Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-25 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до повноліття доньки [PERSON] , а далі в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття доньки [PERSON] . В обгрунтування позову позивачка вказала, що за період шлюбу з відповідачем мають дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Діти проживають разом з нею та перебувають на її повному утриманні. З січня 2023 року відповідач матеріальної допомоги дітям не надає. Ухвалою судді від 19.01.2024 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с. 17-18). Позивачка надала заяву в якій просить розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі (а.с.14). Відповідач надав заяву в якій просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги визнав у повному обсязі (а.с.31-32). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в шлюбі з 12.02.2014, який зареєстрований Виконавчим комітетом Несватківської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області, актовий запис №1, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] від 12.02.2014 (а.с.5). Рішенням Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 04.04.2023 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.6-7). За період шлюбу сторони мають малолітніх доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується записами про батьків у свідоцтві про народження останньої серії [NUMBER] , виданому 05.02.2013 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Олександрівського районного управління юстиції у Кіровоградській області (а.с.8) та доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується записами про батьків у свідоцтві про народження останньої серії [NUMBER] , виданому 26.05.2016 Олександрівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області (а.с.9). Діти проживають разом з матір`ю - позивачкою у справі, та перебувають на її утриманні, що підтверджується довідкою Олександрівської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області від 12.01.2024 №142 (а.с.10). Відповідач добровільно не надає матеріальну допомогу на утримання дітей, в зв`язку з чим позивачка звернулась із вказаним позовом до суду. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім?я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до роз?яснень, які містяться у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. За змістом статті 180 Сімейного кодексу (далі СК) України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При ухиленні батьків від цього обов`язку кошти на утримання дітей стягуються з них в судовому порядку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Таким чином, позовні вимоги позивачки є обґрунтованими, оскільки на її утриманні знаходиться неповнолітні діти від їх шлюбу з відповідачем, останній не заперечує щодо задоволення вимог про стягнення аліментів. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред?явлення позову. Згідно з ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», позивачка звільнена від сплати судового збору. Таким чином, судові витрати підлягають стягненню з відповідача в дохід держави і складаються із судового збору, розмір якого відповідно до ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» складає 1211,20 грн. Згідно з ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Наведені положення Закону кореспондуються із ч. 1 ст. 142 ЦПК України. Відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті. За таких обставин, з відповідача на користь держави має бути стягнуто 50 відсотків судового збору у розмірі 605,60 грн, інші 50 відсотків слід віднести на рахунок держави.

Outcome: approved