Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-14 00:00:00

02.08.2021 [PERSON] через свого представника адвоката Стрижака Є.Ю. (діє на підставі ордеру від 0208.2021 а.с. 6) звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення (а.с. 1-5). Ухвалою судді від 03.08.2021 позовну заяву залишено без руху та позивачеві наданий строк на усунення недоліків (а.с. 23). 18.08.2021 позивач усунув недоліки позовної заяви шляхом сплати судового збору (а.с. 25 -27). Ухвалою судді від 18.08.2021 відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 28). Ухвалою суду від 08.12.2021, постановленою без виходу до народної кімнати відмовлено [PERSON] у поновленні строку на подання зустрічної позовної заяви та відмовлено у прийнятті до провадження (а.с. 137). Постановою Дніпровського апеляційного суду від 30.03.2022 ухвалу від 07.12.2021 скасовано і направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції із тих підстав, що відповідно до положень ч. 3 ст.193 ЦПК України, суд першої інстанції ухвалою суду мав повернути зустрічну позовну заяву заявнику (а.с. 175 - 176). Ухвалою суду від 08.06.2022 за заявою представника [PERSON] зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації - повернуто, а також повернуто [PERSON] сплачений судовий збір у розмірі 908,00 грн. (а.с. 208). Ухвалою суду від 08.06.2022 за заявою представника [PERSON] провадження у справі зупинене до набрання законної сили судовим рішенням у справі №201/12893/21 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації (а.с. 209 210). Ухвалою судді від 06.11.2023 провадження у справі поновлене (а.с. 218). В обґрунтування заявленого позову позивачка посилалася на те, що 18.04.2023 уклала шлюб із [PERSON] . У грудні 2020 року позивачка звернулася із позовом про розірвання шлюбу до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська (справа № 201/12134/20). За час шлюбу протягом 2003-2007 років сторони набули спільне майно. Позивачка зареєстрована у одній з квартир за адресою: [ADDRESS] , в іншій квартирі зареєстровані діти подружжя. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачка дізналася, що спільне майна подружжя станом на грудень 2020 року не зареєстроване. Відповідач за договорами купівлі-продажу реєстрував нерухомість, придбану на спільні кошти, на своїх родичів. Зазначила, що у провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська наявна справа № 201/3164/21 про переведення прав та обов`язків покупця за договорами купівлі-продажу на відповідача, з метою подальшого визнання майна спільною сумісною власністю та поділу в натурі. Вказує, що відповідач чинить перешкоди у проживанні квартирою, де позивачка зареєстрована, змінив замок на вхідних дверях, не надає ключі, здав нерухомість в оренду. Позивачка має намір жити у квартирі, там залишилися усі її речі, іншого житла не має. Не має доходу на придбання і оренду житла. На підставі викладеного, просидила усунути з боку [PERSON] перешкоди у користуванні житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , шляхом її вселення. Також просила компенсувати судові витрати. Відповідач [PERSON] \~позовні вимоги\~не визнав.\~20.09.2021 надав відзив на позовну заяву (а.с.\~31-38), у якому не погодився із позовними вимогами. Зазначив, що дійсно з 18.04.2003 сторони уклали шлюб. У грудні 2020 року [PERSON] звернулася до суду із позовом про розірвання шлюбу. Від шлюбу сторони мають двох дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Жодних доказів наявності спільного сумісного майна, реєстрації його на родичів відповідача, неможливості проживати за місцем реєстрації та наявність перешкод із боку відповідача позивачка не надала. Квартира, у якій зареєстрована [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , за життя належала [PERSON] . Натепер там проживає син [PERSON] - [PERSON] зі своєю сім`єю. Позивачка обізнана про це. Позивачкою не доведений факт користування квартирою за адресою: [ADDRESS] . Замків на дверях ніхто не міняв, ключів від дверей на квартиру у [PERSON] ніколи не було, підтвердженням чого є тристоронній договір від 08.11.2018 між власником квартири [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] про оренду, яким обумовлене право проживання, ремонту, обов`язок сплачувати за оренду квартири в м. Києві для спільної доньки сторін [PERSON] . Крім того, [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , у якій проживає її мати [PERSON] . Не погодився із доводами позивачки про те, що вона не має доходу на оренду житла. Під час слухання справи №201/31/64/21 за позовом самої [PERSON] до [PERSON] про переведення прав та обов`язків покупця за договорами купівлі-продажу, [PERSON] заявляла, що працює неофіційно в м. Києві, де знімає квартиру за 800 доларів США на підставі договору від 10.04.2021. Відтак, [PERSON] не є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , а лише зареєстрована з 31.10.2017, тому не може вимагати усунення перешкод у користуванні власністю. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог, стягнути з [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу. Позивачка \~ [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, місце та час розгляду справи була повідомлена належним чином (а.с. 232). Позивачка виказала свою позицію по справі, заяви про відкладення розгляду справи не надала. Згідно із ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно із ч. 3 цієї статті якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. Відповідач [PERSON] 15.02.2024 надав заяву, у якій просив справу слухати без його участі, відмовити у їх задоволенні (а.с. 233). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання від 31.10.2017 Департамента адміністративних послуг і дозвільних процедур Дніпровської міської ради (а.с. 10). Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 23.11.2020, зазначена квартира зареєстрована на праві власності за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 24.02.2007 (а.с 15). Як зазначив відповідач [PERSON] померла і наразі у квартирі проживає син [PERSON] - [PERSON] зі своєю сім`єю. Також встановлено, що у грудні 2021 року [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] зі зняттям її з реєстраційного обліку за цією адресою. 18.04.2022 подав позовну заяву, якою змінив підстави позову, та просив суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщення за зазначеною адресою, обґрунтовуючи це тим, що відповідач за спірною адресою не проживає протягом останніх п`яти років, її особистих речей у квартирі немає, наразі вона разом із дітьми проживає у м. Києві та має у власності 1/2 частину квартири [ADDRESS] , що свідчить про наявність у неї іншого житла. Рішенням Жовтневого\~районного суду\~м.\~Дніпропетровська від\~16.05.2023\~у справі\~№ 201/12893/21\~позовні вимоги\~ [PERSON] \~задоволені в\~повному обсязі. Визнано [PERSON] , [INFO] , РНОКПП - [NUMBER] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] оскаржила рішення в апеляційному порядку. Поставною Дніпровського апеляційного суду від 19.10.2023 рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16.05.2023 залишене без змін (а.с. 212-216). У цій справі судами встановлено, що 08.04.2003 сторони по справі уклали шлюб у ВРАЦС Жовтневого районного управління юстиції м. Дніпропетровська. У період шлюбу у сторін народилось дві доньки: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 05.07.2021 у цивільній справі № 201/12134/20, яке набрало законної сили 05.10.2021, шлюб між сторонами розірвано. [PERSON] 31.10.2017 була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] з моменту реєстрації шлюбу, тобто з 2003 року, фактично мешкала за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено актом про проживання від 29.11.2021, який складений мешканцями будинку [ADDRESS] , з якого вбачається, що подружжя [PERSON] у період часу з 2003 року до 2013 року проживало за цією адресою; актами про непроживання від 20.09.2021 та 30.10.2021, які складені мешканцями будинку [ADDRESS] , де зазначено, що відповідачка більше 4 років не проживала у квартирі [ADDRESS] цього будинку, а також в якому зазначено, що особисті речі [PERSON] в квартирі [ADDRESS] відсутні. Відповідно до довідок №73 та №74 від 12.10.2015 доньки сторін по справі [PERSON] та [PERSON] навчались у Київській середній спеціалізованій музичній школі - інтернаті за фахом «скрипка». Згідно довідки №142 від 04.10.2021, станом на 04.10.2021 [PERSON] навчалася у 11-А класі Київської середньої спеціалізованої музичної школи - інтернаті, [PERSON] навчалася в одному і тому ж закладі освіти на постійній основі з 3-го класу, тобто з 2015 року та станом на дату видачі довідки. [PERSON] у поданій до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська позовній заяві про поділ майна подружжя, у справі №201/7714/21, зазначала, що станом на дату подачі позову (07.08.2021р.) відповідачка проживає в м. Києві протягом останніх п`яти років та планує переїзд на постійне місце проживання за кордон. Квартира [ADDRESS] на праві власності в цілому належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої матері позивача [PERSON] , виданого 17.12.2021 державним нотаріусом Першої Дніпровської державної нотаріальної контори Кравцовою А.І., спадкова справа № 34/2019. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON] суд першої інстанції виходив з того, що судом встановлено, що відповідачка разом з донькою постійно проживала у м. Києві протягом останніх п`яти років (що передували пред`явленню позову), а, в силу п.4 ч. 1 ст. 406 ЦК України, сервітут користування [PERSON] житловим приміщення за спірною адресою, передбачений ст. 405 ЦК України, припинився у зв`язку із втратою сімейних зв`язків між сторонами та після добровільного звільнення спірної квартири відповідачкою. Залишаючи без змін рішенням суду першої інстанції апеляційний суд виходив із того, що шлюб між сторонами розірвано, встановлено остаточне припинення шлюбних стосунків між сторонами з вересня 2020 року, про що також зазначалось і в поданій [PERSON] заяві від 05.07.2021, [PERSON] тривалий час не проживає у спірній квартирі, має у власності 1/2 частину в квартирі [ADDRESS] . Припинення права користування [PERSON] спірним житлом відповідає пропорційності в розумінні положень статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. [PERSON] як власник спірної квартири, не укладав жодного договору про користування відповідачем житловим приміщенням у квартирі після розірвання шлюбу за для збереження сервітуту [PERSON] , який вона набула, як член сім`ї позивача, в силу ст. 405 ЦК України, будучи зареєстрованою за спірною адресою з 31 жовтня 2017 року за згодою власника житла, однак не мешкала там понад рік без поважних причин, що свідчить про втрату відповідачем права користування спірною житловою площею у власності позивача, враховуючи при цьому наявність у власності відповідачки квартири [ADDRESS] , непридатність проживання в якій відповідачка не довела жодним доказом. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно із ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Тлумачення вказаних норм дозволяє зробити висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права або інтереси позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав чи інтересів позивач звернувся до суду. Відповідно до пункту 4 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відновлення становища, яке існувало до порушення. Цей спосіб пов`язаний з застосуванням певних заходів, спрямованих на відновлення порушеного суб`єктивного права особи у тому стані, в якому воно існувало до його порушення. Тобто, для того, щоб подати цей позов необхідно, щоб суб`єктивне право не було припинене, і його можна було відновити шляхом усунення наслідків правопорушення. Цей спосіб захисту може знаходити свій прояв у вимогах про усунення перешкод у здійсненні права спільної власності між співвласниками. Як встановлено, позивачка не є власником спірної квартири, відсутність її права на проживання (права сервітуту) встановлені рішенням суду, яке набрало законної сили, а відтак позивачка не може вимагати усунення їй перешкод у користуванні житлом шляхом вселення. З урахуванням викладеного, вимоги позивачки не підлягають задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України у зв`язку відмовою у задоволенні позову, судові витрати із відповідача не стягуються. Представником відповідача не надано розрахунку і доказів витрат на правничу допомогу у розмірі 10908,00 грн., у зв`язку із чим судом ці витрати не розподіляються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed