Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-27 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін. 08.01.2024 [PERSON] звернувся до Малинського районного суду Житомирської області з позовною заявою про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, в обґрунтування якої зазначив, що [INFO] в с. Владівка Малинського району Житомирської області помер його дід [PERSON] . Після смерті останнього відкрилася спадщина на право на земельну частку (пай) розміром 5,04 умовних кадастрових гектарів на території Владівської сільської ради. [PERSON] був зареєстрований та проживав в [ADDRESS] . Крім нього за цією ж адресою проживали та вели спільне господарство його син, [PERSON] - батько позивача, та позивач. У відповідності до ч. 1 ст. 549 ЦК України 1963 року позивач та його батько прийняли спадщину після смерті [PERSON] як такі, що фактично вступили в управління та володіння спадковим майном. Для отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті діда [PERSON] позивач звернувся до Малинської державної нотаріальної контори, однак постановою № 02-31/827 від 23.11.2023 йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай), у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно. Про втрату оригіналу сертифікату на право на земельну частку (пай) було подано оголошення в місцевий ЗМІ. Вимогами позову [PERSON] просить визнати за ним право на земельну частку (пай) у розмірі 5,04 га ( в умовних кадастрових одиницях) на території Владівської сільської ради Малинського району Житомирської області, після смерті діда [PERSON] , який помер [INFO] . Явка сторін по справі: Позивач [PERSON] згідно поданої до суду заяви від 30.01.2024 просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився. 07.02.2024 до суду надійшла заява за підписом Чоповицького селищного голови Філоненка М., згідно якої просив справу розглядати без участі представника органу місцевого самоврядування, відносно позовних вимог [PERSON] не заперечив. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про можливість ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів та вважає, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Встановлено, що [INFO] в с. Владівка Малинського району Житомирської області у віці 67-ми років помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом серії [NUMBER] (а.с.7). За життя, [PERSON] було видано Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЖТ № 0167683 від 10.03.1997, відповідно до якого останньому належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСГП «Нове Життя» в с. Владівка Малинського району Житомирської області, розміром 5,04 у мовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Вартість земельної частки (паю) становить 5798,37 грн. Сертифікат зареєстровано 15 березня 1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №83 (а.с.8). Відповідно до довідки №27 від 09.02.2022 за підписом старости Скуратівського старостинського округу Лавренчук Т., на день смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , за місцем його проживання та реєстрації в [ADDRESS] , проживали та вели спільне господарство його син [PERSON] , [INFO] , та онук [PERSON] , [INFO] . Довідка видана на підставі запису з погосподарської книги №1 за 2001-2005 роки (а.с.9). [PERSON] , [INFO] , син спадкодавця [PERSON] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян №00034086107 від 08.12.2021 (а.с. 11-12), [INFO] в м. Коростень у віці 54-х років помер, про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с.10). Позивач [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.13), і відповідно онуком спадкодавця [PERSON] . З метою реалізації своїх спадкових прав після смерті діда, позивач звернувся до нотаріуса, однак отримав постанову №02-31/827 від 22.11.2023 про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме: у видачі свідоцтва про право на земельну частку (пай) на території Владівської сільської ради після смерті [PERSON] у зв`язку з відсутністю оригіналу сертифікату про право на земельну частку (пай) (а.с.14). Мотиви та застосовані норми права. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ЦПК України. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стосовно правового регулювання відносин спадкування після смерті [PERSON] , який помер у 2002 році, то такі відносини регулюються ЦК УРСР, оскільки спадщина відкрилася до вступу у дію нового ЦК України, тобто до 01 січня 2004 року. Відповідно до статті 524 ЦК УРСР (у редакції, чинній на момент смерті [PERSON] ) спадкоємство здійснюється за законом та за заповітом. Спадкоємство за законом має місце , коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно з ч. 1 ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. У частині першій та другій статті 549 ЦК УРСР передбачено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Разом з тим, ключовим аспектом для визначення факту прийняття спадщини є встановлення кола спадкоємців за законом, так як в даному випадку, спадкування після смерті [PERSON] здійснювалося саме за законом. Статтею 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Таким чином, враховуючи подані до суду письмові докази, судом встановлено, що спадщину після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , у відповідності ч.1 ст. 549 ЦК УРСР прийняв його син [PERSON] , [INFO] . Фактичний вступ в управління та володіння спадковим майном, як про це зазначено в позові, не надає онуку [PERSON] права на прийняття спадщини після смерті діда, оскільки в розумінні вимог ст. 529 ЦК УРСР він не відносився до числа спадкоємців першої черги за законом. Позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті свого батька [PERSON] , який помер [INFO] . Вимогами позову [PERSON] просить суд визнати за ним право на земельну частку (пай) після смерті діда [PERSON] , який помер [INFO] , що є неможливим з огляду на прийняття вказаної спадщини [PERSON] . Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Таким чином, суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову (постанова Верховного Суду від 02.06.2022 у справі №602/1455/20). Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні поданого позову.

Outcome: dismissed