Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, Паспорту споживчого кредиту (а.с.15-26, 28-32). Так, судом встановлено, що відповідач [PERSON] 21.05.2023 року підписав Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, в якій, зазначивши свої персональні дані, надав свою згоду на приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПРИВАТБАНК», які розміщені в мережі Інтернет за адресою:https://privatbank.ua/terms, в редакції, чинній на дату підписання цієї Заяви, які разом становлять змішаний договір: Договір банківського рахунку, споживчого кредиту та обслуговування платіжного інструменту та Генеральний кредитний договір в частині в частині надання споживчих кредитів «Кредитна картка», «Оплата частинами», «Миттєва розстрочка», приймає всі права та обов`язки, встановлені в цьому Договорі та зобов`язується їх належним чином виконувати. Клієнт та банк іменуються «Сторони» (п.8 Заяви). Фінансова послуга, що надається відповідачу, відповідно із поданою Заявою, - відкриття та обслуговування поточного рахунку, емісія та обслуговування платіжного інструменту, споживче кредитування (п.2 Заяви). В п.9 Заяви визначені істотні умови договору «Кредитні картки», погоджені сторонами Договору. Так, п.9.2 Заяви сторонами погоджено основні умови кредитування: тип кредиту - відновлювана кредитна лінія; розмір кредитного ліміту до 200000 грн.; тип кредитної карти - «Універсальна»; строк кредитування - 12 місяців з пролонгацією; мета отримання кредиту - споживчі цілі; спосіб та строк надання кредиту - безготівковим шляхом; процентна ставка - 42,0% річних; тип процентної ставки - фіксована. В п.9.4 Заяви сторонами погоджено порядок повернення кредиту: кількість та розмір платежів, періодичність - сплата мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту; розмір мінімального обов`язкового платежу - 5% або 10% (у разі прострочки) від заборгованості, але не менше 100 грн. щомісячно; проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми в розмірі - 60,0%. В п.9.6 Заяви сторонами погоджено черговість погашення зобов`язань. В п.п.12, 13 Заяви сторони погодили, що клієнт має право відмовитися від договору про споживчий кредит протягом 14 календарних днів, відповідно до вимог ЗУ «Про споживче кредитування», та достроково повернути кредит без будь-якої додаткової плати. Згідно з п.14 Заяви, сторонами погоджено використання простого електронного підпису за допомогою ОТР-пароля. Судом встановлено, що вказаний договір укладено між позивачем та відповідачем в електронній формі, згідно з п.36 Договору, та підписаний примірник Договору направлено в особистий акаунт клієнта у системі «Приват24», на підставі п.37 Договору. Крім надання згоди на укладення Договору у електронній формі, яке зазначено у п.36 Заяви, 15.12.2021 року відповідач [PERSON] надав відповідну згоду і в анкеті-опитувальнику клієнта-фізичної особи, яка підписана ним власноручно (а.с.27). Таким чином, судом встановлено, що укладений кредитний договір між позивачем та відповідачем у формі Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг містить докладну інформацію як щодо сторін Договору, так і щодо умов кредитування. Разом з тим, вказана Заява не містить даних про розмір отриманих відповідачем кредитних коштів та суми кредитного ліміту, встановленого на платіжну картку «Універсальна». В Заяві не зазначена погоджена сума/ліміт кредиту, про отримання якого сторони дійшли згоди. У Заяві також відсутні відомості про те, що [PERSON] отримав платіжну картку, строк дії цієї картки та що на його ім`я відкрито поточний рахунок. За змістом статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом частини другої статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. В п.8 Заяви сторони погодили, що відповідач обізнаний з Умовами та Правилами надання банківських послуг у АТ КБ «ПРИВАТБАНК», які розміщені на офіційному сайті позивача. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, в якій саме редакції з Умовами та Правилами ознайомився відповідач та погодився з ними, підписуючи Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Крім того, формування Умов та Правил надання банківських послуг повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування. Такий правовий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17. Разом з тим, судом встановлено, що 21.05.2023 року відповідач [PERSON] ознайомився та підписав Паспорт споживчого кредиту (а.с.28-32). Відповідно до Паспорта споживчого, тип кредиту - відновлювана кредитна лінія шляхом встановлення кредитного ліміту на кредитній картці; строк договору - 12 місяців з пролонгацією; строк кредитування - 12 місяців з пролонгацією; пільговий період використання - до 55 днів; сума / ліміт кредиту, грн. - від 0 до 800000 грн.; мета отримання кредиту - споживчі потреби; спосіб та строк надання кредиту -безготівковим шляхом (на картковий рахунок); процентна ставка у пільговий період - 0,00001% річних, процентна ставка поза межами пільгового періоду - від 42% річних до 36% річних; тип процентної ставки - фіксована; кількість та розмір платежів, періодичність внесення - шляхом договірного списання з рахунку клієнта або шляхом внесення мінімального обов`язкового платежу, який становить 5% від заборгованості, але не менше 100 грн. щомісячно, 10% від заборгованості, але не менше 100 грн. щомісячно у разі прострочки, починаючи з другого місяця прострочення. У Паспорті споживчого кредиту повідомлено відповідача, що він має право відмовитися від договору про споживчий кредит протягом 14 календарних днів у порядку та на умовах, визначених Законом України «Про споживче кредитування». Також, у Паспорті споживчого кредиту повідомлено відповідача про те, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної у цьому Паспорті в залежності від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо. Дата надання відповідачеві вказаної у Паспорті споживчого кредиту інформації зазначена - 21.05.2023 року та вказано, що інформація є актуальною та зберігає чинність до 21.05.2043 року, що засвідчено підписами кредитодавця та споживача у Паспорті 21.05.2023 року (а.с.28-32). Отже, судом встановлено, що кредит надано позивачем шляхом перерахування кредитних коштів на картковий рахунок відповідача, що підтверджується розрахунком заборгованості; довідкою щодо підписання кредитного договору б/н між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] , за яким [PERSON] було надано кредитну картку «Універсальна» за номером [NUMBER] з терміном дії до квітня 2027 року; довідкою про зміну умов кредитування; випискою по рахунку за період з 21.05.2023 року по 11.01.2024 року, яка складена 11.01.2024 року (а.с.10-11, 14, 13, 12). Позивачем встановлено відповідачеві на платіжну картку [NUMBER] від 21.05.2023 року початковий кредитний ліміт в розмірі 34000 грн., який збільшено 22.05.2023 року до 67000 грн., що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] (а.с.13) та випискою по картковому рахунку за договором б/н за період з 21.05.2023-11.01.2024 року (а.с.12). 01.09.2023 року позивачем зменшено відповідачеві кредитний ліміт до 0,00 грн. (а.с.13). Відповідач [PERSON] не заперечив ні факту підписання ним Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 21.05.2023 року, ні факту відкриття йому позивачем карткового рахунку та встановлення кредитного ліміту в сумі 34000 грн., який в подальшому збільшено до 67000 грн., ні факту підписання 21.05.2023 року паспорту споживчого кредиту, оскільки відзиву на позов із викладенням заперечень щодо вказаних обставин суду не надав. Доказами, які можуть підтверджувати наявність кредитної заборгованості боржника перед банком та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаними положеннями Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Виписка по картковому рахунку може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися у сукупності з іншими доказами. До такого правового висновку дійшов Верховний Суд при розгляді цивільної справи №200/5647/18 в постанові від 16 вересня 2020 року. До справи АТ КБ «ПРИВАТБАНК» додано детальну виписку від 11.01.2024 року по картковому рахунку [PERSON] за кредитним договором без номера (а.с.12). Так, з виписки від 11.01.2024 року за договором без номера вбачається, що [PERSON] отримав кредит, регулярно та активно використовував кредитні кошти, а також вбачається здійснення відповідачем платежів, спрямованих на погашення заборгованості, строки внесення вказаних платежів (а.с.12). Таким чином, судом встановлено, що між сторонами спершу була погоджена сума/ліміт кредиту (34000 грн.), про отримання якого сторони дійшли згоди, який в подальшому змінювався, на ім`я відповідача відкрито поточний рахунок та відповідач отримав платіжну картку «Універсальна» за [NUMBER] від 21.05.2023 року. Отже, кредит надано [PERSON] шляхом перерахування кредитних коштів на картковий рахунок відповідача, що підтверджується випискою по рахунку. Позивачем до позову додано розрахунок заборгованості, з якого вбачається, що відповідач порушував умови договору, бо не сплачував обов`язкові платежі у встановлені строки (а.с.10-11), що і стало підставою для звернення з цим позовом до суду. До того ж, суд звертає увагу, що у розрахунку наведено заборгованість по тілу кредиту, порядок нарахування відсотків, заборгованість по відсотках. Зобов`язання за договором кредиту від 21.05.2023 року [PERSON] не виконав. Заборгованість по Договору станом на 09.01.2024 року відповідача [PERSON] перед позивачем становить 83560,88 грн., з яких: 66557,90 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 17002,98 грн. - заборгованість за простроченими відсотками (а.с.10-11). Суд погоджується із визначеним позивачем розміром заборгованості за кредитом та відсотками за користування кредитом. Заперечень щодо вказаного розрахунку заборгованості відповідач [PERSON] не висловив, оскільки відзиву на позов до суду не надіслав. Оскільки факт виконання умов договору і повернення кредиту відповідачем [PERSON] не доведено, то право АТ КБ «ПРИВАТБАНК» невиконанням зобов`язання з боку відповідача порушено і підлягає судовому захисту. Отже, слід стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 83560,88 грн. станом на 09.01.2024 року, тобто в межах заявлених позовних вимог. V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Встановленим судом фактам відповідають правовідносини позики, а саме - кредиту, які регулюються ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1, 2 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Частинами 1, 2, 4 статті 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України). Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно із ч.2 ст.509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, в тому числі, з договорів. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Так, за договором кредиту банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ст.1054 ЦК України). Кредитний договір укладається в письмовій формі (ст.1055 ЦК України). Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (ч.1 ст.1049 ЦК України). Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч.2 ст.1050 ЦК України). Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч.1 ст.1048 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Пунктами 1-1, 2, 10, 11 ст.1 ЗУ «Про споживче кредитування» встановлено, що договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; загальна вартість кредиту для споживача - сума загального розміру кредиту та загальних витрат за споживчим кредитом; споживче кредитування - правовідносини щодо надання, обслуговування та повернення споживчого кредиту; споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Згідно із ч.1 ст.13 ЗУ «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит, договори про надання супровідних послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію»). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник договору про споживчий кредит, укладеного у вигляді електронного документа та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Договір про споживчий кредит укладається в порядку, визначеному цивільним законодавством України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом (ч.1 ст.14 ЗУ «Про споживче кредитування»). Пунктом 5 ст.3 ЗУ «Про електронну комерцію» встановлено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем (п.7 ст.3 ЗУ «Про електронну комерцію»). Електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Інформування потенційних покупців (замовників, споживачів) щодо товарів, робіт, послуг здійснюється відповідно до вимог Закону України «Про рекламу» та може здійснюватися шляхом надсилання комерційних електронних повідомлень (ч.1 ст.10 ЗУ «Про електронну комерцію»). Частинами 1-7, 9, 12, 13 ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір, крім визначених Цивільним кодексом України істотних умов для відповідного виду договору, може містити інформацію про: технологію (порядок) укладення договору; порядок створення та накладання електронних підписів сторонами договору; можливість та порядок внесення змін до умов договору; спосіб та порядок прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); порядок обміну електронними повідомленнями та інформацією між сторонами під час виконання ними своїх зобов`язань; технічні засоби ідентифікації сторони; порядок внесення змін до помилково відправленого прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); посилання на умови, що включаються до договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до іншого електронного документа і порядок доступу до такого документа; спосіб зберігання та пред`явлення електронних документів, повідомлень, іншої інформації в електронній формі та умови доступу до них; умови виготовлення та отримання паперових копій електронних документів; можливість вибору мови, що використовується під час укладення та виконання договору; інші відомості. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту… Місцем укладення електронного договору є місцезнаходження юридичної особи або місце фактичного проживання фізичної особи, яка є продавцем (виконавцем, постачальником) товарів, робіт, послуг… Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п.6 ст.3 ЗУ «Про електронну комерцію»). Термін «електронний підпис» вживається у значенні, наведеному в Законі України «Про електронний цифровий підпис» (ч.2 ст.3 ЗУ «Про електронну комерцію»). Сторони електронних правочинів відповідають за невиконання своїх зобов`язань у порядку, визначеному законом або договором (ч.1 ст.17 ЗУ «Про електронну комерцію»). Згідно з ч.1 ст.18 ЗУ «Про електронну комерцію», вирішення спорів між учасниками відносин у сфері електронної комерції здійснюється в порядку, визначеному законодавством. Згідно з п.п.1, 7, 8, 11, 12 ст.1 ЗУ «Про електронні довірчі послуги», автентифікація - електронна процедура, яка дає змогу підтвердити електронну ідентифікацію фізичної, юридичної особи, інформаційної або інформаційно-комунікаційної системи та/або походження та цілісність електронних даних електронна довірча послуга - послуга, яка надається для забезпечення електронної взаємодії двох або більше суб`єктів, які довіряють надавачу електронних довірчих послуг щодо надання такої послуги; електронна ідентифікація - процедура використання ідентифікаційних даних особи в електронній формі, які однозначно визначають фізичну, юридичну особу або представника юридичної особи; електронна послуга - будь-яка послуга, що надається через інформаційно-комунікаційну систему; електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис. VІ. Висновки суду Аналізуючи норми наведеного законодавства та досліджені судом докази, що містяться в матеріалах справи, суд прийшов до висновку, що позивач має право на звернення до суду з означеним позовом. Також, у суду склалася достатня переконаність у тому, що позов підлягає задоволенню з наведених у ньому підстав, які підтверджуються належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, проаналізованими судом. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч.1 ст.78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст.81 ЦПК України). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України). Отже, суд констатує той факт, що позивачем надано суду належні, допустимі, достовірні та достатні докази, які проаналізовані судом у їх сукупності та взаємозв`язку і дають підстави для висновку про задоволення позову, тоді як відповідачем не надано доказів виконання своїх зобов`язань за договором кредиту без номера від 21.05.2023 року. Крім того, між відповідачем та банком склалися кредитні правовідносини, в яких банк є кредитором, а відповідач - боржником, проте, боржником доказів на підтвердження факту виконання умов договору кредиту суду не надано. Оскільки факт виконання умов договору і повернення кредиту відповідачем [PERSON] не доведено, то право АТ КБ «ПРИВАТБАНК» невиконанням зобов`язання з боку відповідача порушено і підлягає судовому захисту шляхом задоволення позову. VІІ. Розподіл судових витрат Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Згідно з вимогами ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з цим позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» сплачено судовий збір в сумі 2422,40 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 15.01.2024 року (а.с.1) Таким чином, враховуючи, що позов підлягає задоволенню, то, відповідно до ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню з [PERSON] на користь АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн.

Outcome: approved