Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-20 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 03.02.2016 року у розмірі 40111 грн 67 к. та судові витрати у розмірі 2684 грн. Свої вимоги мотивує тим, що до АТ КБ «ПриватБанк» звернулась відповідачка з метою отримання банківських послуг у зв`язку із чим останньою було підписано заяву № б/н від 03.02.2016 року. При підписанні анкети-заяви відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідачки підтверджується той факт, що вона була повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі. Формулярами та стандартними формами є саме: «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи», які відповідно до заяви отримані відповідачкою для ознайомлення в письмовій формі. Виконання відповідачкою договору вбачається із виписки по рахунку та розрахунку заборгованості, де зазначені операції щодо використання кредитного ліміту, операції щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за їх користування. Відповідачці було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 31000 грн. Позивач свої зобов`язання виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці кредит. Проте, відповідачка належним чином не виконувала свої зобов`язання за кредитним договором та станом на 29.01.2023 року у неї виникла заборгованість перед Банком у розмірі 40111 грн 67 к., яка складається з наступного: заборгованість за тілом кредиту - 32812 грн 09 к., заборгованість за простроченими відсотками - 7299 грн 58 к. Оскільки відповідачка відмовляється добровільно сплатити заборгованість за кредитним договором, позивач просить стягнути її у судовому порядку. В свою чергу, від відповідачки на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. Відзив обґрунтовує тим, що в позовній заяві в обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що позивач не подав до суду документів, що між позивачем та відповідачкою виникли кредитні відносини і що позивач надав позивачці кредитні кошти. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або декількох документах. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний сторонами. Даний правочин не підписаний відповідачкою, а також відсутні будь-які оригінали даних документів. Кредитний договір не підписано сторонами, кредитний договір відсутній взагалі, а розрахунок заборгованості, що сформовано та завірено в односторонньому порядку позивачем, не може бути самостійним документом та є лише додатком до відсутнього та непогодженого сторонами правочину, на який посилається позивач. Надання позивачем розрахунку кредитної заборгованості чи виписки руху коштів по рахунку не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин взагалі, оскільки позивачем не доведено факт отримання кредитних коштів відповідачкою. В анкеті-заяві до договору про надання банківських послуг від 03.02.2016 року, підписаною представником позивача та відповідачкою, не вказується про намір одержання кредиту, відсутні відомості про розмір кредиту, наявність процентної ставки, умови про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Також анкета-заява не містить відомостей про надання відповідачці кредиту у розмірі 32812,09 грн чи у розмірі 40111,67 грн. Відповідачка просить суд відмовити в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості в повному обсязі та судові витрати покласти на позивача. Від позивача надійшла відповідь за відзив, в якій позивач зазначив, що укладання договору здійснюється за принципом укладання між банком і клієнтом договору приєднання. Підписанням заяви позичальник приєднується до запропонованих банком умов та тарифів. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору і цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Підписавши заяву банк та клієнт приєднуються і зобов`язуються виконувати умови, викладені в умовах та правилах надання банківських послуг, тарифах банку - договорі банківського обслуговування в цілому. Отже, заява про приєднання до умов та правил з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами, що розташовані на офіційному сайті банку складають договір про надання банківських послуг. Представник позивача зазначає, що оригінали документів надаються банком виключно за ухвалою суду. Відповідно до виписки по рахунку вбачається активне використання відповідачкою кредитного рахунку, починаючи із 04.02.2016 року, а саме: розрахування у торговій мережі, зняття готівки у банкоматах, поповнення кредитного рахунку. Представник позивача в судове засідання не з`явився, але від нього разом з позовною заявою було подано клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про дату та час судового засідання повідомлялася належним чином. Приймаючи до уваги заяву представника позивача, відзив на позовну заяву, відповідь на відзив, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 03.02.2016 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н, на підставі якого остання підписала «Анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк» (а.с. 30). Згідно інформації, викладеної у вказаній заяві, відповідачка висловила свою згоду з тим, що ця заява разом із умовами та правилами надання банківських послуг, паспортом споживчого кредиту, а також тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, при цьому вона ознайомилася і згодна з умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді. Відповідно до довідки б/н між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був підписаний кредитний договір № б/н, за яким відповідачці були надані наступні кредитні картки: № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] (а.с. 29). Як вбачається з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на відповідачку, 03.02.2016 року відбувся старт карткового рахунку та встановлено кредитний ліміт у розмірі 1400,00 грн, 30.05.2016 року кредитний ліміт збільшено до 3900,00 грн, 05.06.2016 року кредитний ліміт зменшено до 3500,00 грн, 15.06.2016 року збільшено до 4000,00 грн, 20.06.2017 року збільшено до 15000,00 грн, 08.11.2017 року зменшено до 9560,00 грн, 24.05.2018 року збільшено до 28000,00 грн, 24.05.2018 року зменшено до 11000,00 грн, 21.02.2020 року збільшено до 21000,00 грн, 25.08.2021 року збільшено до 26000,00 грн, 14.12.2021 року збільшено до 31000,00 грн, 26.12.2022 року зменшено до 0,00 грн (а.с. 28). Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідачки перед Банком за кредитним договором б/н від 03.02.2016 року, яку він просить стягнути з неї станом на 29.01.2023 року становить 40111 грн 67 к., яка складається з заборгованості за тілом кредиту - 32812 грн 09 к. та заборгованості за простроченими відсотками - 7299 грн 58 к. (а.с. 9-27). З матеріалів справи вбачається, що банком на підтвердження обґрунтування позову, крім розрахунку заборгованості, надано Виписку за договором № б/н за період 03.02.2016 року - 31.01.2023 року, відкритим на ім`я відповідачки. Зазначена виписка є належним доказом отримання та користування відповідачкою кредитними коштами, у ній зазначені всі операції з часу активації кредитних карток зі зняття грошових коштів, погашення заборгованості (а.с. 95-112). Між тим, судом критично оцінені доводи позивача щодо нарахування заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 7299 грн 58 к.з огляду на наступне. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, окрім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками, нарахованими за користування кредитом. У заяві позичальника від 03.02.2016 року процентна/відсоткова ставка взагалі не визначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про сплату відсотків за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, окрім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 03.02.2016 року, посилається на витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємні частини спірного договору. Разом з тим, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом є безпідставними, оскільки наявні у матеріалах справи Умови та правила надання банківських послуг, які передбачали сплату процентів, не містять підпису відповідачки, а отже позивачем не доведено, що відповідачка, підписуючи анкету-заяву, погодилась на приєднання до цих умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, ознайомившись з ними. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що відповідачка розуміла саме ці умови та погодилась з ними, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами саме у зазначених у цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Тому у цій справі не можна вважати умови та правила надання банківських послуг ПриватБанку складовою частиною укладеного між сторонами договору. Вказаний правовий висновок викладений також у постановах Верховного Суду України від 16 листопада 2016 р. у справі № 6-1746цс16 та від 23 грудня 2020 року у справі № 191/2648/17. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин (03.02.2016 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (15.03.2023 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, надані банком витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не можуть розцінюватися, як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно - правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Отже, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «Приватбанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року № 14-131цс19. Проте, враховуючи той факт, що кредитор має право вимагати у будь-який час виконання боржником обов`язку з повернення кредитних коштів за несвоєчасне погашення кредиту, які у добровільному порядку кредитору позичальником не повернуті, адже відповідачкою не надано доказів, що вона сплачувала заборгованість за кредитним договором, яку вона повинна була сплачувати, а тому суд вважає, що права позивача порушені і підлягають судовому захисту в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 32812 грн 09 к., тобто суми фактично отриманої відповідачкою. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з наданого платіжного доручення № ZZ421B1R1G від 21.02.2023 року (а.с. 94), позивач за подання даного позову до суду, сплатив судовий збір в розмірі 2684грн, а тому, у зв`язку з частковим задоволенням позову з відповідачки підлягає стягненню сума судового збору, пропорційна до розміру задоволених вимог, а саме 2195 грн 56 к. (розмір задоволених позовних вимог помножено на розмір сплаченого судового збору та поділено на розмір заявлених позовних вимог: 32812 грн 09 к. х 2684 грн/40111 грн 67 к.). При цьому суд враховує роз`яснення, надані Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. №36 постанови № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».

Outcome: partial