Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Сімферопольського міського нотаріального округу Ковальчук Тамара Павлівна, П`ята київська державна нотаріальна контора, Філія комунального підприємства Київської обласної ради "Готово", приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Отрок Наталія Володимирівна, [PERSON] , про визнання правочину недійсним та просила суд постановити рішення, якимвизнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна (квартири), укладений між [PERSON] та [PERSON] , розташованої за адресою: [ADDRESS] від 09 жовтня 2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Сімферопольського МНО міста Сімферополь, Ковальчук Т.П. зареєстровано в реєстрі за № 3188 від 09.10.2009 року, зареєстрований в реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно індексний номер: 33866724 від 15.02.2017 року Філієй комунального підприємства Київської обласної Ради «Готово» міста Києва, м. Київ. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що [INFO] померла мати її чоловіка [PERSON] . [INFO] помер її чоловік [PERSON] . За життя її чоловіком було змінено прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді нерухомого майна, а саме, квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] , що належала померлій на підставі договору купівлі-продажу від 02.03.2001 року. У встановлений строк вона звернулась до П`ятої київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері чоловіка. Проте згодом їй стало відомо, що вказана квартира зареєстрована за відповідачем [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 09.10.2009 року, посвідченим приватним нотаріусом Сімферопольського МНО та зареєстрованим 10 лютого 2017 року Філією КП Київської обласної ради «Готово» м. Києва. Вважає, що мати її чоловіка ніколи не підписувала такий договір, в м. Сімферополь не була. Крім того, [PERSON] втрачала оригінал договору та отримала 18.05.2008 дублікат, який знаходиться у неї. Вважає, що мали місце шахрайські дії та вона звернулась до Оболонського УП м. Києва з відповідною заявою. В подальшому позивач уточнила позовні вимоги у зв`язку з тим, що на теперішній час власником спірної квартири є [PERSON] , просила визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири, укладений між [PERSON] та [PERSON] та витребувати на її користь із незаконного володіння [PERSON] спірну квартиру. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] повідомлявся належним чином, проте в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив. Представник відповідача [PERSON] адвокат Міхо К.В. заперечив проти задоволення позову. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Отрок Н.В. в судове засідання не з`явилась, подала клопотання про розгляд справи за її відсутності та просила прийняти рішення згідно чинного законодавства. Представник П`ятої київської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності її представника. Від третьої особи КП Київської обласної ради «Готово» надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі наявні у справі докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно встановивши обставини справи, приходить до наступного висновку. Так, судом встановлено, що 28.11.2007 позивач уклала шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 28.11.2007 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 2563. Згідно свідоцтва про зміну імені, виданим 21.07.2015 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 80, [PERSON] , [INFO] , змінив прізвище на « [PERSON] ». Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим 21.09.1976 відділом РАЦСу м. Києва, актовий запис № 877, [PERSON] є матір`ю [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 08.12.2016 Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 18742. [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 02.02.2017 Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 2127. 02.03.2017 за заявою позивача П`ятою київською державною нотаріальною конторою було відкрито спадкову справу № 116/2017 до майна померлої [PERSON] . Квартира [ADDRESS] належала [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири, укладеному 02.03.2001 та посвідченому приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Воловиченко В.В., зареєстрований в реєстрі за № 936. В подальшому 09.10.2009 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Сімферопольського міського нотаріального округу Ковальчук Т.П., зареєстрований в реєстрі за № 3188. 07.02.2018 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернишем Ю.В., зареєстрований в реєстрі за № 278. 26.03.2018 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Отрок Н.В., зареєстрований в реєстрі за № 1401. В подальшому власником спірної квартири стала відповідач [PERSON] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 18.07.2018, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Метелицею О.О., зареєстрований в реєстрі за № 643. За клопотаннями позивача судом неодноразово призначались проведення відповідних експертиз. 19.02.2021 Державним науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України за № СЕ-19-20/38392-ПЧ було складено повідомлення про неможливість проведення судової експертизи у зв`язку із незадоволенням клопотання експерта, ненаданням відповіді та ненаданням порівняльного матеріалу. Згідно висновку експерта № СЕ-19-21/8942-ПЧ від 19.06.2021 Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України вирішити питання: «Чи виконано підпис та рукописний запис « [PERSON] » в графі «ПРОДАВЕЦЬ:» договору купівлі-продажу квартири серії ВМК № 024343 від 09.10.2009 між [PERSON] та [PERSON] , посвідченому приватним нотаріусом Сімферопольського Міського нотаріального округу Ковальчук Т.П. та зареєстрованому в реєстрі за № 3188, [PERSON] , чи іншою особою?», не виявляється можливим у зв`язку з відсутністю однозначності в оцінці розбіжностей. 25.08.2022 за клопотанням позивача знову було призначено судову почеркознавчу експертизу, яку не було проведено зв`язку з несплатою позивачем такої експертизи. 27.06.2023 було задоволено клопотання представника позивача про призначення повторної судової почеркознавчої експертизи. Згідно висновку експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції країни № 21537/23-32 від 19.10.2023 встановити, чи виконано рукописний запис « [PERSON] » та підпис від імені [PERSON] , що міститься у графі «ПРОДАВЕЦЬ:» у договорі купівлі-продажу квартири від 09.10.2009, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Сімферопольського міського нотаріального округу Ковальчук Т.П. та зареєстрованого в реєстрі за № 3188, [PERSON] або іншою особою, не виявилося можливим. Стосовно наявності дублікату договору купівлі-продажу квартири, укладеному 02.03.2001 та посвідченому приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Воловиченко В.В. суд зазначає про те, що відсутні відомості його державної реєстрації. Такий дублікат не було зареєстровано у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (ч.3 ст. 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним. Згідно зі ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід правта обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця)до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі праваі обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщиниі не припинилися внаслідок його смерті. У ст. 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцямиза заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини правона спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу. Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини,яким відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладенів постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду України від 23.01.2013 року у справі № 6-164цс12 вказано, що у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини,яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає в нього з моменту державної реєстрації цього майна (ч. 2 ст. 1299 ЦК України). Спадкоємець, який прийняву спадщину нерухоме майно, ще до його державної реєстрації має право витребувати це майно від його добросовісного набувача з підстав, передбачених ст. 388 ЦК України, зокрема у разі, якщо воно вибуло з володіння спадкодавця поза волею останнього. Таким чином, оскільки відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцевіна момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, право на витребування майна від добросовісного набувача, передбачене ст. 388 ЦК України, переходить до спадкоємців власника. Згідно ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. За змістом ст.330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Проте, судом встановлено, що на момент смерті [PERSON] не була власником квартири [ADDRESS] . Позивачем не доведено той факт, що квартира вибула з власності [PERSON] незаконним шляхом, тобто вибула з її володіння не з її волі. Посилання позивача на факт не підписання спірного договору купівлі-продажу не приймається судом до ваги, оскільки він не підтверджений належними та допустимими доказами. Проведеними експертними дослідженнями не було встановлено, що підпис на оспорюваному договорі виконаний не [PERSON] . Інших доказів стосовно недійсності вказаного договору купівлі-продажу суду надано не було. Відповідач [PERSON] набула права власності на квартиру на законних підставах, є добросовісним набувачем. Отже, відсутні підстави для витребування такого майна від відповідача. Крім того, в матеріалах спадкової справи відсутня постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом щодо спірної квартири. Відповідно до положень ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частиною другою статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За змістом статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до частини другої статті 16, частини першої статті 215 ЦК України одним зі способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням стороною (сторонами) вимог, установлених частинами першою, третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема у зв`язку з невідповідністю змісту правочину цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства. Ураховуючи все вище викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову за його недоведеністю та безпідставністю. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed