Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-18 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся 15.01.2024 р. до суду з позовом до [PERSON] про оспорювання батьківства з вимогами виключити відомості про [PERSON] , [INFO] , як батька [PERSON] , [INFO] із актового запису про народження №517, що складений від 06 грудня 2011 року Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції та виключити відомості про [PERSON] , [INFO] , як батька [PERSON] , [INFO] , із актового запису про народження №37, що складений від 24 січня 2014 року Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції. У даному позові [PERSON] вказував на те, що у 2010 р. він познайомився із [PERSON] . Тривалий час сторони періодично зустрічалися, деякий час спільно проживали разом. Проводячи певний час разом, між ними, відповідно, виникли відносини більш інтимного характеру, у них були гарні відносини, які тривали більше року. Однак, у подальшому, стосунки поступово почали між ними погіршуватися і він зустрів іншу жінку, яка заполонила його серце і він прийняв поспішне рішення одружитися з нею, на що вона погодилася. По спливу не досить тривалого часу йому зателефонувала відповідач, попросивши про зустріч. На цій зустрічі [PERSON] повідомила, що вона вагітна. Відповідач впевнено заявила йому, що вона прийняла рішення народжувати, інші варіанти не розглядає, оскільки давно мріяла про дитину. Розуміючи свою причетність до даних обставин та відповідальність, він погодився, щоб дитину записали на його ім`я, залишивши при народженні прізвище матері - [PERSON] , просив відповідача, щоб та нічого не повідомляла його дружині, а він, у свою чергу, буде допомагати їм. Після народження дитини він, як і обіцяв, допомагав їм матеріально, часто допомагав фізично по дому, за необхідності проводив час із дитиною, коли відповідачу необхідно було відлучитися, оскільки їй потрібна була допомога. Так, проводячи час разом, маючи спільну дитину, між ними частково відновилися стосунки, однак наміру розлучатися у позивача не було, оскільки дружину він кохав і у них були гарні відносини у родині, на що відповідач погодилася зберегти дані стосунки у таємниці. Таким чином, їх таємні стосунки тривали декілька років, коли, одного разу, [PERSON] повідомила позивачу, що вона знову вагітна і маючи одну спільну дитину, він не міг інакше вчинити і з цією дитиною, тому на тих же умовах погодився, щоб дитина була записана на його ім`я під прізвищем матері дитини. Від таких стосунків у [PERSON] та [PERSON] були народжені діти, а саме [PERSON] , [INFO] , що підтверджується згідно свідоцтва про народження Серія [NUMBER] (видано повторно), зареєстрованого Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, де позивач, [PERSON] та відповідач, [PERSON] , є батьками дитини, [PERSON] , відповідний актовий запис №37 та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується згідно свідоцтва про народження Серія [NUMBER] (видано повторно), зареєстровано Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, відповідний актовий запис №517. Після народження другої доньки, стосунки між ними почали погіршуватися, відповідач почала забороняти позивачу приїздити до неї без попередження, а лише домовившись завчасно, коли їй це зручно, на що у нього не було можливості, бо вже на той час він мав іншу сім`ю. Позивач на цей час мав вже іншу сім`ю, хоча і продовжував підтримувати відповідача та дітей грошима, тому як він вважав себе їх батьком. Між позивачем та дітьми існували нормальні відносини, як між рідними дітьми, він до них ставився з любов`ю, вони також називали його татом, однак його турбувала поведінка відповідача і після розмови з відповідачем, остання наголосила йому, що він не є батьком її дітей і вона ввела його в оману з метою щоб він утримував її та дівчат, бо на той час у дійсного батька дітей, [PERSON] , не вбачалося серйозних намірів щодо створення сім`ї, хоча вона на це сподівалася, тим паче народжуючи другу дитину. Враховуючи зазначені обставини, він змушений звернутися до суду із позовною заявою про оспорювання батьківства бо в свідоцтві дітей про народження у графі батько були внесені відомості про його батьківство на підставі ст. 126 СК України, за спільною заявою позивача та відповідача заявою, так як сторони не перебували у шлюбі і на момент реєстрації [PERSON] батьком дитини він не знав, що не є батьком таких дітей. 05 лютого 2024 року до суду надійшов позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа - Соборний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), яким [PERSON] просив суд визнати батьківство за ним, [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Запоріжжя Запорізької області, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] , щодо дитини [PERSON] , [INFO] та щодо дитини [PERSON] , [INFO] ; виключити з актового запису № 517 про народження [PERSON] , [INFO] , складеного Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції відомості про [PERSON] , [INFO] , як батька дитини; виключити з актового запису № 37 про народження [PERSON] , [INFO] , складеного Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції відомості про [PERSON] , [INFO] , як батька дитини4 внести зміни до актового запису №517 про народження [PERSON] , [INFO] , складеного Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції 06 грудня 2011 року, в якому у графі відомості про батька вказати - [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: [ADDRESS] ; внести зміни до актового запису №37 про народження [PERSON] , [INFO] , складеного Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції 24 січня 2014 року, в якому у графі відомості про батька вказати - [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: [ADDRESS] ; внести зміни до актового запису №517 про народження [PERSON] , [INFO] , складеного Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції 06 грудня 2011 року, в якому в графі «відомості про дитину» змінити по-батькові дитини - з « [PERSON] » на « [PERSON] », прізвище дитини « [PERSON] » ім`я дитини " [PERSON] ", та дату народження " [INFO] " - залишити без змін; внести зміни до актового запису №37 про народження [PERSON] , [INFO] , складеного Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції 24 січня 2014 року, в якому в графі «відомості про дитину» змінити по-батькові дитини - з « [PERSON] » на « [PERSON] », прізвище дитини « [PERSON] » ім`я дитини " [PERSON] ", та дату народження " [INFO] " - залишити без змін. В обґрунтування свого позову [PERSON] зазначав, що коли він зустрічав новий 2010 рік у друзів, познайомився із відповідачем-2, [PERSON] , яка також була запрошеною гостем та з друзями зустрічала новий рік. На новорічних світах вони сподобались один одному, виходячи із чого продовжили спілкування у подальшому. Двічі відповідачка [PERSON] вагітніла і він не бажав бути батьком дітей, оскільки не мав намірів щодо створення сім`ї, проте визнавав свого батьківства за дівчатами, бо мав стосунки інтимного характеру з відповідачкою-2. Проте, ні коштів, ні допомоги він не надавав відповідачці-1 через її непоодинокі інтимні стосунки з відповідачем-1, [PERSON] . Вказувати свої прізвище [PERSON] він забороняв у свідоцтві про народження дітей. Після подання позову [PERSON] до суду на [PERSON] , яким відповідач-1 просить суд виключити відомості про [PERSON] , [INFO] , як батька [PERSON] , [INFO] із актового запису про народження №517 та [PERSON] , [INFO] , із актового запису про народження №37, [PERSON] зрозумів, що фактично діти, [PERSON] та [PERSON] залишаться без батька через його провину, бо в свідоцтві про народження дітей у графі батько не буде більше відомостей про батьківство. Він дійсно у 2011 та 2014 р.р. відмовлявся записати себе батьком дітей: [PERSON] та [PERSON] і через це [PERSON] обрала шлях, про який він не знав, а саме, обох дівчат записати на коханця, відповідача-1, вказавши в графі «батько» у свідоцтві про народження « [PERSON] », який і дав згоду на такий факт. Між нами, навпаки, певний час, з 2010 по сьогоднішній день частково ведеться спільне господарство, спільний побут; [PERSON] та [PERSON] визнають та поважають взаємні права і обов`язки. Зі своєї заробітної плати [PERSON] виплачує щомісячно [PERSON] кошти на утримання дітей по 3000 гривень щомісячно. До подання позову в суд з боку [PERSON] , просив не казати про їх вільні стосунки [PERSON] , але після оголошення всіх фактів, які йому стали відомі, скривати свої стосунки між ними вже немає необхідності. Наразі [PERSON] та [PERSON] почали підтримувати стосунки більш плідно, разом проводять свій вільний час, але діти не знають про свого справжнього батька і дедалі це зробити буде йому більш важко, що стане тягарем як для нього, так і для. Одружуватися вони поки що не виявили бажання, але своїх дітей і надалі він зобов`язується підтримувати. На даний час, він як позивач та батько дітей, має намір встановити батьківство за [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , або в майбутньому не було прикро за свої поступки. Ухвалою суду від 19 січня 2024 р. було відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати в порядку загального позовного провадження та призначене судове засідання. Ухвалою суду від 05 лютого 2024 року було прийнято позовну заяву третьої особи з самостійними вимогами [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа - Соборний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання батьківства, виключення відомостей з актових записів, внесення змін до актових записів до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про оспорювання батьківства. 19 лютого 2024 року від [PERSON] до суду надійшов відзив, в якому остання зазначила що визнає позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] та просила суд розглядати справу без її участі. Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. [PERSON] та [PERSON] у своїх позовних заявах просили суд розглядати справу без їх участі, заявлені позовні вимоги підтримали. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про необхідність задоволення позовів [PERSON] та [PERSON] , з таких підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] познайомилися у 2010 р. після чого тривалий час сторони періодично зустрічалися, деякий час спільно проживали разом, проводили певний час разом, між ними, відповідно, виникли відносини інтимного характеру, які тривали більше року. В подальшому, стосунки між ними поступово почали погіршуватися, позивач [PERSON] зустрів іншу жінку, яка заполонила його серце і він прийняв рішення з нею одружитися, на що вона погодилася. По спливу не досить тривалого часу йому зателефонувала відповідач [PERSON] , попросивши про зустріч, на якій [PERSON] повідомила, що вона вагітна. Відповідач заявила позивачу, що вона прийняла рішення народжувати, інші варіанти не розглядає, оскільки давно мріяла про дитину. Розуміючи свою причетність до даних обставин та відповідальність, позивач погодився, щоб дитину записали на його ім`я, залишивши при народженні прізвище матері - [PERSON] , просив відповідача, щоб та нічого не повідомляла його дружині, а він, у свою чергу, буде допомагати їм. Після народження дитини він, як і обіцяв, допомагав їм матеріально, часто допомагав фізично по дому, за необхідності проводив час із дитиною, коли відповідачу необхідно було відлучитися, оскільки їй потрібна була допомога. Так, проводячи час разом, маючи спільну дитину, між ними частково відновилися стосунки, однак наміру розлучатися у позивача [PERSON] не було, оскільки дружину він кохав і у них були гарні відносини у родині, на що відповідач погодилася зберегти дані стосунки у таємниці. Таким чином, їх таємні стосунки тривали декілька років, коли, одного разу, [PERSON] повідомила позивачу, що вона знову вагітна і маючи одну спільну дитину, він не міг інакше вчинити і з цією дитиною, тому на тих же умовах погодився, щоб дитина була записана на його ім`я під прізвищем матері дитини. Від таких стосунків у [PERSON] та [PERSON] були народжені діти, а саме [PERSON] , [INFO] , що підтверджується згідно свідоцтва про народження Серія [NUMBER] (видано повторно), зареєстрованого Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, де позивач, [PERSON] та відповідач, [PERSON] , є батьками дитини, [PERSON] , відповідний актовий запис №37 та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується згідно свідоцтва про народження Серія [NUMBER] (видано повторно), зареєстровано Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, відповідний актовий запис №517. Після народження другої доньки, стосунки між ними знову почали погіршуватися, відповідач почала забороняти позивачу приїздити до неї без попередження, а лише домовившись завчасно, коли їй це зручно, на що у нього не було можливості, бо вже на той час він мав іншу сім`ю. Позивач на цей час мав вже іншу сім`ю, хоча і продовжував підтримувати відповідача та дітей грошима, тому як він вважав себе їх батьком. Між позивачем та дітьми існували нормальні відносини, як між рідними дітьми, він до них ставився з любов`ю, вони також називали його татом, однак його турбувала поведінка відповідача і після розмови з відповідачем, остання наголосила йому, що він не є батьком її дітей і вона ввела його в оману з метою щоб він утримував її та дівчат, бо на той час у дійсного батька дітей, [PERSON] , не вбачалося серйозних намірів щодо створення сім`ї, хоча вона на це сподівалася, тим паче народжуючи другу дитину. Враховуючи зазначені обставини, він змушений звернутися до суду із позовною заявою про оспорювання батьківства бо в свідоцтві дітей про народження у графі батько були внесені відомості про його батьківство на підставі ст. 126 СК України, за спільною заявою позивача та відповідача заявою, так як сторони не перебували у шлюбі і на момент реєстрації [PERSON] батьком дитини він не знав, що не є батьком таких дітей. Крім того, [PERSON] у поданому позові вказав, що коли він зустрічав новий 2010 рік у друзів, познайомився із [PERSON] , яка також була запрошеною гостем та з друзями зустрічала новий рік. На новорічних святах вони сподобались один одному, виходячи із чого продовжили спілкування у подальшому. Двічі відповідачка [PERSON] вагітніла, від нього, але він не бажав бути батьком дітей, оскільки не мав намірів щодо створення сім`ї, проте визнавав свого батьківства за дівчатами, бо мав стосунки інтимного характеру з [PERSON] , проте, ні коштів, ні допомоги він не надавав [PERSON] через її непоодинокі інтимні стосунки з [PERSON] . Вказувати свої прізвище [PERSON] він забороняв у свідоцтві про народження дітей. Після подання позову [PERSON] до суду на [PERSON] , яким [PERSON] просить суд виключити про себе відомості як батька [PERSON] , [INFO] із актового запису про народження №517 та [PERSON] , [INFO] , із актового запису про народження №37, [PERSON] зрозумів, що фактично діти, [PERSON] та [PERSON] залишаться без батька через його провину, бо в свідоцтві про народження дітей у графі батько не буде більше відомостей про батьківство. Він дійсно у 2011 та 2014 р.р. відмовлявся записати себе батьком дітей: [PERSON] та [PERSON] і через це [PERSON] обрала шлях, про який він не знав, а саме, обох дівчат записати на [PERSON] , вказавши в графі «батько» у свідоцтві про народження « [PERSON] », який і дав згоду на такий факт. Між [PERSON] та [PERSON] , навпаки, певний час, з 2010 по сьогоднішній день частково ведеться спільне господарство, спільний побут; [PERSON] та [PERSON] визнають та поважають взаємні права і обов`язки. Зі своєї заробітної плати [PERSON] виплачує щомісячно [PERSON] кошти на утримання дітей по 3000 гривень щомісячно. До подання позову в суд з боку [PERSON] , просив не казати про їх вільні стосунки [PERSON] , але після оголошення всіх фактів, які йому стали відомі, скривати свої стосунки між ними вже немає необхідності. Наразі [PERSON] та [PERSON] почали підтримувати стосунки більш плідно, разом проводять свій вільний час, але діти не знають про свого справжнього батька і дедалі це зробити буде йому більш важко, що стане тягарем як для нього, так і для. Одружуватися вони поки що не виявили бажання, але своїх дітей і надалі він зобов`язується підтримувати. На даний час, він як позивач та батько дітей, має намір встановити батьківство за [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , або в майбутньому не було прикро за свої поступки. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно зі ст. 136 ЦПК України особа, яка записана батьком дитини, має право оспорити батьківство до досягнення дитинною повноліття. На день реєстрації народження дитини я не знав про запис її походження від мене. Відповідно до п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 р. № 3 в судовому порядку батьківство може бути оспорено як у випадках, коли в Книзі реєстрації народжень батьками дитини записано осіб, які перебували у шлюбі між собою (стаття 122, 124 СК), так і тоді, коли при реєстрації народження дитини її батьком на підставі спільної заяви батьків або заяви чоловіка, котрий визнав себе батьком, записано особу, яка не перебувала у шлюбі з матір`ю дитини (статті 126,127 СК). Оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК) шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст. 138 СК) - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. Пунктами 2.13,2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства Юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5 встановлено, що підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є: рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Частиною третьою статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно ч. 1, ст. 3 СК України, сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу жінки та чоловіка не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до частин першої-третьої статті 5 СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Згідно з частинами першою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Статтею 121 СК України визначено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Згідно з частиною другою статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Відповідно до частин першої, третьої статті 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Якщо заява про визнання батьківства не може бути подана особисто, вона може бути подана через представника або надіслана поштою, за умови її нотаріального засвідчення. Повноваження представника мають бути нотаріально засвідчені. Статтею 128 СК України передбачено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. При народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою (абзац перший частини першої статті 135 СК України). В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 липня 2020 року у справі № 766/20974/17, наведено правовий висновок про те, що позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Визнання батьківства за рішенням суду розглядається як засіб захисту прав дитини, тобто міра, спрямована на відновлення, визнання порушених або оспорених прав дитини. Визначення батьківства дитини є підставою виникнення батьківських обов`язків, зокрема обов`язку з утримання дитини. Відповідно до частини першої статті 138 СК України жінці, яка народила дитину у шлюбі, надано право оспорити батьківство свого чоловіка, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька дитини з актового запису про народження дитини. Вимога матері про виключення запису про її чоловіка як батька дитини з актового запису про народження дитини, відповідно до частини другої цієї ж статті, може бути задоволена лише у разі подання іншою особою заяви про своє батьківство. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. В рішенні від 07 травня 2009 року у справі «Калачова проти Російської Федерації» (заява № 3451/05) ЄСПЛ зазначив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства щодо конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства. В абзаці дванадцятому пункту 20 глави 1 розділу ІІІ Правил № 52/2 зазначено, що при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Згідно з підпунктом 2.13.1 пункту 2.13, пунктом 2.16 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за № 55/18793, підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Зміни, доповнення, виправлення вносяться в паперові носії актових записів цивільного стану та одночасно до Державного реєстру актів цивільного стану громадян. Згідно зі статтею 134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У пункті 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції). Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. У зв`язку із цим, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про оспорювання батьківства та позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа - Соборний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання батьківства, виключення відомостей з актових записів, внесення змін до актових записів, підлягають задоволенню, оскільки вказане відповідає інтересам дитини. На підставі викладеного та

Outcome: approved