Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-22 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду позовною заявою про стягнення аліментів з [PERSON] , в обґрунтування якої зазначила, що вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, який на даний момент розірваний. Від шлюбу у них [INFO] народилась донька\~ [PERSON] , яка на даний момент проживає з нею та знаходяться на її утриманні. Відповідач добровільно не утримує спільну доньку. Позивачка є\~інвалідом ІІІ\~групи та\~їй важко\~самій утримувати\~дитину.\~Відповідач працездатний,\~інших утриманців\~не має,\~а тому,\~враховуючи викладене,\~просить суд\~винести рішення,\~яким стягнути\~з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 100 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до повноліття дитини. 03.01.2024 ухвалою суду провадження у справі відкрито; постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, а також роз`яснено відповідачу його право подати відзив на позовну заяву або пред`явити зустрічний позов до позивача у визначений строк з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі. Також суддею визначено строки для подання позивачем відповіді на відзив та подання відповідачем заперечень. Станом на день розгляду справи відповідач відзив або зустрічну позовну заяву не подав. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Позивачка в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судові засідання 26.01.2024 та 23.02.2024 не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзив на позов не надав, клопотання про перенесення розгляду справи чи розгляд справи без його участі не надходило. Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч.2\~ст.247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням\~ст.280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Сторони у справі [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 30.07.2010 по 07.11.2020, що підтверджується копіє свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції 30.07.2010 та заочним рішенням ленінського районного суду м.Запоріжжя від 07.10.2020 . Сторони у справі є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , виданого Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції 30.07.2010. Позивачка та її неповнолітня донька зареєстровані за адресою [ADDRESS] , що підтверджується Витягами з реєстру територіальної громади від 25.12.2023 За посиланнями позивача сторони мають спір щодо сплати відповідачем, який проживає окремо від дитини, аліментів на її утримання. Правовідносини сторін у справі, які виникли на підставі викладених фактичних обставин, мають таке правове регулювання. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема ст. 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу. За змістом вказаних норм закону обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до положень ч.3 ст.181 СК України спосіб стягнення аліментів у частці від доходу чи твердій грошовій сумі визначається судом за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким вона проживає. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється судом за позовом одержувача аліментів. У даній справі позивачка просить стягувати аліменти на утримання неповнолітньої дочки в твердій грошовій сумі -100% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до вимог ч. 2 ст.264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Заперечень відповідача про стягнення з нього аліментів у разі задоволення позовних вимог саме у твердій грошовій сумі матеріали справи не містять. Виходячи з рівності прав та обов`язків обох батьків щодо дитини, вони мають в однаковій мірі нести тягар з утримання дитини. Законом гарантований мінімальний рівень аліментів одного з батьків на рівні, не нижчому 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Однак цей розмір застосовується в тих окремих випадках, коли існують об`єктивні обставини, які свідчать про неможливість стягнення аліментів у більшому розмірі. Такі об`єктивні обставини мають бути підтверджені певними доказами про стан здоров`я відповідача і витрати на лікування, про неможливість працевлаштування і обмеження щодо виконання певних видів робіт, про наявність інших утриманців і витрати на їх утримання тощо. У ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Законом України «Про державний бюджет України на 2024 рік» з 01.01.2024 для дітей віком від 6 років до 18 років установлено прожитковий мінімум на місяць у розмірі 3196\~гривень (ст. 7). Аналізуючи зазначені норми закону, суд вважає, що батьки дитини повинні забезпечити її матеріальне утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини. Оскільки дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, апеляційний суд, виходячи з принципів розумності та справедливості, з врахуванням інтересів неповнолітньої дитини, встановлених обставин справи, наявності обов`язку утримання дітей в рівній мірі як у матері так і в батька, вважає, що з відповідача слід стягувати аліменти на користь позивача на утримання неповнолітньої дочки у визначеному позивачем розмір - 100% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Такий розмір аліментів на думку суду забезпечить дитині належні умови для її фізичного, розумового, морального та соціального розвитку. Відповідно до п.1ч.1ст.430ЦПК України у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Згідно п. 3 ч. 1ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору в справі про стягнення аліментів, тому відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 1211,20 грн. слід стягнути з відповідача на користь державного бюджету.

Outcome: approved