Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-12 00:00:00

18 січня 2022 року перший заступник керівника Київської окружної прокуратури м. Харкова Шевцов С., діючи в інтересах держави в особі Харківської міської ради, звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , треті особи: Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, [PERSON] , в якій просить витребувати у відповідача на користь Харківської міської територіальної громади в особі Харківської міської ради квартиру [ADDRESS] , зобов`язавши [PERSON] передати вказану квартиру за актом приймання-передачі Харківській міській територіальній громаді в особі Харківської міської ради, скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] (запис про право власності № 44161092 від 27 вересня 2021 року, внесений на підставі рішення приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Шахматової І. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 60592859 від 27 вересня 2021 року; реєстраційний номер об`єкта нерухомого мана 1227508363101), з одночасним припиненням права приватної власності [PERSON] на вказаний об`єкт нерухомого майна. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2020 року у справі № 640/10831/19 частково задоволено позов Харківської місцевої прокуратури № 2 в інтересах держави в особі Харківської міської ради до [PERSON] , третя особа Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради та визнано недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 14 квітня 2017 року - квартири [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харченко Л. Л., зареєстрований в реєстрі за № 1012; скасовано рішення приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харченко Л. Л. про державну реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна № 1012 від 14 квітня 2017 року. У задоволенні позовних вимог в частині визнання договору купівлі-продажу квартири від 07 липня 2017 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , недійсним, скасування рішення про його державну реєстрацію, визнання спадщини відумерлою та передачу її у власність територіальної громади - відмовлено. Постановою Харківського апеляційного суду від 10 червня 2021 року рішення Київського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2020 року в частині відмови у задоволені позову про визнання договору купівлі-продажу від 07 липня 2017 року недійсним, скасування рішення про його державну реєстрацію змінено та викладено мотивувальну частину рішення в редакції вказаної постанови, зокрема рішення Київського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання спадщини відумерлою скасовано, визнано спадщину у вигляді квартири [ADDRESS] , яка відкрилась після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , відумерлою. Отже, спірна квартира на підставі рішення суду визнана відумерлою спадщиною, а тому вказана обставина не потребує доказування. Разом з тим після прийняття постанови Харківського апеляційного суду від 10 червня 2021 року [PERSON] відчужила спірну квартиру на користь [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 3940 від 27 вересня 2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Шахматовою І. В. Вказані обставини унеможливлюють виконання постанови Харківського апеляційного суду від 10 червня 2021 року в частині реєстрації за територіальною громадою права власності на спірну квартиру як відумерлу спадщину. Викладені обставини свідчать про те, що квартира [ADDRESS] протиправно, поза волею територіальної громади вибула на користь приватної особи, що є підставою для звернення до суду з позовом про витребування нерухомого майна з чужого володіння. Зауважив на тому, що відчуження спірної квартири на користь відповідача суперечить положенням ст.ст. 178, 658, 1277 ЦК України, оскільки станом на день укладення договору купівлі-продажу № 3940 від 27 вересня 2021 року, третя особа була позбавлена права на відчуження зазначеного вище нерухомого майна, враховуючи, що таке майно визнано судом відумерлою спадщиною, тобто є майном, яке відповідно до вимог ст. 178, 1277 ЦК України обмежене в цивільному обороті. Акцентував увагу на тому, що задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстровано на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. Вказав, що, не зважаючи на ту обставину, що у Харківської міської ради наразі відсутня державна реєстрація права власності на спірне майно, слід врахувати, що метою віндикаційного позову є саме забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 755/11237/18. На переконання позивача, витребування спірної квартири не буде порушенням принципу на мирне володіння майном. Спірне нерухоме майно вибуло поза волею територіальної громади міста, а тому перебування такого майна у володінні відповідача суперечить інтересам територіальної громади як законного власника. Зауважив на тому, що територіальна громада не надавала згоди на набуття права власності на спірну квартиру відповідачем та взагалі не була обізнана про вчинений правочин щодо відчуження спірного нерухомого майна, оскільки не була стороною договору купівлі-продажу від 27 вересня 2021 року та не ухвалювала жодних розпорядчих актів щодо відчуження квартири у приватну власність. З огляду на викладене, спірне майно підлягає витребуванню у відповідача на користь Харківської міської територіальної громади в особі Харківської міської ради. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 20 січня 2022 року за заявою першого заступника керівника Київської окружної прокуратури м. Харкова Сергія Шевцова вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення заборони відчуження квартири [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), запис про право власності № 44161092 від 27.09.2021, внесений на підставі рішення приватного нотаріусу Харківського міського нотаріального округу Шахматової І. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 60592859 від 27.09.2021; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1227508363101. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 01 лютого 2022 року провадження у справі відкрито у порядку загального позовного провадження, справа призначена до розгляду в підготовчому засіданні. За наслідками повторного автоматизованого розподілу між суддями цивільної справи № 953/596/22, провадження № 2/953/1328/23, який здійснено 12 квітня 2023 року відповідно до рішення Вищої ради правосуддя №325/0/15-23 від 11 квітня 2023 року "Про звільнення [PERSON] з посади судді Київського районного суду м. Харкова у відставку", цивільну справу 14 квітня 2023 року передано в провадження судді Київського районного суду м. Харкова Демченко С. В. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 26 травня 2023 року справу прийнято до провадження та призначено проведення підготовчого засідання у загальному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні. 19 червня 2023 року від адвоката Стець М. Л., який діє в інтересах [PERSON] на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АХ № 1134194 від 05 червня 2023 року, надійшов відзив на позов, в якому просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі з підстав їх необґрунтованості та безпідставності. Зазначив, що 27 вересня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Шахматовою І. В. за реєстровим № 3940. Вказав, що жодних перешкод для укладення зазначеного правочину не існувало. Так, під час укладення договору купівлі-продажу квартири від 27 вересня 2021 року приватний нотаріус перевірив наявність заборон та обтяжень щодо спірного нерухомого майна з метою забезпечення дотримання законності вчиненого правочину, при цьому продавець [PERSON] запевнила, що предмет договору (спірна квартира) правами третіх осіб не обтяжений, що підтверджується положеннями п. 4 договору купівлі-продажу від 27 вересня 2021 року. Акцентував увагу на тому, що добросовісний набувач не повинен перевіряти історію придбання нерухомості, а може діяти, покладаючись на відомості ДРРПНМ, за відсутності обставин, що можуть викликати сумніви у достовірності цих відомостей. Зауважив на тому, що спірні відносини виникли саме через бездіяльність з боку позивача. Зокрема, фахівцями у галузі права, якими є працівники Харківської місцевої прокуратури № 2, з самого початку був обраний неналежний спосіб захисту прав Харківської міської ради, що у свою чергу призвело до відмови у задоволенні позовних вимог до [PERSON] у частині залишення чинним договору купівлі-продажу від 07 липня 2017 року. Окрім того, у розумний строк не було пред`явлено позов про витребування спірної квартири у [PERSON] та не було проведено державну реєстрацію права власності на відумерлу спадщину. Саме вказані обставини у виді бездіяльності органів прокуратури та Харківської міської ради дали можливість [PERSON] стверджувати, що спірна квартира не обтяжена правами третіх осіб, а приватному нотаріусу правомірно посвідчити договір купівлі-продажу від 27 вересня 2021 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] . Вказав, що спадщина набуває статусу відумерлої саме після набрання законної сили рішенням суду про визнання спадщини відумерлою, а право власності у територіальної громади на зазначене майно набувається з моменту реєстрації такого права за громадою. Зауважив на тому, що чинне законодавство не містить положень про можливість територіальної громади отримати відчужене майно в натурі та про способи захисту інтересів територіальної громади у випадку, якщо спадщина була незаконно відчужена особою, зокрема на підставі угоди, яка в подальшому була визнана недійсною, та у випадку коли спадщина, набута на підставі недійсної угоди, була відчужена іншій особі, що позбавило територіальну громаду отримати майно у свою власність як відумерлу спадщину у порядку, передбаченому ЦПК України. Вказав, що відповідач по цій справі є добросовісним набувачем спірного нерухомого майна, а Харківська міська рада ніколи не мала статусу власника спірної квартири, тому до спірних правовідносин не можуть бути застосовані приписи ст. 388 ЦК України, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про витребування майна. Зазначив, що вимога позивача про скасування рішення про державну реєстрацію права власності також не підлягає задоволенню, оскільки вона є похідною від вимоги про витребування майна. Окрім того, рішення суду про скасування рішення про державну реєстрацію права власності не є підставою для проведення державної реєстрації відповідно до ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», так як такою підставою є судове рішення суду, яке набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно (витребування нерухомого майна полягає в припиненні права власності у добросовісного набувача та виникнення права власності у позивача). Окрім того, стороною позивача не визначено як відповідача особу, яка прийняла оскаржуване рішення про державну реєстрацію права власності, враховуючи, що лише за наявності належного складу відповідачів у справі суд може вирішувати питання про обґрунтованість позовних вимог та вирішувати питання про їх задоволення. 03 липня 2023 року від першого заступника керівника Київської окружної прокуратури м. Харкова Шевцова С. на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій заначив, що доводи, викладені у відзиві, є необґрунтованими та безпідставними. Зауважив, що захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених ст.ст. 387 та 388 ЦК України. Так, у позивача на підставі ч. 3 ст. 1277 ЦК України та ч. 1 ст. 60 Закону України «Про місце самоврядування в Україні» в редакції, чинній на час подання позову до суду, виник законний інтерес щодо майна спадкодавця, яке є відумерлою спадщиною і якого він був незаконно позбавлений. При цьому у випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном введення його у володіння полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно, зокрема на підставі рішення суду. Таким рішенням є задоволення віндикаційного позову, що є ефективним способом захисту прав Харківської міської ради. З огляду на те, що спірна квартира, щодо якої у Харківської міської територіальної громади в особі Харківської міської ради існує законний інтерес, відчужена [PERSON] за договором купівлі-продажу № 3940 від 27 вересня 2021 року відповідачу [PERSON] , тому належним та ефективним способом захисту права у даному випадку є витребування цього майна у відповідача як кінцевого набувача. Законний інтерес територіальної громади підтверджується тим, що спірна квартира є відумерлою спадщиною, що підтверджується постановами Харківського апеляційного суду від 10 червня 2021 року та Верховного Суду від 14 червня 2023 року у справі № 640/10831/19. З приводу законності укладення договору купівлі-продажу квартири від 27 вересня 2021 року, добросовісності сторін та втручання у мирне володіння майном, зауважив на тому, що станом на день відчуження [PERSON] спірної квартири до [PERSON] вказане майно було визнано у судовому порядку відумерло спадщиною, тобто законним власником спірної квартири є саме Харківська міська територіальна громада. Відтак [PERSON] , продаючи спірне майно, діяла недобросовісно, намагаючись уникнути негативних наслідків визнання цієї квартири відумерлою спадщиною. Зауважив на тому, що відповідач по цій справі має всі законні підстави у разі витребування у нього спірного нерухомого майна звернутися до [PERSON] з вимогами про відшкодування збитків відповідно до ч. 1 ст. 661 ЦК України. Зауважив, що позивач просить скасувати державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за [PERSON] , а не рішення нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Вказав, що у постанові від 27 листопада 2018 року у справі № 920/3534/17 Велика Палата Верховного суду зробила висновок, що, вирішуючи спори щодо витребування майна, суд не може залишити поза увагою той факт, що власниками спірного майна/його частки були/є певні особи, і що без вирішення питання щодо скасування державної реєстрації права власності попередніх власників виконати таке рішення буде неможливо. Зауважив, що безпідставними є доводи відповідача про те, що належним відповідачем у справах за позовами про скасування рішення про державну реєстрацію права чи обтяження має бути особа, яка приймала оскаржуване рішення, оскільки належним відповідачем у такій категорії справ є саме особа, право чи обтяження якої зареєстровано, що узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 25 липня 2023 року підготовче провадження у цивільній справі закрито, справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 01 листопада 2023 року відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача адвоката Стець М. Л. про залишення позовної заяви без розгляду. Представник Київської окружної прокуратури м. Харкова - прокурор Ольховий Б. С. у судовому засідання позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник Харківської\~міської радита Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради - Марченко М. С. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача адвокат Стець М. Л. у судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність. Під час ухвалення рішення суду просив врахувати висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 10 січня 2024 року у справі № 206/2616/21. Третя особа - [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, щодо задоволення позовних вимог заперечувала. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Перший заступник керівника Київської окружної прокуратури м. Харкова, звертаючись до суду з вказаною позовною заявою обґрунтував підстави для представництва інтересів держави в особі Харківської міської ради в суді тим, що вибуття спірної квартири у володіння відповідача фактично створило перешкоди для реалізації повноважень Харківською міською радою щодо розпорядження цим майном відповідно до ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». \~ \~ \~ \~Прокурор вказав, що порушено матеріальну та фінансову основу місцевого самоврядування, право власності територіальної громади, а орган, на який покладено обов`язок щодо здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах - Харківська міська рада, будучи обізнаною про постановлення судових рішень на користь територіальної громади та маючи можливість шляхом доступу до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно дізнатися про відчуження спірної квартири на користь відповідача, не звернулася до суду з позовом про витребування нерухомого майна. При цьому, 24 листопада 2021 року окружною прокуратурою відповідно до вимог ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» письмово повідомлено Харківську міську раду про намір звернутися до суду з позовом з метою захисту інтересів держави у спірних правовідносинах та запропоновано позивачу самостійно захистити інтереси держави шляхом пред`явлення відповідного позову. Проте, як слідує зі змісту відповіді юридичного департаменту Харківської міської ради від 10 грудня 2021 року, міська рада не заперечує щодо звернення Київською окружною прокуратурою м. Харкова з позовом в інтересах держави про витребування спірного майна на користь територіальної громади. \~ \~ \~ \~Звернення прокурора до суду спрямоване на дотримання встановленого Конституцією України принципу верховенства права, задоволення суспільної потреби у відновленні правового статусу спірного нерухомого майна, яке перебуває в чужому незаконному володінні. З огляду на те, що уповноважений орган - Харківська міська рада за наявності вищевказаних порушень інтересів держави, належних заходів, спрямованих на захист цих інтересів, не вчинила, тому у прокурора виникли правові підстави, передбачені положеннями ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» для представництва інтересів держави в особі міської ради в суді. \~ \~ \~ \~Суд встановив, що 06 лютого 2020 року рішенням Київського районного суду м. Харкова задоволено частково позов заступника керівника Харківської місцевої прокуратури № 2 в інтересах держави в особі Харківської міської ради до [PERSON] , третя особа Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради та визнано недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 14 квітня 2017 року, а саме - квартири [ADDRESS] , укладений між [PERSON] з однієї сторони, та [PERSON] з іншої, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харченко Л. Л., зареєстрований в реєстрі за № 1012; скасовано рішення приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харченко Л. Л. про державну реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна № 1012 від 14 квітня 2017 року; відмовлено у задоволенні позовних вимог у частині визнання договору купівлі-продажу квартири від 07 липня 2017 року недійсним, скасування рішення про його державну реєстрацію, визнання спадщини відумерлою та передачу її у власність територіальної громади. \~ \~ \~ \~Постановою Харківського апеляційного суду від 10 червня 2021 року рішення Київського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2020 року змінено у частині відмови у задоволені позову про визнання договору купівлі-продажу від 07 липня 2017 року недійсним, скасування рішення про його державну реєстрацію, викладено мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови: рішення Київського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2020 року у частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання спадщини відумерлою скасовано, визнано спадщину у вигляді квартири [ADDRESS] , яка відкрилась після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , відумерлою. \~ \~ \~ \~Рішення Київського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2020 року набрало законної сили 10 червня 2021 року. \~ \~ \~ \~27 вересня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого продавець передає у власність, а покупець приймає у власність (купує) належну продавцю на праві приватної власності двокімнатну квартиру [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Вказаний Договір посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Шахматовою І. В. за реєстровим № 3940. \~ \~ \~ \~Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 293408392 від 30 грудня 2021 року, об`єкт нерухомого майна - квартира [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: реєстр № 3940, виданий: 27.09.2021, видавник: приватний нотаріус ХМНО Шахматова І. В. на праві приватної власності належить [PERSON] . \~ \~ \~ \~У судовому засіданні встановлено, що 14 червня 2023 року постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду рішення Київського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2020 року у незміненій при апеляційному перегляді частині та постанову Харківського апеляційного суду від 10 червня 2021 року в частині вирішення вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 07 липня 2017 року, скасування рішення про його державну реєстрацію та передачу квартири у власність територіальної громади м. Харкова залишено без змін. \~ \~ \~ \~Положеннями ч. 4 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. \~ \~ \~ \~За змістом ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. \~ \~ \~ \~Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна із чужого незаконного володіння (статті 387, 388 ЦК України). Вказаний спосіб захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного позову. \~ \~ \~ \~Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Відтак саме власнику або законному користувачу майна належить право на витребування майна з незаконного володіння \~ \~ \~ \~Суд встановив, що рішенням суду, яке набрало законної сили 10 червня 2021 року, спадщину у вигляді квартири [ADDRESS] , яка відкрилась після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , визнано відумерлою, що у свою чергу стало підставою для набуття права власності на спірну квартиру територіальною громадою в особі Харківської міської ради. \~ \~ \~ \~Положеннями ст. 1277 ЦК України передбачено, що спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. \~ \~ \~ \~Як слідує зі змісту позовної заяви, спірна квартира після визнання її судом відумерлою спадщиною фактично не була прийнята у власність Харківською міською територіальною громадою, оскільки була відчужена третьою особою - [PERSON] на користь відповідача - [PERSON] за договором купівлі-продажу від 27 вересня 2021 року № 3940. \~ \~ \~ \~Статтями 317, 319 ЦК України передбачено, що саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Цивільне законодавство визначає особливості реалізації правомочності власника. Юридичне оформлення переходу спадкового майна у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини здійснюється на підставі відповідного судового рішенням (ч. 3 ст. 1277 ЦК України), до ухвалення якого територіальна громада, від імені якої діє орган місцевого самоврядування, не може бути позбавлена можливості на захист свого права власності (з урахуванням положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) на майно (легітимних і виправданих очікувань набути майно), а віндикація є способом захисту речового права, який спрямований на ефективне поновлення порушених прав на майно. Так, доводи сторони відповідача про те, що територіальна громада не набула статусу власника спірної квартири, а тому не має права її витребувати, не ґрунтуються на Законі, з огляду на таке. Статтею 1277 ЦК України визначено, що суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді за місцем відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від часу прийняття спадщини, це правило поширюється і на відносини щодо відумерлої спадщини. Таким чином, згідно з вимогами ст.ст. 330, 387, 388, 658 ЦК України, право власності на майно, яке було відчужене поза межами волі власника, не набувається, у тому числі й добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребуване. Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна. Відповідно до частини 1 статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Згідго з\~пунктом першим\~ частини\~першої статті\~27\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» державна\~реєстрація права\~власності та\~інших речових\~прав,\~крім державної\~реєстрації права\~власності на\~об`єкт незавершеного\~будівництва,\~проводиться на\~підставі укладеного\~в установленому\~законом порядку\~договору,\~предметом якого\~є нерухоме\~майно,\~речові права\~на яке\~підлягають державній\~реєстрації,\~чи його\~дубліката.\~Крім того,\~відповідно до\~п.9\~ч.1\~ст.27\~цього Закону\~державна реєстрація\~права власності\~та інших\~речових прав проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає. З аналізу викладеного слідує, що сама по собі державна реєстрація прав на спірне майно не є підставою виникнення права власності, оскільки такої підстави закон не передбачає, що також відповідає висновку, викладеному у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 24.01.2020 у справі № 910/10987/18). Тому, не зважаючи на відсутність державної реєстрації права власності, Харківська міська рада є з моменту постановлення рішення Харківським апеляційним судом від 10 червня 2021 року є законним власником спірного нерухомого майна (легітимних і виправданих очікувань набути майно, яке підлягає переходу за правилами відумерлості спадщини). Таким чином, нездійснення територіальною громадою державної реєстрації права власності на спірне нерухоме майно не позбавляє її такого права, та відповідно позивач може витребувати своє майно від відповідача на підставі ст. ст. 387, 388 ЦК України. За таких обставин доводи сторони відповідача про не набуття територіальною громадою права власності на спірне майно є неспроможними. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно зі ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчуджувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі якщо майно вибуло із володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Якщо майно було набуто безвідплатно в особи, яка не мала права його відчуджувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Пунктом 22 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 № 5 роз`яснено, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 Цивільного кодексу України). Якщо в такій ситуації пред`явлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, слід мати на увазі правила, встановлені статтями 387, 388 Цивільного кодексу України. Крім того, у вказаній постанові зазначено, що витребувати своє майно з чужого незаконного володіння має право лише власник, і лише якщо доведе факт незаконного вибуття майна з його володіння. У постанові від 21.08.2019 у справі №911/3681/17 Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року в справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21). У постанові від 14.11.2018 у справі №183/1617/16 (14-208цс18) Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно. Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно. Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. З огляду на вказане у разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. Суд встановив, що Харківська міська рада, маючи законний інтерес щодо спірної квартири, не надавала згоди на набуття права власності на спірну квартиру відповідачем та взагалі не була обізнана про правочини щодо вказаного майна, оскільки не була стороною договору купівлі-продажу від 27 вересня 2021 року, не ухвалювала будь-яких розпорядчих актів щодо відчуження квартири у приватну власність, отже набуття [PERSON] права власності на спірну квартиру відбулось не з волі позивача шляхом її відчуження за вищевказаним договором купівлі-продажу. \~ \~ \~ \~З огляду на те, що спірне нерухоме майно на теперішній час перебуває у володінні [PERSON] , тому саме до нього як кінцевого набувача повинна бути адресована вимога про витребування спірного нерухомого майна на користь територіальної громади. Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку про ефективність обраного позивачем способу захисту порушених прав. \~ \~ \~ \~Суд зауважує на тому, що задоволення позову в частині позовних вимог про визнання спадщини відумерлою має наслідком набуття права власності на спірне майно за територіальною громадою в особі Харківської міської ради, що в свою чергу має наслідком витребування зазначеного майна від добросовісного набувача. Зазначеним спростовуються посилання сторони відповідача про те, що першим заступником керівника Київської окружної прокуратури м. Харкова обраний неправильний спосіб захисту прав Харківської міської ради. Посилання сторони відповідача на те, що [PERSON] , будучи добросовісним набувачем, не може відповідати за порушення інших осіб, допущені у рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайства при вчиненні правочинів з нерухомим майном, та що таке витребуваня майна буде для нього надмірним тягарем та як наслідок порушить його право на мирне володіння майном, передбачене статтею 1 Першого протоколу ЄКПЛ, що узгоджується з позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах по справам № 461/12525/15-ц, № 205/6482/19, № 206/2616/21, суд не приймає з огляду на таке. Відповідно до закріпленого у статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати власне майно з чужого незаконного володіння. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини 1 статті 388 ЦК України пов`язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Наведеною нормою права передбачений вичерпний перелік умов, за наявності яких за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких умов є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача. Отже, можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем, та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно). Суд встановив, що підставою реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] після смерті [PERSON] (дійсного власника) став договір купівлі-продажу нерухомого майна від 14 квітня 2017 року, який був укладений між [PERSON] (станом на дату укладення договору помер) з однієї сторони, та [PERSON] з іншої, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харченко Л. Л., зареєстрований в реєстрі за № 1012, який рішенням суду визнаний недійним. Тобто спірне нерухоме майно вибуло з власності територіальної громади м. Харкова поза волею власника на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, який у судовому порядку визнаний недійсним. Крім того, третя особа - [PERSON] , здійснюючи продаж спірної квартири відповідачу - [PERSON] , діяла недобросовісно оскільки, остання будучи відповідачем у справі № 640/10831/19 та на час вчинення продажу була обізнана про набрання законної сили постановою Харківського апеляційного суду у цій справі від 10 червня 2021 року про визнання квартири відумерлою спадщиною. Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини напрацьовано три критерії (принципи), які потрібно оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано. Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинне здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя. Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Критерій пропорційності передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» - це наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». Одним з елементів дотримання критерію пропорційності при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації. Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії. З огляду на характер спірних правовідносин, які виникли між сторонами, установлені під час розгляду обставини та беручи до уваги правові норми, які підлягають застосуванню, суд не вбачає невідповідності заходу втручання держави в право власності відповідача критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ. Дослідивши залежність змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також те, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем, з урахуванням характеру набуття майна, суд дійшов висновку, що, виходячи з обставин цієї справи, витребування спірного майна від відповідача, який є добросовісним набувачем, не призведе до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Суд акцентує увагу на тому, що відповідач не позбавлений можливості використати передбачені чинним законодавством правові механізми для поновлення свого права шляхом пред`явлення вимоги про повернення сплачених за договором коштів та відшкодування завданих збитків на підставі статті 661 ЦК України. Відповідно до частини першої цієї статті у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 29.04.2020 у справі № 754/4108/18-ц. Отже, відповідач не позбавлений можливості вимагати у третьої особи відшкодування збитків на підставі ст. 661 ЦК України. При цьому, якщо виходити з доводів представника відповідача про неможливість витребування у відповідача спірного нерухомого майна лише з огляду на добросовісність його набуття, то це фактично було б констатацією неможливості реагування законного власника на факт вибуття належного йому майна з його власності у незаконний спосіб та легалізацією цього факту за рахунок позбавлення законного власника будь-яких майнових прав. У випадку коли права законного власника не можуть бути поновлені в інший спосіб, ніж повернення майна в його власність, а добросовісний набувач не позбавлений можливості поновити свої права, використовуючи законні правові механізми, навіть з урахуванням того, що це потребуватиме певних зусиль, було б непропорційно позбавляти законного власника будь-яких майнових прав на користь продовження мирного володіння добросовісним набувачем незаконно вибутим із власності законного володільця (навіть, коли володільцем є територіальна громада) майном, лише для того, щоб не створювати ситуації, за якої добросовісний набувач змушений буде докладати певних зусиль для поновлення своїх прав. Суд, вирішуючи даний спір встановив: законність втручання держави у право власності відповідача; таке втручання переслідує суспільний інтерес, так як спір стосується поновлення права територіальної громади на володіння нерухомим майном, яке без законних на те підстав вибуло з її власності; таке втручання є пропорційним визначеним цілям, так як в іншому випадку право законного власника залишиться незахищеним. Щодо тверджень відповідача, з посиланням на відповідну судову практику, з приводу того, що законодавство не містить положень про можливість територіальної громади отримати відчужене майно в натурі та/або способи захисту інтересів територіальної громади у випадку, якщо спадщина була незаконно відчужена особою, що позбавило територіальну громаду отримати майно у свою власність як відумерлу спадщину. Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 461/12525/15-ц, викладений правовий висновок щодо способу захисту прав органу місцевого самоврядування на майно особи у разі її смерті за відсутності спадкоємців, якщо свідоцтво про право на спадщину було видане особі на підставі судового рішення (про встановлення факту проживання його зі спадкодавицею та визнання права на спадкування), яке в подальшому було скасоване, і набувач придбала «спадкове майно» в особи, яка не мала права її відчужувати. За таких обставин ефективним способом захисту буде позов про стягнення грошової компенсації вартості майна, а не визнання спадщини відумерлою, і витребування її у останнього набувача. Водночас у справі, що розглядається, відповідач набув право власності не на підставі спадкування (рішення суду про визнання права на спадкування), а на підставі укладення договору купівлі-продажу квартири з особою, яка на час вчинення цієї угоди не мала права продажу такої квартири, враховуючи, що на час вчинення вказаного правочину набрало законної сили рішення суду про визнання спірного нерухомого майна відумерлою спадщиною. Крім того, зі змісту ухвалених судових рішень у справі № 640/10831/19 вбачається, що первісне набуття спірної квартири здійснено не в порядку «штучного спадкування», а внаслідок укладення договору від 14 квітня 2017 року між [PERSON] і [PERSON] , який був укладений, коли продавець спірної квартири ( [PERSON] ) вже помер, тобто припинилася його цивільна право- та дієздатність. Відтак, цей договір визнаний недійсним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2020 року. З метою з`ясування підстав для застосування висновків Верховного Суду до вказаної справи, суд вважає за необхідне дослідити питання, чи винесені відповідні судові рішення ВС в подібних правовідносинах. Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними, схожими) є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Велика Палата Верховного Суду виходить з того, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). До того ж зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (пункт 32 постанови від 27.03.2018 № 910/17999/16). Верховний Суд також зазначив, що під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними, схожими) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/719/19). Суд вважає, що висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 461/12525/15-ц, щодо ефективного способу захисту права територіальної громади не можуть бути застосовані у даному випадку, оскільки правовідносини, що були предметом розгляду ВП ВС, не є подібними до обставин цієї справи, згідно з якими набуття спірної квартири відповідачем відбулось не у порядку «штучного спадкування», а за договором купівлі-продажу, що порушує інтереси держави та територіальної громади. З цих же міркувань суд відхиляє доводи відповідача щодо застосування висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 10 січня 2024 року у справі № 206/2616/21, оскільки зміст правовідносин у цій справі також не є подібним до вказаної справи та стосується набуття «штучним спадкоємцем» квартири та її подальшого відчуження за іпотечним договором іншій особі). Разом з цим, суд вважає релевантним до вказаної справи висновок Верховного Суду у постанові від 24 травня 2023 року у справі № 640/10024/18, згідно з яким місцева рада, яка набула інтерес щодо відумерлої спадщини, раніше відчуженої у приватну власність на підставі підробленого документа, може здійснити його захист шляхом витребування майна із чужого незаконного володіння, що є ефективним способом захисту її права. Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про задоволення позовної вимоги про витребування у відповідача на користь Харківської міської територіальної громади в особі Харківської міської ради спірної квартири. \~ \~ \~ \~Щодо вимог про скасування державної реєстрації права власності відповідача на спірне майно, суд виходить з такого. \~ \~ \~ \~Так, однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно. Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. \~ \~ \~ \~Функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Гарантування державою об`єктивності, достовірності, повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження й обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав є загальними засадами цієї реєстрації (. Отже, рішення суду про витребування з незаконного володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. На підставі такого рішення суду для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем, не потрібно окремо скасовувати запис про державну реєстрацію права власності за відповідачем. Державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. Задоволення віндикаційного позову є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Водночас такий запис вноситься виключно в разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16. Отже, ефективність віндикаційного позову забезпечується саме наявністю державної реєстрації права власності за відповідачем, оскільки за відсутності такої реєстрації судове рішення про задоволення віндикаційного позову не є підставою для державної реєстрації права власності за позивачем. З огляду на висловлену позицію, вимоги позивача про скасування державної реєстрації права власності не є належним способом захисту майнових прав Харківської міської ради та не зумовить для позивача реальних правових наслідків і зміни його прав та обов`язків. За таких обставин, вимога про скасування державної реєстрації права власності за відповідачем суперечить позовній вимозі про витребування нерухомого майна. Виходячи з цього в задоволенні позовних вимог про скасування державної реєстрації права власності за відповідачем слід відмовити. З урахування викладеного позов підлягає частковому задоволенню. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судового збору в розмірі 4540 грн., сплаченого ним при подачі позову, оскільки позов підлягає частковому задоволенню, суд з урахуванням ч.1 ст.141 ЦПК України щодо пропорційності стягнення судового збору вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати в сумі 2270 грн.

Outcome: partial