Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-27 00:00:00

29 листопада 2023 року до Славутицького міського суду Київської області за підсудністю з Звенигородського районного суду Черкаської області надійшла позовна заява, у якій позивач, посилаючись на статті 4, 27, 175-177 ЦПК України, статті 1046,1047 ЦК України просить стягнути з [PERSON] 16985,00 гривень за борговою розпискою та понесені судові витрати 1073,60 гривень. Позов обґрунтовується тим, що 20.08.2022 року, [PERSON] отримано від [PERSON] грошові кошти в сумі 16985,00 грн., на підтвердження чого ним видано розписку. Передача Позивачем коштів Відповідачу та написання Відповідачем розписки відбувалось в присутності свідків - [PERSON] та [PERSON] . Вищевказаною розпискою встановлено строк та обов`язок повернення грошових коштів через 60 днів після отримання. Кошти було отримано Відповідачем згідно розписки 20.08.2022 року. Відповідач зобов`язаний був повернути кошти 18.10.2022 року, але без пояснення причин, відмовився повертати кошти. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові № 6-79цс14 від 2 липня 2014 року). Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником певної грошової суми саме в борг із зобов`язанням її повернення. Оскільки відповідач відмовляється добровільно повертати взяті у Позивача у борг кошти, я змушена звернутися до суду за захистом своїх прав, та вважаю свої вимоги законними, обґрунтованими та підтвердженими належними доказами. Ухвалою судді від 05 грудня 2023 року після виконання вимог, передбачених частиною 6 статті 187 ЦПК України, прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 22 грудня 2023 року. Ухвалою судді від 22 грудня 2023 року судове засідання було відкладено до 01.02.2024 року на підставі ст. 223 ЦПК України. 01 лютого 2024 року та 14 лютого 2024 року цивільну справу було знято з розгляду у зв`язку з перебуванням судді у щорічній відпустці та перепризначено на 28 лютого 2024 року. В судове засідання 28.02.2024 року сторони не з`явились. Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином. В матеріалах справи наявне клопотання про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали, проти винесення заочного рішення не заперечували. Відповідач [PERSON] у призначене судове засідання не прибув, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася в порядку, передбаченому стаття 128-130 ЦПК України, за адресою зареєстрованого місця проживання, проте конверт із судовою повісткою повернуто до суду з поштовою відміткою про причини невручення «адресат відсутній за вказаною адресою». Також повідомлялася через оголошення на офіційному веб-сайті «Судової влади України». У такому випадку відповідно до частини 8 статті 128 ЦПК України відповідач важається належним чином повідомленою про дату, час і місце судового засідання. Відзив на позов відповідач до суду не подав. Клопотання про відкладення розгляду справи не надав. Заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надійшли. Згідно з частиною другою статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється З огляду на викладене, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. За наявності умов, передбачених статтями 280-282 ЦПК України, відповідно до ухвали суду від 28 лютого 2024 року суд ухвалив заочне рішення у справі. Судом встановлено, що відповідно до розписки від 20.08.2022 року, [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 16985,00 гривень (шістнадцять тисяч дев`ятсот вісімдесят п`ять гривень). Передача позивачем коштів відповідачу та написання відповідачем розписки відбувалось в присутності свідків - [PERSON] та [PERSON] . Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частиною першою ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до ч.2 цієї статті на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування ст.ст.1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (ст. 11 ЦК України). За приписами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.2 ст.545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку (ч. 3 цієї статті). Таким чином, суд вважає встановленим, що між позивачем [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики від 20.08.2022 року, оригінал якої долучено до матеріалів справи, який підтверджує як факт отримання боржником коштів за договором позики, так і зобов`язання [PERSON] за цим договором. У встановлений строк відповідач свого зобов`язання не виконав, грошові кошти не повернув. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Ст.202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Частиною першою ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ст.1048 ч.1 ЦК України передбачає право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно ст.627 ЦК України та відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визнані умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст.545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Встановленим є порушення відповідачем зобов`язання щодо повернення боргу. Надана суду розписка про позику не містить жодних відміток про повернення хоч частини коштів. Також, відсутня будь-яка інформація щодо оскарження позичальником договору позики, оформленого розпискою, чи окремих його умов. Судові витрати. За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до платіжної інструкції від 08 травня 2023 року позивачем сплачено судовий збір в сумі 1073,60 гривні. Вказана сума судового збору була зарахована до спеціального фонду державного бюджету України. Виходячи з того, що позивачем сплачено судовий збір в сумі 1073,60 гривні, то з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1073,60 гривень.

Outcome: approved