Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-14 00:00:00

09 серпня 2023 року представник акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» (далі АТ «ТАСКОМБАНК») звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява мотивована тим, що 09.10.2020 між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (далі ТОВ «ФК «ЦФР») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 1094992125, за умовами якого позичальнику було надано кредит у розмірі 139 220,82 грн строком користування до 23.10.2025. Відповідно до п. 2.2 кредитного договору цей Договір, паспорт кредиту № 4992125 та Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» складають єдиний кредитний договір. Позичальнику надано грошові кошти на наступних умовах: сума кредиту 139\~220,82 грн, строк кредитування 60 місяців, річні проценти 0,01 % від суми боргу за договором, щомісячні проценти 1,50 % від суми кредиту. 20.09.2021 права вимоги за кредитним договором відступлені АТ «ТАСКОМБАНК» на підставі договору факторингу № 200921. Умови кредитного договору позичальником не виконані, кредитні кошти у строки не повернені, у зв`язку з чим станом на 28.07.2023 заборгованість становить 162\~255,21 грн, з яких: 125\~033,57 грн заборгованість по тілу кредиту (в тому числі прострочена), 15,26 грн заборгованість по річних процентах (в тому числі прострочена), 37\~206,38 грн заборгованість по щомісячних процентах (в тому числі прострочена). Посилаючись на вищевикладені обставини представник позивача просив суд задовольнити позов. 09 жовтня 2023 року представник відповідача [PERSON] надав суду відзив на позовну заяву. Як на підставу заперечень посилався на те, що кредитний договір № 1094992125 укладений між ТОВ «ФК «ЦФР» та відповідачем не містить істотних умов договору щодо сплати процентів річних, сплати місячних процентів, комісії, відповідальності тощо. Паспорт споживчого кредиту, який був підписаний відповідачем не є частиною кредитного договору, а є лише способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця з інформування про можливі умови договору, що відповідає постанові Верховного Суду від 23.05.2022 № 393/126/20. Просив суд відмовити в позові. Представник позивача\~ [PERSON] \~у судове\~засідання не\~з`явилася,\~надала суду\~заяву про\~розгляд справи\~без її\~участі,\~позов підтримала\~в повному\~обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явилася, її представник [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи без його участі, просив суд відмовити в позові. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 09.10.2020 між ТОВ «ФК «ЦФР» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 1094992125, за умовами якого позичальнику було надано кредит у розмірі 139 220,82 грн, строком користування до 23.10.2025. Відповідно до п. 1.3 кредитного договору позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах передбачених паспортом кредиту № 4992125, який є невід`ємною частиною договору. Також, п. 2.2 кредитного договору визначено, що паспорт кредиту № [NUMBER] та Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» складають єдиний кредитний договір. Позичальнику надано грошові кошти на наступних умовах: сума кредиту 139\~220,82 грн, строк кредитування 60 місяців, річні проценти 0,01 % від суми боргу за договором, щомісячні проценти 1,50 % від суми кредиту. Відповідно до п. 5.1 Умов отримання кредитів та інших послуг ТОВ «ФК «ЦФР» позичальник зобов`язався щомісячно, у граничний термін, повернути чергову частину кредиту та сплачувати щомісячні і річні проценти. У разі прострочення повернення кредитку та/або сплати процентів за кредитним договором, позичальник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який сплачується пеня. У разі тривалого прострочення позичальником зобов`язань за кредитним договором позичальник за кожний календарний день, протягом якого було допущено таке порушення (понад 90 днів), сплачує неустойку у розмірі 350 грн (п. 7 Паспорта кредиту). Відповідачем було отримано кредит шляхом безготівково перерахування коштів у спосіб, зазначений у кредитному договорі, відповідно кредитодавець виконав свої обов`язки. За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Частиною другою статті 1050 ЦК України\~визначено, що у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до частин першої та третьої\~статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою позикодавцю в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі правові висновки узгоджуються з позицією Великої палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. 20 вересня 2021 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та АТ «ТАСКОМБАНК»\~укладено договір\~факторингу №\~200921,\~відповідно до\~умов якогоТОВ «ФК «ЦФР» відступив АТ «ТАСКОМБАНК» права вимоги за кредитним договорами, в тому числі за кредитним договором № 1094992125 від 09.10.2020 з усіма наступними додатками та змінами. 21 березня 2023 року [PERSON] було направлено повідомлення-вимогу, якою сповіщено про відступлення прав вимоги за кредитним договором, з вимогою достроково повністю повернути кредит, а саме: 78\~432,81 грн основного боргу, 0,87 грн строкової заборгованості за процентами, 46\~600,76 грн простроченого боргу, 14,14 грн простроченої заборгованості за процентами, 34\~595,98 грн прострочених щомісячних процентів, 2088,32 грн строкових щомісячних процентів. Нормою статті 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 516 ЦК України, з аміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням Згідно ч. 2 ст. 517 ЦК України, боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Відповідно до розрахунку заборгованості позивача станом на 28.07.2023, заборгованість відповідача становить 162\~255,21 грн, з яких: 125\~033,57 грн заборгованість по тілу кредиту (в тому числі прострочена), 15,26 грн заборгованість по річних процентах (в тому числі прострочена), 37\~206,38 грн заборгованість по щомісячних процентах (в тому числі прострочена). В ході слухання справи відповідач позов не визнала, із посиланням на те, що паспорт споживчого кредиту, який підписаний відповідачем не є частиною кредитного договору, а лише способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця з інформування про можливі умови договору, з посиланням на Постанову Верховного Суду від 23.05.2022 у справі № 393/126/20. В силу ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно\~статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Колегія суддів Першої судової палати зазначала, що згідно зі\~статтею 9 Закону України «Про споживче кредитування»\~кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Цією ж правовою нормою визначено зміст вказаної інформації (умови кредиту: тип кредиту, сума кредиту, строк кредитування, мета та спосіб отримання, тип процентної ставки (фіксована, змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок її зміни, види забезпечення за кредитом, орієнтовна реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту тощо), порядок ознайомлення з нею споживача, форму надання такої інформації (паспорт споживчого кредиту) та термін її актуальності. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця, з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту (частина друга\~статті 9 Закону України «Про споживче кредитування»). Тобто інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (паспорт споживчого кредиту), є пропозицією до укладення кредитного договору (офертою). Термін «паспорт споживчого кредиту» вживається у\~Законі України «Про споживче кредитування»\~лише в розділі II «Інформаційне забезпечення договору про споживчий кредит та дії, що передують його укладенню» та у Додатку 1 зі стандартизованою формою такого паспорта. Приписи про умови договору про споживчий кредит, його форму, порядок укладення та розірвання визначені у розділі III «Договір про споживчий кредит» цього Закону. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі N 284/157/20-ц (провадження N 61-13569св20), від 18 листопада 2020 року у справі N 313/346/20 (провадження N 61-14573св20), у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 26 грудня 2019 року у справі N 467/555/19 (провадження N 61-17707св19) у спорах між банком та фізичними особами, які отримали кредитні кошти, дійшов висновку, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частиною спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом. Натомість у\~постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 квітня 2020 року у справі N 583/3343/19\~(провадження N 61-22778св19), від 21 жовтня 2020 року у справі N 194/1387/19 (провадження N 61-7416св20) у спорах між фізичною особою та банком, суди виходили з того, що матеріали справи містять паспорт споживчого кредиту, тобто інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (стандартизована форма). Вказаний документ підписано позичальником, при цьому вказано, що він підтверджує отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних ним умов кредитування. Тобто суди виходили з того, що паспорт споживчого кредиту є пропозицією укласти кредитний договір, коли особа, ознайомившись із паспортом споживчого кредиту, власним підписом підтверджує отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, наданою виходячи із обраних ним умов кредитування. Колегія суддів Першої судової палати Касаційного вважала, що зазначене свідчить про те, що правові висновки Верховного Суду у наведених вище постановах у подібних правовідносинах зводяться до протилежних висновків. Так, в одному випадку Верховний Суд дійшов висновку, що слід розцінювати паспорт споживчого кредиту як невід`ємну складову частину спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом; в інших випадках - як пропозицію укласти кредитний договір, коли особа, ознайомившись із паспортом споживчого кредиту, власним підписом підтверджує отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, наданою виходячи із обраних ним умов кредитування. Отже, практика, сформульована Верховним Судом у складі колегій суддів Першої та Другої судових палат Касаційного цивільного суду щодо оцінки паспорта споживчого кредиту, відмінна. Постановою Верховного Суду від 23.05.2022 у справі № 393/126/20 встановлено, що у правовідносинах які склалися між сторонами суд дійшов висновку, що суд першої інстанції долучену позивачем (банком) роздруківку з інформацією про деякі умови кредитування, розцінив як паспорт споживчого кредиту до умов та правил надання банківських послуг, у якому визначено, зокрема, процентні ставки. Пунктом 1.3 кредитного договору № 1094992125 від 09.10.2020 було визначено, та проінформовано відповідача під підпис, що позичальник зобов`язується сплатити проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах передбачених в паспорті кредиту № 4992125, який є невід`ємною частиною цього договору. Таким чином, суд вважає, що посилання відповідача на той факт, що паспорт споживного кредиту відповідно до постанови Верховного Суду від 23.05.2022 № 393/126/20 не є частиною спірного кредитного договору є помилкових, а невиконанням взятих на себе зобов`язань остання порушує основоположні норми банківського кредитування, нехтує принципами платності кредитного договору, а тому вимоги позивача правомірні, а позов підлягає задоволенню. Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За приписами ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та для позивача при зверненні до суду з даним позовом, станом на 2023 рік, складала 2684 грн, та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved