Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-20 00:00:00

Представник АТ КБ «ПриватБанк» Гребенюк О.С. звернувся до суду з даною позовною заявою з тих підстав, що у зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач [PERSON] має заборгованість в розмірі 248540,68 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 19.11.2018 року між АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем було підписано анкету - заяву, згідно якої відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. При підписанні анкети-заяви позивач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Згідно умов договору відповідач зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування. Проте відповідач взятих на себе зобов`язань не виконав, а тому у нього виникла заборгованість, яку і просить стягнути позивач. Ухвалою суду від 08.08.2023 року відкрито провадження в справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін. Представник позивача Гребенюк О.С. в судове засідання не з`явився, у позові зазначив, що у разі неявки в судове засідання відповідача, АТ КБ «ПриватБанк» не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку та винесення заочного рішення судом. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, однак на адресу суду повернувся конверт з відміткою «Повернення. Інші причини. Адресат відсутній». Згідно з положеннями ч.7 та 8 ст.128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Таким чином, відповідач [PERSON] вважається належним чином повідомленим про розгляд його справи судом, будь-яких заяв до суду не надіслав. Представник відповідача адвокат Ткач Ю.А. в судове засідання не з`явився, попередньо 05.09.2023 року надав письмові пояснення, в яких просив відмовити в задоволені позовних вимог, мотивуючи тим, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження видачі кредиту [PERSON] та відповідно перевірити розмір нарахованих сум боргу, не вбачається можливим, оскільки розрахунок заборгованості та анкета-заява, які додані до позову не містять жодних даних щодо підтвердження користування відповідачем кредитними коштами у зазначених банком розмірах, тому вважає це достатніми підставами для відмови у задоволенні позову. В судове засідання представник відповідача адвокат Смірнов С.М. не з`явився, надавши заяву про проведення подальшого розгляду справи без його участі, оскільки договір про надання правової допомоги з відповідачем розірвано за ініціативи адвоката, зазначив, що представляти власні інтереси в судовому засіданні 21.02.2024 року буде самостійно та за участі адвоката Ткача Ю.А. З огляду на вищезазначене суд, на підставі ч.5 ст.279 ЦПК України розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Таким чином, суд приходить до висновку про доцільність проведення спрощеного позовного провадження у даній справі, так як дана справа відноситься до малозначних, оскільки позовні вимоги позивача складають 248540,68 грн., тобто ціна позову не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Крім того, ніхто із учасників по справі заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження не подавав. Відповідно до ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню зважаючи на таке. Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог з огляду на наступне. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Так, судом встановлено, що 19.11.2018 року сторонами - Акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» (раніше ПАТ КБ « Приватбанк») та [PERSON] було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», згідно умов якої відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Як вбачається з анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, остання не містить даних про відсоткову ставку (а.с.22). 19.11.2018 між сторонами підписані умови кредитування, які зберігають чинність до 04.12.2018 року (а.с.24-25). 21.11.2018 року- мав місце старт карткового рахунку, 23.09.2019 року відбулась зміна кредитного ліміту на 107000 рн.; 30.01.2020 року відбулась зміна кредитного ліміту на 200000 грн.; 01.02.2023 року - зміна кредитного ліміту до 0.00 грн. (а.с.20). За довідкою банка додано виписку за договором №б/н, яка містить відомості щодо кредитних карток наданих [PERSON] за наслідком підписання цього договору (а.с.21). Відповідно до розрахунку заборгованості за договором №б/н від 19.11.2018 року, укладеного між сторонами станом на 28.05.2023 року, у [PERSON] наявна заборгованість у сумі 205458,36 грн. за кредитом, 43082,32 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом (а.с.10-19). Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України (далі ЦК України). Згідно з ч.1 ст.1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п.6 ч.1 ст.3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ч.1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Ч.2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом ст.1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідач підтвердив, що отримав та ознайомився з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, наданих виходячи із обраних ним умов кредитування (а.с.24-25) Однак, матеріали справи не містять договору про споживчий кредит, укладеного між сторонами в даній справі після підписання паспорту споживчого кредиту 19.11.2018 року, а додана позивачем до позову Анкета-заява та додаток підписані відповідачем, та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Умов і правил надання банківських послуг не є договором про споживчий кредит в розумінні Закону України «Про споживче кредитування». Отже, паспорт споживчого кредиту відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» є інформацією, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, який повинен відповідати формі, визначеній ст.13 цього Закону. Включення позивачем паспорту споживчого кредиту в Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Також суд звертає увагу на те, що в розділах 4 додатку до споживчого кредиту дано визначення, що загальна вартість кредиту є орієнтовною, реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення. В розділі 7 зазначається, що ця інформація зберігає чинність та є актуальною до 04.12.2018 року. За таких обставин підстави вважати, що між сторонами було укладено договір споживчого кредиту із досягненням згоди щодо усіх істотних умов кредитування, в тому числі сплати відсотків, відсутні. З наданого позивачем витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт неможливо встановити який саме тариф передбачений для картки відповідача, та відповідно на яких умовах укладався кредитний договір, оскільки в наданому витягу наведено 4 різновиди тарифів. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовій формі розмір процентів за користування кредитними коштами (а.с.26-30). Крім того Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку розміщені на сайті:www://privatbank.ua належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. За таких обставин, за відсутності у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяги з Тарифів та з Умов не можуть розцінюватися як складова частина кредитного договору, укладеного між позивачем та відповідачем. Таким чином банк не надав належних доказів на підтвердження правомірності нарахування відповідачу процентів за користування позиченими коштами. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.20219 року (справа №342/180/17) зазначається, що в такому випадку неможливо застосовувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст.634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-якій редакції, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у Анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами свідчить про недоведеність позовних вимог в цій частині. Суд не приймає твердження представника АТ КБ «Приватбанк», що боржник ознайомився з умовами кредитування щодо сплати відсотків до укладення договору шляхом підписання паспорта споживчого кредиту, в якому чітко вказано умови кредитування зокрема процентна ставка в межах та поза межами пільгового періоду, процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, так як його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Суд відхиляє доводи представника відповідача адвоката Ткача Ю.А., що сума кредитного ліміту встановлена 30.01.2020 року становить 200000 грн., а однак станом на 28.05.2023 року заборгованість [PERSON] за тілом кредиту складає 205458,36 грн., тобто значно більше ніж зазначено банком, так як спростовуються розрахунком заборгованості наданим банком та випискою про рух коштів за договором №б/н за період з 21.11.2018 року по 07.06.2023 року за картковим рахунком [PERSON] (а.с.85-133). Велика Палата Верховного Суду вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Відповідно до ст.8 Конституції України в Україні визнається та діє принцип верховенства права. Основними засадами цивільних відносин в ст.3 ЦК України закріплені, зокрема, свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність. З огляду на зазначене, в задоволенні позовних вимог в частині стягнення прострочених відсотків за користування кредитом в розмірі 43082,32 грн., слід відмовити. Одночасно відповідно до вимог ч.2 ст.530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Судом встановлено, що фактично отримані позичальником кошти за кредитом в сумі 205458,36 грн.в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» повернуті не були, а відтак їх слід стягнути на користь позивача. У задоволенні іншої частини позовних вимог необхідно відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Понесення позивачем судових витрат у виді судового збору в розмірі 3728,11 грн. підтверджено платіжним дорученням (а.с.6). Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищенаведене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3081,66 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі та

Outcome: approved