Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-18 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Служба у справах дітей Бориславської міської ради, [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 18 липня 2020 року, який розірвано рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 12 травня 2022 року Від шлюбу сторони мають спільну дитину - сина, [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу, дитина деякий час проживала з відповідачем, проте через зловживання останньою алкогольними напоями, ведення аморального способу життя та неналежне виховання сина, позивач забрав дитину проживати до себе. Рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 26 червня 2023 року, визначено місце проживання малолітньої дитини разом з батьком, - позивачем у справі. В даний час позивач призваний на військову службу, малолітній син перебуває на утриманні позивача та проживає із матір`ю позивача, [PERSON] . З часу ухвалення вищевказаного рішення, поведінка відповідача не змінилась та жодних висновків вона не зробила. Відповідач ніяким чином не піклується про сина, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться його успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з сином в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу - створились умови, які шкодять інтересам дитини. Відповідач, покладених законом на батьків обов`язків, не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової або будь-якої іншої участі у вихованні дитини. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Відповідач не має хронічних або тяжких хвороб, які б перешкоджали останній належно виконувати свої батьківські обов`язки та які б виправдовували її винну поведінку. Необхідність позбавлення відповідача батьківських прав викликані неналежною поведінкою відповідача по відношенню до нашого сина, відсутністю будь-якого інтересу до його виховання. Тим самим відповідач фактично ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. З приводу безвідповідальної поведінки відповідача позивач звернулася із письмовою заявою в орган опіки та піклування. Виконавчий комітет Бориславської міської ради як орган опіки і піклування прийшов до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно сина. Відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками з виховання сина, що є підставою для позбавлення її батьківських прав. Крім цього, відповідач спроможна надавати сину матеріальну допомогу, однак добровільно цього не робить, тому позивач змушений звернутися до неї з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини. Відповідач аліменти нікому не платить, інших осіб на утриманні не має. Ухвалою судді від 10 листопада 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі та визначено, що справа буде розглядатися за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 19 січня 2024 року, постановленою судом, не виходячи до нарадчої кімнати, задоволено клопотання представника позивача адвоката Ломакіна В.В. про заміну третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог виконавчий комітет Бориславської міської ради Львівської області, як орган опіки та піклування. Ухвалою суду від 05 лютого 2024 року відмовлено у прийнятті визнання відповідачем [PERSON] позову [PERSON] до [PERSON] , треті особи виконавчий комітет Бориславської міської ради Львівської області, як орган опіки та піклування, [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини; закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи виконавчий комітет Бориславської міської ради Львівської області, як орган опіки та піклування, [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та справу призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат - Ломакін В.В. позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, вказав, що позивач дійсно самостійно виховує дитину, а мати не цікавиться життям останнього. Малолітній син сторін, на час проходження військової служби позивачем, проживає разом із матір`ю позивача. Відповідач у судове засідання не з`явилася, письмово вимоги позову визнала повністю та не заперечувала проти їх задоволення, справу просила розглядати за її відсутності. У матеріалах справи міститься нотаріально завірена заява відповідача [PERSON] . Консулом України в Дубаї (Об`єднані Арабські Емірати) 15 вересня 2023 року, зареєстровано в реєстрі за №570/2815-23 (а.с.39). Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, виконавчого комітету Бориславської міської ради (як орган опіки і піклування) [PERSON] у судовому засіданні вважає позов підставним та таким, що підлягає до задоволення. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] , допитана в якості свідка, під час розгляду справи по суті надала наступні покази. Син третьої особи, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] тривалий час перебували у цивільному шлюбі. У червні 2020 року позивачу стало відомо, що відповідач вагітна. У липні 2020 року сторони зареєстрували шлюб. [INFO] народився внук [PERSON] . Сторони разом із малолітнім сином спершу проживали за адресою [ADDRESS] , пізніше за адресою [ADDRESS] . Невістка постійно випивала, постійно сварилась із сином. Внук був не доглянутий. Внук перебував на штучному вигодовуванні. З початку 2021 року відповідач перестала проживати із позивачем. У травні 2022 року шлюб між сторонами був розірваний. Спершу внук проживав із відповідачем за адресою [ADDRESS] . Але через періодичні запої відповідача, позивач забирав малолітнього [PERSON] та проживав разом із ним у квартирі, що належить третій особі. Відповідно, як третя особа, періодично допомагала синові доглядати малолітнього [PERSON] . В червні 2021 року відповідач [PERSON] виїхала за межі України, опинилась в [PERSON] . У липні 2021 року повернулась в Україну. З моменту повернення внук [PERSON] більше часу перебував на утриманні позивача та проживав разом із позивачем та третьою особою, оскільки відповідач зловживала алкоголем. З квітня 2023 року внук [PERSON] постійно проживає разом із позивачем та третьою особою за адресою [ADDRESS] , а відповідач [PERSON] перебуває в [PERSON] . Заявлений позов вважає підставним. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи, заслухавши показання свідка третьої особи [PERSON] , дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення з таких підстав. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст.165 СК України). Положеннями частини 1 та 2 статті 3 Конвенції про права дитини (прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року і підписаної Українською РСР 21 лютого 1990 року та ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Частинами 7 та 8 статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) закріплено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Згідно зі статтею 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до вимог частини 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 12 травня 2022 року у справі №438/232/22, після розірвання шлюбу [PERSON] відновлено дошлюбне прізвище « [PERSON] » (а.с.12). Від шлюбу мають спільну малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 19 березня 2022 року Бориславським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) 19 березня 2022 року, актовий запис №271 (а.с.11). Рішенням Трускавецького міського суду від 21 червня 2022 року у справі №457/812/23 визначено місце проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , з батьком - [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , за місцем його проживання (перебування) (а.с.13-15). Як вбачається із вищезазначеного рішення «в подальшому шлюб був розірваний і дитина проживала з позивачем оскільки відповідачка ( [PERSON] ) вела аморальний спосіб життя, вживала алкогольні напої. Оскільки рішенням виконавчого комітету Трускавецької міської ради визначено місце проживання дитини з матір`ю за адресою [ADDRESS] , спільний син проживав разом з відповідачкою. Під час їх спільного проживання [PERSON] часто плакав, не доїдав, не мав належного догляду, оскільки відповідачка залишала дитину на свою бабусю, яка повністю втратила зір. При цьому до позивача неодноразово зверталась мама та сестра відповідачки, щоб він забрав дитину до себе, проте через декілька днів приїжджала відповідачка в стані алкогольного сп`яніння і забирала дитину. [PERSON] звернувся до органу опіки та піклування Трускавецької міської ради щодо визначення способу участі батька у вихованні малолітнього сина, однак така не була розглянута а направлена для розгляду в м. Івано-Франківськ, оскільки відповідачка разом з дитиною там проживає. Коли відповідачка повернулась сюди, вживала алкогольні напої, залишала без догляду дитину, вчиняла домашнє насильство, що підтверджується неодноразовим притягненням її до адміністративної відповідальності. Відповідач піклується про дитину і приділяє достатньо уваги, працевлаштований і має можливість забезпечити синові належні умови проживання та виховання. Натомість відповідачка не цікавиться розвитком дитини, його здоров`ям та вихованням, не піклується про нього, байдуже ставиться до його долі, та її негативна та аморальна поведінка несе ризик для негативного виховання сина». Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно Акту про встановлення факту проживання від 22 травня 2023 року в [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Фактично проживають: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . З 17 квітня 2023 року постійно проживає [PERSON] , довідки ПП «Борислав-Комфорт» №372 від 22 травня 2023 року, видана [PERSON] , яка проживає по [ADDRESS] разом із [PERSON] - донька, [PERSON] - син та [PERSON] - мама, Акту обстеження умов проживання на підставі заяви [PERSON] від 17 травня 2023 року про обстеження житлово-побутових умов за адресою: [ADDRESS] , встановлено, що на час обстеження [PERSON] проживає разом з батьком, Актів про встановлення факту проживання ОСББ «Галлакбуд» від 15 квітня 2022 року, 19 квітня 2022 року, 25 квітня 2022 року, 02 травня 2022 року, 16 травня 2022 року, 30 травня 2022 року, 14 червня 2022 року, 29 червня 2022 року, 01 жовтня 2022 року, 10 жовтня 2022 року, 17 жовтня 2022 року, 31 жовтня 2022 року, 09 листопада 2022 року, проведено обстеження квартири [ADDRESS] , та встановлено що [PERSON] фактично проживає у вказаній квартирі, у квартирі перебуває [PERSON] разом із бабусею [PERSON] , довідки про фактичне місце проживання №7 від 14 березня 2023 року видана ОСББ будинку [ADDRESS] , видана [PERSON] про те, що вона зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , за якою фактично проживає [PERSON] та їх спільні діти [PERSON] та [PERSON] , судом встановлено проживання малолітнього [PERSON] разом з батьком-позивачем та те, що відповідач [PERSON] проживає окремо від дитини. Як вбачається із показань свідка - третьої особи [PERSON] відповідач [PERSON] тривалий час перебуває в Дубаї (Об`єднані Арабські Емірати). Виконавчий комітет Бориславської міської ради як орган опіки і піклування прийшов до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно малолітнього [PERSON] (а.с.37-38). Відповідно до частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно роз`яснень, що містяться в пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного кодексу України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них. Суд зазначає, що згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. В частинах 1, 3 статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року і підписаної Українською РСР 21 лютого 1990 року та ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року) закріплено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Далі, відповідно до положень частин 4, 5 статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним, обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та п0іклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Як встановлено судом, виконавчий комітет Бориславської міської ради Львівської області, як орган опіки і піклування, своїм рішенням № 252 від 19 жовтня 2023 року затвердив письмовий висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача стосовно доньки малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] визнаючи заявлені позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав, вищезазначений висновок органу опіки та піклування не оспорювала. Як вбачається з даного висновку, у ньому зазначені істотні обставини, які переконливо свідчать про те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків та може зашкодити розвиткові дитини. Висновок містить конкретні посилання на винні дії або бездіяльність відповідача, які свідчать про свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками, викладені в ньому підстави для позбавлення батьківських прав носять конкретний характер. З матеріалів позовної заяви та з пояснень позивача в судовому засіданні вбачається, що підставами для позбавлення відповідача батьківських прав позивач зазначає те, що він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, не цікавиться розвитком дитини, не підтримує з нею ніяких стосунків, самоусунулась від допомоги при вихованні та утриманні дитини. Крім цього, судом встановлено, що відповідач неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності, у тому числі за протиправні дії щодо малолітнього сина [PERSON] . Зокрема, постановою судді Трускавецького міського суду від 23 серпня 2022 року у справі 457/581/22 відповідача визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (вчинення домашнього насильства) та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу за вчинення адміністративного правопорушення, а саме 26 липня 2022 року близько 19 год. 00 хв. [PERSON] перебуваючи в [ADDRESS] , вчинила конфлікт з [PERSON] , а саме ображала нецензурною лайкою, шарпала за одяг в присутності малолітнього сина [PERSON] [INFO] , внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю дитини. Відповідач, крім цього, була притягнута до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.140 КУпАП (невиконання батьками або особами, що їх заміняють, обов`язків щодо виховання дітей) щодо виховання її малолітнього сина [PERSON] . Зокрема, постановою судді Трускавецького міського суду від 23 серпня 2022 року у справі 457/582/22 встановлено, що [PERSON] неналежно виконує свої батьківські обов`язки щодо виховання її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , оскільки 26.07.2022 року близько 18 год. 00 хв. перебувала на вулиці біля будинку [ADDRESS] з малолітнім сином в стані алкогольного сп`яніння. Як вбачається із постанови судді Трускавецького міського суду Львівської області від 16 лютого 2023 року у справі №457/9/23 відповідач [PERSON] була притягнута до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.130 КУпАП (вживання особою, яка керувала транспортним засобом, після дорожньо-транспортної пригоди за її участю алкоголю). Враховуючи досліджені в судовому засіданні обставини справи, суд вважає такими, що заслуговують на увагу посилання позивача на те, що відповідач не буде позитивно впливати на розвиток дитини. Суд вважає, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських (материнських) обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання; взагалі не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. Таким чином своєю девіантною поведінкою відповідач негативно впливає на духовний та моральний розвиток дитини. Жодних об`єктивних даних, які б вказували на наявність перешкод у вихованні відповідачем її малолітнього сина [PERSON] , судом не встановлено. Суд вважає, що в матеріалах справи наявні беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов`язками відповідачем [PERSON] , які свідчать про її ухилення від виховання дитини та є достатніми підставами для позбавлення відповідача батьківських прав щодо дитини. Крім цього суд вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав не буде порушувати права дитини, гарантовані Декларацією прав дитини, Конвенцією про права дитини, Сімейним кодексом України та Законом України «Про охорону дитинства». Враховуючи встановлені судом обставини, малолітній вік дитини, суд вважає, що на час розгляду справи зміна звичних для малолітньої дитини умов життя та кола оточуючих близьких людей, за відсутності в матеріалах справи даних про наявність у відповідача [PERSON] належного контакту з дитиною та його прихильності до дитини, стане для малолітньої дитини психотравмуючим фактором. Зазначені наслідки негативно вплинуть на психічний стан малолітньої дитини та потребує знаходження у звичному для себе оточенні рідних, яким довіряє та до яких відчуває прив`язаність. Відповідно, аналізуючи встановлені обставини справи та наведені норми національного і міжнародного права, приймаючи до уваги те, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батьків так і для дітей (ст. 166 СК України), виходячи із захисту інтересів дитини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині позбавлення відповідача батьківських прав є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо позовної вимоги про стягнення із відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] суд зазначає наступне. Відповідно до ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.1 -ч.3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України). Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову (ст. 191 СК України). Відповідно до ч.1 ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини (ч.2 ст. 179 СК України). Отже, з урахування вище вказаного, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача аліментів у розмірі, про який просить позивач. При цьому суд зазначає, що розмір аліментів не є сталою величиною та може бути змінений відповідно до ч.1 ст.192 СК України, за якою розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Таким чином, згідно зі ст. 141 ЦПК України, оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати, що складаються із судового збору у розмірі 1073 (однієї тисячі сімдесят три) гривень 60 копійок та в дохід держави судовий збір у розмірі 1073 (однієї тисячі сімдесят три) гривень 60 копійок.

Outcome: approved