Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, який укладений із [PERSON] , та про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей - сина [PERSON] , [INFO] , та дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходів), щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття, мотивуючи тим, що з 08 серпня 2017 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають двох спільних малолітніх дітей - сина [PERSON] , [INFO] , та дочку [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалось, головною причиною розпаду сім`ї стало різне бачення відносин подружжя в сім`ї, відсутність взаєморозуміння, взаємоповаги та постійні сварки. Шлюбні стосунки подружжя не підтримують, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, шлюб має формальний характер, тому подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, примирення між подружжям неможливо. Крім того, матеріальну допомогу на утримання спільних малолітніх дітей відповідач надає нерегулярно, позивачу важко самій утримувати малолітніх дітей, у зв`язку з чим остання потребує матеріальної підтримки з боку відповідача на утримання дітей. 19 червня 2023 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням викликом сторін. 13 жовтня 2023 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу щодо часткового задоволення клопотання відповідача [PERSON] про надання подружжю строку на примирення. Зупинено провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей, до закінчення строку для примирення подружжя, який встановлений судом терміном на 2 (два) місяці. 29 січня 2024 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відновлення провадження у цивільній справі та призначено до судового розгляду. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. 03 серпня 2023 року до суду надійшов відзив на позов (вх. № 38252), поданий відповідачем [PERSON] , з викладенням своїх міркувань по суті предмету позову з посиланням на норми чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, та просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Позивач та представник позивача - адвокат Спіжова Ірина Іванівна у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили позов задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві, додатково пояснили , що з 08 серпня 2017 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають двох малолітніх дітей - сина [PERSON] , [INFO] , та дочку [PERSON] , [INFO] , одруження з відповідачем виявилось невдалим, між сторонами постійно виникали конфлікти на побутовому підґрунті, мало місце застосування з боку відповідача фізичного насильства, про що свідчить долучений до позову висновок судово-медичного дослідження №043-36-2020 від 12 січня 2021 року, після цієї події позивач разом з дітьми втікала з квартири, де проживала їх сім та переховувалась у своїх знайомих, побоюючись переслідування збоку відповідача. З того часу будь-які відносини з відповідачем припинено, вони майже не спілкувались одне з одним, позивач прийняла для рішення припинити шлюб, однак у зв`язку з війною 19 березня 2022 року позивач разом з дітьми виїхала до Німеччини, відповідач відмовився виїжджати разом із сім`єю, хоча мав таку можливість. На даний час позивач разом з дітьми перебуває за кордоном, самостійно займається виховання дітей, джерелом доходів на даний час є призначена іноземною державою допомога, відповідач надав допомогу на утримання дітей не регулярно, перераховував кошти на картковий рахунок у сумах, визначених ним на власний розсуд, отримавши повідомлення про намір позивача подати позов на розірвання шлюбу припинив надавати кошти, тому позивач вимушена звернутись з цим позовом до суду про припинення шлюбу та стягнення аліментів з метою уникнення в подальшому спірних питань з відповідачем, як батьком дітей, щодо розміру матеріальної допомоги, яку має надавати відповідачем для утримання своїх дітей. Відповідач у судовому засіданні висловив свої заперечення щодо підстав позову, просив в позові відмовити в повному обсязі з підстав, наведених у відзиві на позов, та визначити подружжя строк для примирення, додатково пояснив, що з 2017 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають двох спільних дітей та разом виховували сина позивача від першого шлюбу, відповідач категорично заперечує наведені позивачем обставини щодо його неактивної поведінки в сім`ї та застосування до позивача фізичного насильства, ці обставини недоведена належними доказами та наведені позивачем, на думку відповідача, для створення негативної думки щодо особи відповідача, який є люблячим батьком, з народження виховував своїх дітей та приділяв їм всю свою увагу та вільний час, однак після виїзду позивача разом з дітьми за кордон відповідач позбавлений можливості спілкуватись зі своїми дітьми, навіть не має можливості розмовляти з ними по телефону, оскільки позивач налаштовує дітей проти нього та перешкоджає іхньому спілкуванню. Щодо матеріальної допомоги на утримання дітей, відповідач наголосив на наступному, що з моменту виїзду позивача за кордон відповідач постійно перерахував кошти для утримання своєї сім`ї, ці суми були значними та достатніми для придбання продуктів харчування та побутових речей, тому відсутні підстави для вирішення питання в судовому порядку щодо присудження до стягнення аліментів на утримання дітей, оскільки відповідач бажає зберігати сім`ю та турбуватись про дітей забезпечуючи їх всім необхідним для належного та гідного життя. Вислухавши думку учасників цивільного процесу, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що надані докази та повідомлені сторонами обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом у судове засідання сторін, як це передбачено статтею 279 Цивільного процесуального кодексу України, суд дійшов наступних висновків. Суд у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Відповідно до положень статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній (стаття 55 Сімейного кодексу України). Згідно із положеннями частини третьої та четвертої статті 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із приписами статті 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як убачається з матеріалів справи, з 08 серпня 2017 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають двох малолітніх дітей - сина [PERSON] , [INFO] , та дочку [PERSON] , [INFO] , спільне життя з відповідачем не склалось, шлюбні стосунки подружжя не підтримують, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, доказів, що мали спростувати наведені позивачем підстави для розірвання шлюбу, відповідач суду не надав. Відповідно до норм сімейного законодавства, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 111 Сімейного кодексу України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Як роз`яснено у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, врахувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін. Вживати заходів до примирення подружжя. З`ясувавши фактичні обставини справи, враховуючи позицію сторін цивільного процесу, наведені сторонами доводи та заперечення щодо підстав припинення сімейно-шлюбних відносин, суд приходить до наступних висновків, що тривалий час сторони не підтримують сімейно-шлюбні відносини, проживають окремо, не ведуть спільного господарства, позивач, наголосила, що її рішення про розірвання шлюбу є виваженим та остаточним, за час припинення шлюбних відносин та наданого судом строку для примирення позивач не змінила своє відношення до відповідача, наміру поновлювати сімейно-шлюбні відносини наміру не має, наполягає на розірванні шлюбу. При вирішенні спору, суд враховує той факт, що позивач не бажає підтримувати у подальшому шлюбні стосунки з чоловіком, позивач наполягає на розірванні шлюбу, в той же час суд не може примусити подружжя до відновлення сімейно-шлюбних відносин та збереження шлюбу. Щодо заперечень відповідача стосовно розірвання шлюбу з позивачем, суд зазначає, що не вправі відмовити в задоволенні позовних вимог, з огляду на наполягання позивача на розірванні шлюбу, оскільки це може бути розцінено як примушення останньої до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивача про розлучення є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач наміру не має, разом з тим суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому позов [PERSON] до [PERSON] в частині вимог про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Відповідно до положень ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до статті 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника податків; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошові коштів; доведенні стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Виходячи з положень статті 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Отже, судовий (спірний) спосіб виконання обов`язку утримувати дитину, тобто стягнення аліментів на підставі рішення суду, є можливим у разі відсутності домовленості (договору) між батьками про сплату аліментів. Виходячи з положень статей 181, 182 Сімейного кодексу України за відсутності домовленості між батьками про спосіб виконання ними обов`язку утримувати дитину розмір аліментів визначається судом з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір. Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Як роз`яснено у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. При визначенні розміру аліментів на утримання дітей, суд виходить з матеріального становища кожної із сторін спору, а саме те, що діти проживають разом з матір`ю, перебувають на її утриманні, відповідно до вимог сімейного законодавства діти мають право на отримання матеріальної допомоги з боку своїх батьків. Відповідач [PERSON] , батько дітей, є особою працездатного віку, доказів про наявність медичних протипоказань встановлених відповідачу щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності суду надано не було, інших утриманців та соціальних зобов`язань, що в сутності впливає на матеріальне становище, також суду не надано, крім того, відповідач не скористався правом подати докази на спростування заявлених вимог. За приписами ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України). Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до частини другої статті 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За таких обставин, з урахуванням положень статей 182, 183 Сімейного кодексу України суд виходить із засад розумності та справедливості, враховує можливість відповідача надавати допомогу в зазначеному розмірі, якої буде достатньо, з урахуванням утримання дітей з боку позивача, для забезпечення належного матеріального утримання дітей та їх гармонійного розвитку, тому вважає, що розмір аліментів який буде стягуватись на утримання дітей повинен бути встановлений у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати звернення з даним позовом до суду і до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до положень частини другої та третьої статі 183 Сімейного кодексу України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватись до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Згідно із приписами ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, у зв`язку з чим суд присуджує до сплати аліментів відповідачу, починаючи з 09 червня 2023 року та до досягнення дітьми повноліття. Слід також зазначити, що сторони не позбавлені можливості в майбутньому звернутись до суду з позовом або про зміну порядку та способу стягнення аліментів, або про зміну їх розміру. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 Цивільного процесуального кодексу України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, з урахуванням вимог статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 073 гривні 60 копійок, які сплачено позивачем при зверненні з позовом до суду про розірвання шлюбу, та стягнути з [PERSON] на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 073 гривні 60 копійок, оскільки позивач звільнена від сплати судових витрат за подання позову про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей. Враховуючи наведене та

Outcome: approved