Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-19 00:00:00

представник позивача ТзОВ «ФК» ЄАПБ»- Кудіна А.В. звернулася до суду із позовом до відповідача, у якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №668249364 в розмірі 99950.40 грн., за кредитним договором №3529604233/745783 - в розмірі 8000 грн. та понесені судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 02.09.2021 року між ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] було укладено кредитний договір №668249364. 28.11.2018 року між ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТзОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» було укладено Договір факторингу №28/1118-01 відповідно до якого Клієнт зобов`язується відступити право вимоги Фактору. 31.12.2020 року Додатковою угодою №26 до договору факторингу №28/1118-01 виклали текст Договору у новій редакції №28/1118-01-01 від 28.11.2018 року. Зазначає, що відповідно до Реєстру боржників №163 від 07.12.2021 року до Договору факторингу №28/1118-01 до ТзОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №668249364. 20.10.2022 року між ТзОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТзОВ «Фінансова компанія» Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №20102022, у відповідності до умов якого ТзОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» передає (відступає) ТзОВ «ФК» Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги. Зазначає, що відповідно до реєстру прав вимоги №2 від 06.03.2023 року до договору факторингу №20102022 від 20.10.2022 року ТзОВ «ФК» Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 99950.40 грн, з яких: 22000.00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 77950.40 грн. сума заборгованості за відсотками. Також, зазначає, що 27.10.2021 року між ТзОВ «КРЕДИТНА УСТАНОВА «ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА» та [PERSON] було укладено кредитний договір №3529604233/745783. 12.08.2022 року між ТзОВ «КРЕДИТНА УСТАНОВА «ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА» та ТзОВ «Фінансова компанія» Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №12082022 у відповідності до умов якого ТзОВ «КРЕДИТНА УСТАНОВА «ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА» передає (відступає) ТзОВ «ФК» Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги. Зазначає, що відповідно до реєстру боржників від 12.08.2022 року до договору факторингу №12082022 від 12.08.2022 року ТзОВ «ФК» Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 8000 грн, з яких: 2000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 6000 грн. сума заборгованості за відсотками. Зазначає, що позивачем заборгованість за договорами не сплачена, просить позов задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість: За Кредитним договором №668249364 у розмірі 99950.40 грн, з яких: 22000.00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 77950.40 грн. сума заборгованості за відсотками, за Кредитним договором № 3529604233/745783 у розмірі 8000.00 грн., з яких: 2000.00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 6000.00 грн. сума заборгованості за відсотками. Всього просить стягнути 107950.40 грн. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 16 листопада 2023\~року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено справу слухати у спрощеному порядку без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач відзив на позовну заяву не подав, про розгляд справи повідомлявся належним чином шляхом неодноразового направлення поштової рекомендованої кореспонденції за зареєстрованим місцем його проживання, яку він з невідомих причин не отримав. Також відповідач повідомлявся шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті судової влади. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо, відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу у порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши обставини справи, суд дійшов наступного висновку. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). У відповідності до вимог статті 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Стосовно позовної вимоги за договором кредитної лінії №668249364 від 02.09.2021 року судом встановлено наступне. 02.09.2021 року між ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] було укладено договір кредитної лінії №668249364. Як вбачається, договір про надання фінансового кредиту зі сторони відповідача підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором MNV2ВВ24. (а.с. 8-11) Відповідно п.1.3 договору сторони погодили перший транш за договором в сумі 22000 грн., який має бути повернуто до 02.10.2021 р., п. 1.14.1 - орієнтовну загальну вартість Кредиту за першим траншем яка складає 28534.00 грн., п. 2.1.1.4 кредитодавець має право відмовити у видачі кредиту у разі технічної неможливості перерахувати кошти Позичальнику. У позовній заяві представник позивача зазначив, що 28.11.2018 року між ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТзОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» було укладено Договір факторингу №28/1118-01, відповідно до якого Клієнт зобов`язується відступити право вимоги Фактору, а також вказав, що що відповідно до Реєстру боржників №163 від 07.12.2021 року до Договору факторингу №28/1118-01 до ТзОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №668249364. Однак, належних доказів на підтвердження своїх доводів позивач суду не подав. Так, суд зауважує, що у матеріалах справи відсутній Договір факторингу від 28.11.2018 року №28/1118-01, укладеного між ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТзОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», а також відсутній Реєстр боржників №163 від 07.12.2021 року до Договору факторингу №28/1118-01, відповідно до якого, як зазначає позивач, до ТзОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №668249364. Таким чином, в матеріалах справи відсутні докази переходу прав вимоги до ТзОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» від ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» за кредитним договором №668249364. Відповідно до ч.1 ст.509\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У ч.1 ст.510\~ЦК України передбачено, що сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Законодавство також передбачає порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні. Відповідно до п.1 ч.1 ст.512\~ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлене договором або законом. Тобто відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Статтею 514\~ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому у зв`язку із заміною кредитора у зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише суб`єктний склад у частині кредитора. За ч.1 ст.513\~ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Вказані правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18. Згідно з ч.1 ст.516\~ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (ст.517 ЦК України). Відповідно до ст.519\~ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором. Отже, необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог (постанова Верховного Суду від 28.07.2021 року у справі №761/33403/17). Права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Зазначена правова позиція узгоджується з правовим висновком викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 08.08.2023 року за наслідком розгляду справи №910/19199/21. З наведених норм вбачається, що права вимоги (майнові права) можуть бути відступлені (продані) лише за існуючим зобов`язанням; первісний кредитор може відступити (продати) тільки ті права вимоги (майнові права), які дійсно існують та йому належать; відступлення (продаж) прав вимоги (майнових прав) здійснюється виключно в межах того обсягу прав, який має в такому зобов`язанні кредитор. Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору. Саме на первісного кредитора покладено обов?язок представити новому кредитору всі документі, які слугували підставою виникнення боргового зобов`язання у боржника, оскільки правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Суд звертає увагу, що відповідно до позовної заяви договір факторингу №28/1118-01 укладений 28.11.2018 року, а договір кредитної лінії №668249364 укладений 02.09.2021 року. Таким чином, оскільки відступити право вимоги виконання обов`язку відповідно до положень статей 509-514 ЦК України можливо лише у конкретному зобов`язанні, однак зобов`язання відповідача станом на момент переходу права вимоги не існувало, а тому до виникнення зобов`язання не могло бути передано право вимагати його виконання. Верховний Суд у постанові від 25.05.2021 року у справі №554/4300/16-ц дійшов правового висновку, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність. Таким чином, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Відповідно до п.1.1, 1.3 Договору кредитної лінії №668249364 від 02.09.2021 року «Кредитодавець зобов`язується надати Позичальникові Кредит у вигляді Кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту на суму 22000 грн. 00коп. Кредитодавець надає перший Транш за Договором у сумі 22000 грн 00 коп. одразу після укладення Договору, який має бути повернуто до 02.10.2021р. у п. 2.1.1.4 цього Договору зазначено, що кредитодавець має право відмовити у видачі Кредиту у разі технічної неможливості перерахувати кошти Позичальнику (а.с. 8-9) Однак, позивачем, на підтвердження своїх доводів про виконання Договору кредитної лінії №668249364 від 02.09.2021 року не подано жодного доказу. Сам по собі Договір кредитної лінії №668249364 від 02.09.2021 року не може свідчити про отримання відповідачем коштів за даним договором. Позивачем не подано доказів, які підтверджують отримання кредитних коштів, відповідачем, а відтак у справі відсутні належні докази існування боргу. Таким чином, зі змісту долучених до матеріалів справи доказів неможливо встановити, перехід прав вимоги до ТзОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» від ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» за кредитним договором №668249364, те, яким чином були перераховані грошові кошти згідно договору, відсутні відомості про успішність виконання такого перерахунку. При зверненні до суду з позовом позивачем не надано доказів (виписок з рахунку або інших платіжних документів, тощо), які підтверджують факт перерахування коштів відповідачу та користування останнім ними. Частинами першою-третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суд не втручається у процесуальну діяльність учасників процесу (реалізацію наданих їм процесуальних прав та виконання покладених на них процесуальних обов`язків), крім випадків, передбачених ЦПК України. У процесуальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини. Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин. Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог позивача. Стосовно позовної вимоги за договором кредитної лінії №668249364 від 02.09.2021 року судом встановлено наступне. 27.10.2021 року між ТзОВ «КРЕДИТНА УСТАНОВА «ЄВРОПЕЙСЬКА КОРЕДИТНА ГРУПА» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту №3529604233/745783. Договір про надання фінансового кредиту зі сторони відповідача підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором R36231. Відповідно до п.1.1, 1.2, 1.6Договору сторони погодили суму кредиту в межах 2000.00 грн., строком на 30 днів, тобто до 25.11.2021 р., проценти за користування кредитом для продукту «Миттєва позика» в розмірі 2.5% на добу, для продукту «Дрібні покупки» 3.5% на добу. (а.с.23-24) Відповідно до Додатку №1 до договору №3529604233/745783, сторони погодили строк, на який надано кредит -30 днів, суму кредиту 2000.00 грн, проценти за користування кредитом 1500.00 грн., реальна річна процентна ставка -114 432.08 %, загальну вартість кредиту 3500.00 грн. (а.с. 25) 12.08.2022 року між ТзОВ «Фінансова компанія» Європейська агенція з повернення боргів» та ТзОВ «КРЕДИТНА УСТАНОВА «ЄВРОПЕЙСЬКА КОРЕДИТНА ГРУПА» укладено договір факторингу №12082022, у відповідності до умов якого ТзОВ «КРЕДИТНА УСТАНОВА «ЄВРОПЕЙСЬКА КОРЕДИТНА ГРУПА» передає (відступає) ТзОВ «ФК» Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги. Відповідно до витягу з реєстру боржників до Договору Факторингу №12082022 від 12.08.2022 року сума заборгованості разом за кредитним договором №3529604233/745783 становить 8000.00 грн, з яких: 2000.00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 6000.00 грн. сума заборгованості за відсотками. (а.с. 27-30) Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором. Згідно з положеннями статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Відповідно до п. 1.7 Договору про надання фінансового кредиту №3529604233/745783 від 27.10.2021р. «Товариство надає кредит шляхом його переказу на рахунок Клієнта протягом 3-х календарних днів з дня укладення Договору. Сума коштів вважається наданою в день здійснення банківського переказу Товариством, від цього дня починається відлік перебігу строку оплати» Однак, позивачем при зверненні до суду не подано доказів перерахування первісними кредиторами на рахунок відповідача кредиту в вказаному в договорі розмірі, яким чином були перераховані грошові кошти згідно договору, відсутні відомості про успішність виконання такого перерахунку. При зверненні до суду з позовом позивачем не надано доказів (виписок з рахунку або інших платіжних документів, тощо), які підтверджують факт перерахування коштів. Також, суд звертає увагу, що відповідно до договору №3529604233/745783 від 27.10.2021р. року та додатку №1 до договору, долучених позивачем на підтвердження своїх вимог, сума кредиту зазначена 2000.00 грн., нараховані проценти 1500.00 грн. до сплати разом - 3500.00 грн. (а.с. 23-25) Водночас, відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №12082022 від 12.08.2022 року заборгованість за основною сумою боргу становить 2000.00 грн., заборгованість по відсоткам 6000.00 грн., загальна заборгованість 8000.00 грн. (а.с.30) В матеріалах справи відсутні розрахунки заборгованості, здійснені первісними кредиторами, докази здійснення таких розрахунків позивачем суду не подані. Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредитних коштів, користування ними, укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а отже не є належним доказом існування боргу. Вказане відповідає висновку Верховного Суду, наведеного в постанові від 29.01.2020 у справі № 755/18920/18 (провадження № 61-17205 св 19). При зверненні до суду з позовом позивачем не надано виписок з рахунку первісного кредитора або інших платіжних документів, які б підтверджували перерахування коштів позичальнику та користування останнім ними. Доказів, які підтверджують факт наявності заборгованості, а також достовірних доказів, що підтверджують її розмір, а саме - первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», позивач не додав. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог, оскільки будь - яких доказів отримання відповідачем грошових коштів позивач не надав, а факт укладення між відповідачем договору фінансового кредиту не є достатньою підставою для стягнення з відповідача заборгованості у зазначеному позивачем розмірі, а відтак у задоволені позову слід відмовити у зв`язку з недоведеністю позовних вимог. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у позові відмовлено, судові витрати залишаються за позивачем.

Outcome: dismissed