Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-15 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом і вимоги обґрунтовує тим, що з 20.08.2001 року позивачка була прийнята на роботу до АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання», а 18.02.2020 року була звільнена у зв`язку з переведенням в АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - Інжиніринг». Відповідач останнім часом виплачував заробітну плату не регулярно, а згодом перестав платити. На день звільнення, відповідач заборгував позивачці 101 937,97 грн. Відповідно до ст.117\~КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Позивачка звільнилася у лютому 2020 року, отже, згідно до довідки форми ОК-5 та відповідно до порядку визначеного постановою КМУ № 100 заробітна плата та фактично відпрацьовані робочі дні позивача за два останні місяці, що передували звільненню становлять: за грудень 2019 року - 17 102.17 грн., 22 р.д., за січень 2020 року - 17 000,00 грн., 23 р.д.. що в сумі складає 34 102,17 грн. / 45 р.д. = середньоденна заробітна плата 757,83 грн. Затримка виплати заробітної плати склала 762 днів з наступного робочого дня після звільнення (з 19.02.2020 р. по 19.07.2022 р. та з 19.07.2022 р. по 19.01.2023 р.): 2020 р. - 227 р.д, (лютий - 8 р.д., березень - 22 р.д., квітень - 22 р.д., травень - 21 р.д., червень - 22 р.д., липень - 23 р.д., серпень - 21 р.д., вересень - 22 р.д., жовтень - 22 р.д., листопад - 21 р.д.. грудень - 23 р.д.). 2021 р. - 261 р.д. (січень - 21 р.д., лютий - 20 р.д., березень - 23 р.д., квітень - 22 р.д., травень - 21 р.д., червень - 22 р.д., липень - 22 р.д., серпень - 22 р.д., вересень - 22 р.д., жовтень - 21 р.д., листопад - 22 р.д., грудень - 23 р.д.), 2022 р. - 260 р.д. (січень - 21 р.д., лютий - 20 р.д., березень - 23 р.д., квітень - 21 р.д., травень - 22 р.д.. червень - 22 р.д., липень - 21 р.д., серпень - 23 р.д., вересень - 22 р.д., жовтень - 21 р.д.. листопад - 22 р.д., грудень - 22 р.д.), 2023 р. - 14 р.д. (січень - 14 р.д.) враховуючи п`ятиденний робочий тиждень. Таким чином, середній заробіток, що підлягає стягненню становить (757.83 грн.*762 днів) = 577 466,46 грн. Тому просить суд стягнути з АТ «Сумське машинобудівне виробниче об`єднання» на користь позивача нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 101 937,97 грн. та середній заробіток за час затримки рахунку при звільненні в сумі 577 466,46 грн. та розглядати справу без його участі . Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про наявність на розгляді в суді даного позову до нього, про час і місце його розгляду, у судове засідання не з`явився, відзив на позов у зазначений в ухвалі строк, не надав. Перевіривши матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 20.08.2001 року була прийнята на роботу до АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання», а 18.02.2020 року була звільнена у зв`язку з переведенням в АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - Інжиніринг», що підтверджується копією трудової книжки. (а.с. 6-9) Згідно ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У відповідності до ч. 1 ст. 21 ЗУ «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань з виплати заробітної плати відповідачем у нього утворилася заборгованість перед позивачем. Згідно розрахункового листа сума заборгованості по заробітній платі становить 101 937, 97 грн., щодо даного розрахунку відповідач не надав жодних заперечень, отже суд погоджується із вказаною сумою заборгованості. (а.с.10) Згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Так, представник позивача вважає, що середній заробіток слід обраховувати за період з 19.02.2020 р. по 19.07.2022 р. (відповідно до КЗпП України в редакції чинній на момент звільнення) та з 19.07.2022 р. по 19.01.2023 р. (шість місяців після внесення змін до КЗпП України) включно і затримка виплати складає 762 дні, натомість відповідач не надав жодних заперечень, відзиву щодо обрахунку періоду часу. Суд погоджується із доводами представника позивача в цій частині, що середній заробіток слід обраховувати за період з 19.02.2020 р. по 19.07.2022 р. (відповідно до КЗпП України в редакції чинній на момент звільнення) та з 19.07.2022 р. по 19.01.2023 р. (шість місяців після внесення змін до КЗпП України) включно. Жодних доказів у розумінні ст.ст. 76-80 ЦПК України щодо спростування роботи товариства на п`ятиденному робочому тижні, розміру суми середнього заробітку представником відповідача надано не було. Тому, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні складає 577 466, 46 грн., з яких підлягають утриманню податок з доходів фізичних осіб та військовий збір (відповідно до вимог Податкового кодексу України). Однак, виходячи із принципів справедливості та співмірності, враховуючи розмір заборгованості по заробітній платі позивача, який становив 101 937,97 грн., тому враховуючи правову позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року №716/9584/15-ц, суд вважає за необхідне визначити до стягнення на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у меншому розмірі. Встановлений ст.117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця. Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Відшкодування, передбачене ст. 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до ч.1 ст.9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому ст. 117 КЗпП України. Враховуючи компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України. З огляду на викладене, суд вважає необхідним стягнути з Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на користь позивача середній заробіток за період затримки розрахунку в сумі 200000,00 грн. (з суми середнього заробітку підлягають стягненню податки та обов`язкові платежі) та заборгованості по заробітній платі в сумі 101 937,97 грн. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частиною 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України). Враховуючи вищезазначене суд приходить до висновку, що з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 211 грн. 20 коп.

Outcome: partial