Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-14 00:00:00

[PERSON] , (далі - позивач), звернувся до Макарівського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] , (далі - відповідачка), про стягнення боргу, в якому вказав, що позивач передав [PERSON] в борг грошові кошти у розмірі 20000 (двадцять тисяч) доларів США, строком до 09.02.2022 року, що підтверджується розпискою від 09.03.2021 року. Однак відповідачка зобов`язання не виконала, позику не повернула та станом на день звернення до суду сума боргу відповідачки складає 20000 доларів США, яку позивач просить стягнути з відповідачки на свою користь у гривневому еквіваленті, що станом на день звернення до суду становить 731372 (сімсот тридцять одна тисяча триста сімдесят дві) грн. 00 коп. за курсом НБУ до національної валюти 36,5686 грн. за 1 долар США. Також позивач просив стягнути з відповідачки на свою користь понесені ним судові витрати. Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.09.2022 року дана справа була передана на розгляд судді Макарівського районного суду Тандира О.В. (а.с.8). Ухвалою судді [PERSON] від 21.10.2022 року позов [PERSON] , прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Вказаною ухвалою також встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву відповідно до ст. 178 ЦПК України (а.с.32). Копію ухвали суду від 21.10.2022 року та позовну заяву з додатками, які були надіслані за адресою місця проживання відповідачки, зареєстрованої у встановленому законом порядку (а.с.30, 33), відповідачка не отримала, поштове відправлення №0800100065742 (а.с.37) повернулося до суду без вручення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України та з урахуванням вимог п.99-1 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 року № 270, вважається належним повідомленням особи про час та місце розгляду справи у день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, тобто 02.11.2022 року. Ухвалою суду від 31.03.2023 року закрито підготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні 09.05.2023 року (а.с.68). Відповідно до Розпорядження керівника апарату суду №265 від 31.05.2023 року та Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.05.2023 року дана справа №370/1331/22 була передана на розгляд судді Макарівського районного суду Косенко А.В. (а.с.79, 80). Відповідно до абзацу 2 ч.12 ст.33 ЦПК України, у разі зміни складу суду на стадії розгляду справи по суті суд повторно розпочинає розгляд справи по суті, крім випадку, коли суд ухвалить рішення про повторне проведення підготовчого провадження. Так, вказана справа була призначена до розгляду по суті в судовому засіданні, яке неодноразово відкладалось, останнього разу на 15.02.2024 року. В судове засідання 15.02.2024 року належним чином повідомлені про день та час слухання справи учасники справи не прибули. Згідно поданого представником позивача, адвокатом Горянською К.І. письмово клопотання, остання просила розглядати справу за її відсутності (а.с.98), а також додала до свого клопотання оригінал розписки від 09.03.2021 року (а.с.99). Належним чином повідомлена про день та час слухання справи відповідачка [PERSON] , що підтверджуються рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №0600246583975-06902222740067 (а.с.97), в судове засідання не прибула, причини неявки суду не повідомила, що не перешкоджає розглядові справи. У встановлений судом строк відповідачка на адресу суду будь-яких клопотань та відзиву на позовну заяву не надала, у зв`язку із чим суд відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріалами справи, судом встановлено наступне. 09.03.2021 року відповідачка [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , взяла у борг у позивача [PERSON] грошові кошти в сумі 20000 (двадцять тисяч) доларів США, про що написала йому боргову розписку. Згідно цієї розписки відповідачка зобов`язувалась повернути зазначені кошти до 09.02.2022 року (а.с.99). Вирішуючи вимоги за даним позовом, суд керується наступним. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, ? незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі щодо повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Такі висновки\~містяться у\~правовій позиції\~Верховного Суду\~України,\~висловленій зокрема\~у постанові\~від 18.09.2013\~року у\~справі №6-63цс13, та у постанові від 16.01.2019 року у справі №464/3790/16-ц, а висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Зокрема, у розписці повинно бути зазначено, що грошові кошти передаються саме в якості позики з обов`язком наступного повернення. Відсутність такої умови є підставою для відмови у позові до позичальника про стягнення отриманих коштів. Стаття 526 ЦК України встановлює загальні умови виконання зобов`язань та закріплює основний принцип виконання зобов`язань - принцип належного виконання, що стосується як суб`єктів, так і предмета, строку чи терміну, місця і способу виконання (статті 527?545 ЦК України). За змістом статті 526 ЦК України належне виконання зобов`язання - це передусім виконання його відповідно до умов договору і вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства. Однією з умов належного виконання зобов`язання є його виконання належними суб`єктами. Частина перша статті 510 ЦК України визначає, що сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. У частині 1 ст. 527 ЦК України сформульовано загальне правило, відповідно до якого боржник зобов`язаний особисто виконати зобов`язання, а інша сторона (кредитор) повинна особисто прийняти виконання, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно із ч. 2 ст. 527 ЦК України виконання зобов`язання належним боржником або прийняття виконання належним кредитором визнається і у випадках здійснення цих дій уповноваженими особами. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням зокрема трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Із розписки, підписаної [PERSON] вбачається, що вона взявла на себе зобов`язання повернути [PERSON] грошові кошти у розмірі 20000 доларів США до 09.02.2022 року (а.с.99). Таким чином, зобов`язання з повернення коштів позивачу [PERSON] , [PERSON] підтвердила своїм підписом. Так, судом встановлено, що позивач умови договору виконав, передав відповідачці кошти у розмірі 20000 доларів США. В свою чергу відповідачка порушила умови договору, в обумовлений договором строк позику не повернула. Вказані обставини підтверджуються розпискою від 09.03.2021 року, яка за своєю суттю є документом про отримання в борг грошових коштів, який видається боржником кредитору за договором позики. Доказів повернення позики відповідачкою суду не надано. Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає задоволенню в межах заявлених вимог, оскільки достовірно встановлено, що відповідачка (позичальник) належним чином не виконала взяті на себе за договором зобов`язання, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідачки заборгованості за договором позики у заявленому розмірі є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Суд також відзначає, що згідно курсу НБУ на момент звернення позивача з позовом до суду 1 долар США становив 36,5686 гривні, що не перевищує зазначений позивачем у позові курс долара США, використаний для обрахунку розміру заборгованості. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 7313,72 грн. (а.с.27). Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved