Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-11 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Представник Акціонерного товариства КБ «Приватбанк» (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 13.01.2022 року між Акціонерним товариством КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено Договір фінансового лізингу автомобіля № MRF0A!00000044 (далі - Договір лізингу), відповідно до умов якого лізингодавець на умовах фінансового лізингу передає у платне володіння та користування предмет лізингу, а саме: Mitsubishi L200, 2011 року випуску, номер кузова (шасі [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] (п. 2.2 Договору лізингу). Відповідно до п. 2.3. договору лізингу строк користування лізингоодержувачем предметом лізингу становить 48 місяців (п. 14.2 Договору лізингу) та складається з періодів (місяців) лізингу, зазначених у додатку 2 «Графік сплати лізингових платежів» до Договору лізингу та починається з дати підписання сторонами акту приймання-передачі предмета лізингу. Представник позивача наголошує, шо лізингові платежі відповідачем у визначеному розмірі та строки не вносилися. 11.04.2023 року у зв`язку із затримкою відповідачем лізингових платежів більше ніж на один календарний місяць, позивачем згідно умов вказаного договору було направлено лізингоодержувачу повідомлення про настання події дефолту. Оскільки лізингоодержувачем не було усунуто подію дефолту, то згідно повідомлення було вказано про розірвання договору лізингу з 11.05.2021 року. Представник позивача також вказує, що станом на 25.10.2023 року прострочену заборгованість за лізинговими платежами відповідач не сплатив. Окрім цього, позивач зазначає, що він має право на отримання лізингових платежів, заборгованість виникла до моменту розірвання Договору фінансового лізингу, а саме: 56 491 грн. 49 коп. - компенсація вартості предмета лізингу, 67 742 грн. 19 коп. - відсотки за користування предметом лізингу, 7509 грн. 62 коп. - заборгованість за страховою винагородою, а разом 131 743 грн. 30 коп. У зв`язку з вищевикладеним представник позивач змушений звернутися до суду та просити суд стягнути з [PERSON] на користь Акціонерного товариства КБ «Приватбанк» заборгованість за Договором фінансового лізингу № MRF0A!00000044 від 13.01.2022 року у розмірі 131 743 грн. 30 коп. Відповідач у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк відзив на позовну заяву не подав. Будь-яких інших заяв по суті справи до суду також не надходило. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Представник позивача у судове засідання з розгляду справи по суті не з`явився, надіслав до суду заяву, в якій просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Розгляд справи за відсутності учасника справи узгоджується з положеннями ч.3 ст.211 ЦПК України. Від відповідача будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, ніяких письмових заяв чи клопотань від такого учасника справи до суду не надходило. У відповідності до ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, який належним чином був повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних усправі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті та враховуючи, що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив та не подав відзив, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, то суд у відповідності до норм ст. 280 ЦПК України ухвалив здійснювати заочний розгляд справи. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів сторін, суд ухвалює заочне рішення про задоволення позову з огляду на наступне. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 13.01.2022 року між Акціонерним товариством КБ «Приватбанк» та [PERSON] у простій письмовій формі був укладений Договір фінансового лізингу автомобіля № MRF0A!00000044, відповідно до п.2.1 статті 2 якого, лізингодавець зобов`язується набути у власність вказаний лізингоодержувачем транспортний засіб (предмет лізингу) і надати лізингоодержувачу це майно за плату в тимчасове володіння та користування. Предметом фінансового лізингу є автомобіль «Mitsubishi L200», 2011 року випуску, номер кузова (шасі [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , вартістю 400 600 грн. 00 коп., що викладено в Додатку № 1 до Договору. Матеріалами справи підтверджено, що банк, виконав свої зобов`язання, по договору фінансового лізингу, передав [PERSON] , а останній прийняв у користування автомобіль «Mitsubishi L200», 2011 року випуску, номер кузова (шасі [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , з комплектом державних номерних знаків, ключів та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, пультом охоронної сигналізації,інструкції з експлуатації транспортного засобу, датчиком GPS, сервісною книжкою, що підтверджується актом приймання-передачі від 13.01.2022 року. Відповідно п. 14.2 ст.14 Договору строк лізингу 48 місяців. Згідно п. 14.7 ст. 14 Договору після прийняття лізингодавцем позитивного рішення про надання фінансового лізингу, але не пізніше дати укладення договору, лізингоодержувач вносить авансовий лізинговий платіж у розмірі 154 400 грн. 00 коп. на транзитний рахунок. Предмет лізингу є власністю лізингодавця протягом усього строку дії даного договору. В разі переходу права власності на предмет лізингу від лізингодавця до лізингоодержувача згідно з умовами Договору, предмет лізингу по закінченню строку лізингу лізингоодержувачем лізингодавцю не повертається (п. 2.4 ст.2 Договору). У пункті 4.1 ст.4 Договору сторони узгодили, що сплата лізингоодержувачем за користування предметом лізингу здійснюється відповідно до ст.14 п. 14.3 у складі лізингових платежів, при цьому відсотки розраховуються на залишок невідшкодованої частини вартості предмета лізингу, виходячи з 360 днів у році. Дата погашення в часовий інтервал нарахування відсотків не включається. Нарахування відсотків за користування предметом лізингу здійснюється щодня з дати підписання акту приймання передачі транспортного засобу відповідно до суми невідшкодованої частини вартості предмета лізингу на кінець операційного дня до поточної дати, в яку лізингоодержувач здійснює сплату винагороди за користування предметом лізингу в складі лізингового платежу або окремо. Розрахунок відсотків проводиться до повного повернення вартості предмету лізингу на суму непогашеної частини вартості предмету лізингу, або до моменту повернення предмету лізингу лізингодавцю з дати підписання акту приймання-передачі транспортного засобу. Відповідно до ст.4 п. 4.2. Договору усі платежі за Договором лізингоодержувач зобов`язаний здійснювати в національній валюті України (гривнях) відповідно до Графіку та умов цього Договору шляхом перерахування грошових коштів на транзитний рахунок відповідно до ст.14 п. 14.5. Договору. Лізингові платежі включають: платежі з відшкодування частини вартості предмета лізингу; винагороду лізингодавцю за користування предметом лізингу (винагорода); платежі з відшкодування витрат лізингодавця, пов`язаних зі страхуванням предмету лізингу; платежі з відшкодування витрат зі сплати штрафів, пов`язаних з порушеннями лізингоодержувача у тому числі, але не виключно правил дорожнього руху; платежі з відшкодування інших витрат Лізингодавця, що пов`язані з виконанням цього Договору (в т.ч. не зазначені в Договорі, але що можуть виникнути у лізингодавця при виконанні Договору). Згідно п. 14.3. Договору між сторонами фінансового лізингу було узгоджено, що лізингові платежі та порядок їх сплати включають в себе: платіж з відшкодування частини вартості предмету лізингу у розмірі встановленому Графіком, винагорода за отримане у лізинг майно в розмірі 20, % річних від суми залишку невідшкодованої частини вартості предмета лізингу відповідно до Графіка; щомісячну комісію за обслуговування операцій фінансового лізингу, без ПДВ; разову комісію за обслуговування операцій фінансового лізингу, без ПДВ. Лізингові платежі сплачуються згідно з Графіком. Початковий внесок згідно п. 4.3 цього договору є складовою частиною лізингових платежів. Згідно п. 4.4 цього Договору період сплати лізингових платежів з 24 по 28 число кожного місяця. Відповідно до п.14.5 Договору лізингу сплату лізингових платежів Лізингоордержувач здійснює на транзитний рахунок № [NUMBER] або на транзитний рахунок у форматі за міжнародним стандартом : UA [NUMBER]. В зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов Договору, а саме простроченням сплати лізингових платежів, 11.04.2023 року [PERSON] було надіслано повідомлення за вих. № 20113 MRF0S2JC про настання події дефолту, з вимогою про її усунення у строк, який не перевищує 90 днів з моменту її виникнення, та попереджено, що у випадку не усунення події дефолту у вказаний строк, Договір лізингу № MRF0A!00000044 від 13.01.2022 року вважається розірваним з 11.05.2023 року. Як вбачається із матеріалів справи, подія дефолту не була усунута відповідачем, а тому з 11.05.2023 року Договір лізингу було розірвано в односторонньому порядку і 03.10.2022 року . Заборгованість виникла до моменту розірвання Договору фінансового лізингу, а саме: 56 491 грн. 49 коп. - компенсація вартості предмета лізингу, 67 742 грн. 19 коп. - відсотки за користування предметом лізингу, 7509 грн. 62 коп. - заборгованість за страховою винагородою, а разом 131 743 грн. 30 коп. Оскільки позивач наполягає на тому, що за час дії договору відповідачем не сплачено винагороду лізингодавцю, яка згідно умов договору є частиною лізингового платежу, і доказів зворотного суду не подано, то суд доходить висновку, що між сторонами виник спір який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. Спірні правовідносини, з огляду на дату укладання сторонами справи Договору фінансового лізингу № MRF0A!00000044 від 13.01.2022 року, врегульовані нормами ЦК України та нормами спеціального законодавчого акту у вигляді Закону України "Про фінансовий лізинг" від 04.02.2021 року №1201, що визначає загальні правові та організаційні засади фінансового лізингу в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. Частиною 1 ст.626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч.1 ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до статей 628, 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі статтями 526, 530, 610 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст.806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом. З огляду на зазначене та враховуючи параграф 1 глави 58 ЦК України вбачається, що у ч.2 ст.806 ЦК України закріплена норма, яка відсилає до загальних положень про договір найму (параграф 1 глави 58 ЦК), тому до договору лізингу можуть застосовуватися лише норми параграфу 1 глави 58 ЦК України, а не інші параграфи цієї глави. Таку правову позицію викладено, зокрема в постановах Верховного Суду від 08 жовтня 2019 року у справі №910/2153/19, від 31 жовтня 2019 року у справі №910/2219/19, від 21 листопада 2019 у справі №910/2233/19, від 15 січня 2020 року у справі №910/2242/19. Згідно зі ст.15 Закону України «Про фінансовий лізинг» (у редакції, на час укладення договору) договір фінансового лізингу укладається в письмовій формі. Договір фінансового лізингу не підлягає нотаріальному посвідченню, крім випадків, встановлених законом або домовленістю сторін. Договір фінансового лізингу транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню на вимогу однієї із сторін такого договору. Тобто, спеціальними нормами Закону України «Про фінансовий лізинг», які мають пріоритет перед нормами ч.2 ст.799 ЦК України передбачено, що договір фінансового лізингу транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню на вимогу однієї із сторін такого договору. В даному випадку матеріали справи не містять доказів того, що перед та на момент укладення договору фінансового лізингу відповідач заявляв вимогу щодо нотаріального посвідчення договору. Таким чином, вказаний договір лізингу укладено за тією формою, що передбачена нормами матеріального закону, такий договір підписано сторонами, а відтак він породжує відповідні договірні зобов`язання для останніх. Згідно п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про фінансовий лізинг» відповідач, як лізингоодержувач, зобов`язаний своєчасно сплачувати передбачені договором фінансового лізингу лізингові та інші платежі. Згідно ч. 2 ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» до складу лізингових платежів включаються: 1) сума, що відшкодовує частину вартості об`єкта фінансового лізингу; 2) винагорода лізингодавцю за отриманий у фінансовий лізинг об`єкт фінансового лізингу; 3) інші складові, зокрема платежі та/або витрати, що безпосередньо пов`язані з виконанням договору фінансового лізингу та передбачені таким договором. Протягом строку дії договору фінансового лізингу розмір лізингових платежів може бути змінено у випадках та порядку, передбачених таким договором. В даному випадку матеріалами справи підтверджена обставина неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором фінансового лізингу, у тому числі в частині винагороди лізингодавцю, що призвело до виникнення простроченої заборгованості. Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингодавець має право у випадках, передбачених законом та/або договором фінансового лізингу, відмовитися від договору фінансового лізингу, стягнути з лізингоодержувача несплачені лізингові платежі, термін сплати яких настав на дату такої відмови, вимагати повернення об`єкта фінансового лізингу та у разі невиконання лізингоодержувачем обов`язку щодо повернення об`єкта фінансового лізингу - сплати неустойки у розмірі, встановленому цим Законом, за володіння та користування об`єктом фінансового лізингу за час прострочення повернення об`єкта фінансового лізингу, якщо інший розмір неустойки не визначений договором фінансового лізингу. Також у відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингодавець має право вимагати від лізингоодержувача відшкодування збитків, у тому числі оплати ремонту, відшкодування витрат на ремонт об`єкта фінансового лізингу, та/або сплати інших платежів, безпосередньо пов`язаних з виконанням договору фінансового лізингу, відповідно до умов такого договору та законодавства. Тобто, обов`язок відшкодувати несплачену винагороду лізингодавця до моменту припинення дії договору існує за лізингоодержувачем в силу загальних норм цивільного законодавства, яке визначає, що договір є обов`язковим до виконання (ст.629 ЦК України), на підставі умов самого договору, та вказаних норм Закону України «Про фінансовий лізинг» п. 3 ч. 2 ст. 21 та ч. 2 ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг»). Таким чином, оскільки позивачем виконані умови вищевказаного договору лізингу та передано предмет лізингу відповідачу, а [PERSON] не виконано належним чином зобов`язання щодо сплати платежів передбачених умовами Договору фінансового лізингу № MRF0A!00000044 від 13.01.2022 року, тому суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту з підстав, визначених пунктами 3,5 частини 1 Закону України «Про фінансовий лізинг», яким надано право лізингодавцю вимагати сплати винагороди лізингодавцю за час дії договору, як структурного елементу лізингового платежу. У зв`язку із чим суд констатує, що позовні вимоги підлягають задоволенню у їх повному обсязі, та стягує із відповідача на користь Акціонерного товариства КБ «Приватбанк» заборгованість за винагородою (комісією) лізингодавця за Договором фінансового лізингу № MRF0A!00000044 від 13.01.2022 року у загальному розмірі 131 743 грн. 30 коп., що складається із: 56 491 грн. 49 коп. - компенсація вартості предмета лізингу, 67 742 грн. 19 коп. - відсотки за користування предметом лізингу, 7509 грн. 62 коп. - заборгованість за страховою винагородою. Суд також зауважує, що відповідач, будучи належним чином повідомлений про розгляд даної цивільної справи по суті, в судове засідання не з`явився, відзив на позов та доказів на їх обґрунтування суду не надав, що дає суду право при заочному розгляді справи обмежитись доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, а тому суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 2 684 грн. 00 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved