Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-25 00:00:00

13.11.2023 року позивач ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося в суд із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №23376-01/2022 від 25.01.2022 в сумі 33746,00 грн та за кредитним договором №2858943 від 25.01.2022 у розмірі 48552,25грн, вирішити питання судових витрат. В обґрунтування посилався на те, що 25.01.2022 між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та відповідачем було укладено кредитний договір №23376-01/2022, який було підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Відповідно до умов договору товариство надає клієнту фінансовий кредит, на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. 13.01.2023 між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №13012023, відповідно до якого до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №23376-01/2022 від 25.01.2022. Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу №13012023 від 13.01.2023 ТОВ "ФК "ЄАПБ" набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 33746,00 грн., з яких: 15000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 18746,00 грн. - сума заборгованості за відсотками. Оскільки відповідач порушив умови договору кредитування позивач просить суд стягнути з відповідача на користь та ТОВ «Фінансова Компанія Європейська агенція з повернення боргів» суму боргу за договором кредиту в загальній сумі 33746,00 грн. Окрім цього, 25.01.2022 був укладений кредитний договір № 2858943 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та відповідачем, який було підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора. Відповідно до умов договору товариство надає клієнту фінансовий кредит, на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. 17.05.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 17052023, у відповідності до умов якого, ТОВ «Лінеура Україна» передає ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Лінеура Україна» права грошової вимоги до Боржників за Кредитними договорами вказаними у Реєстрі Боржників, укладеними між Кредитором і Боржниками. Відповідно до витягу з реєстру Боржників до Договору факторингу № 17052023 від 17 травня 2023 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набула права грошової вимоги до відповідача в розмірі 48552,25 грн., яка складається з заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 11500 грн., заборгованості за відсотками в розмірі 37052,25 грн.. Позивач вказує, що відповідно до умов даних договорів товариство надало клієнту кредити, на умовах, передбачених договорами, а клієнт зобов`язувався одержати та повернути кошти кредитів, сплатити проценти за користування кредитами та виконати інші обов`язки, передбачені кредитними договорами. Всупереч умовам кредитних договорів, незважаючи на повідомлення про передачу прав вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ», відповідач не виконав свої зобов`язання. Останній не здійснював платежі для погашення існуючої заборгованості на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ» та на рахунки попередніх кредиторів. Таким чином, у зв`язку із невиконанням відповідачем вищевказаних договорів представник позивача просить позов задовольнити. Ухвалою від 14.11.2023 у справі відкрито спрощене позовне провадження та призначено судовий розгляд на 18.12.2023 з повідомленням сторін, який востаннє відкладено на 26.02.2024. 29.01.2024 представник відповідача подала пояснення на позовну заяву, у який просила у позові відмовити. 09.02.2024 представник позивача подав додаткові пояснення та додаткові докази по справі, при цьому просив позовні вимоги задовольнити повністю. У судовому засіданні представник відповідача в ході розгляду справи позовні вимоги визнала частково та зазначила, що за кредитним договором №23376-01/2022 від 25.01.2022 невірно нараховані проценти за користування кредитом, оскільки такі нараховані за межами строку дії кредиту. Також вказала, що за кредитним договором № 2858943 від 25.01.2022 під час дії воєнного стану не нараховуються відсотки за користування кредитом. Відтак позовні вимоги просила задовольнити частково. Представник позивача подав письмове клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, щодо заочного розгляду справи не заперечив. Дослідивши докази і письмові пояснення, що викладені у заявах по суті справи, суд прийшов до такого висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачені відсотки. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Так, електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 23 березня 2020 року по справі № 404/502/18, відповідно до якого: будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Отже, кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Судом встановлено, що між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та [PERSON] був укладений договір про надання фінансового кредиту № 23376-01/2022 від 25.01.2022. Згідно з Договором про надання фінансового кредиту Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в розмірі 15000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором (пункт 1.1. Договору). Відповідно до п. 1.2. Договору №23376-01/2022 кредит надається на власні потреби, строком на 30 днів, тобто до 23.02.2022. Строк дії Договору починається з моменту його укладення відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію» та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. За користування кредитом Клієнт сплачує Товариству 547,5% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 1,50% (процентів) на добу (пункт 1.3. Договору). Договір містить реквізити сторін, зокрема ім`я клієнта, реєстраційний номер облікової картки платника податків, її паспортні дані, адресу проживання, номер телефону, рахунок позичальника та електронний підпис [PERSON] (одноразовий ідентифікатор) [NUMBER] (Розділ 7 Договору) (а.с.8-9). Сторонами погоджено Графік розрахунків та орієнтовну сукупну вартість кредиту, який містить інформацію про дату видачі кредиту 25.01.2022, строк, на який надано кредит та кількість днів 30 (тобто до 23.02.2022), суму кредиту 15000,00 грн, суму нарахованих процентів за користування кредитом 6750,00 грн. Графік також містить реквізити сторін, які є аналогічними реквізитам, зазначеним у договорі. Графік підписано [PERSON] електронним підписом (одноразовим ідентифікатором) [NUMBER] (а.с.10-11). Згідно інформаційної довідки від ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» № 2919_240202105750 від 02.02.2024, через платіжний сервіс «iPay.ua» було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 25.01.2022 10:00:06 на суму 15000.00 грн. за маскою картки [NUMBER] Відповідача, за номером транзакції 133431748, з призначенням платежу: Зачисление 15000,00 грн. на карту [NUMBER] (а.с. 119). Окрім цього, між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] був укладений договір про надання фінансового кредиту № 2858943 від 25.01.2022, за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується клієнту через веб-сайт або мобільний додаток «Credit 7». Договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (а.с.22-27). Згідно з пунктами 1.2, 1.3 договору сторони узгодили суму позики - 11500 грн, строк кредиту - 360 днів. Відповідно до пункту 1.4 стандартна процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується в межах всього строку кредиту, також в окремих випадках передбачається знижена процентна ставка 1 % в день. Пунктами 2.1, 2.2 передбачено, що товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] або іншої платіжної карти Клієнта, реквізити якої надані Клієнтом товариству з метою отримання кредиту. Сума кредиту перераховується Товариством протягом трьох робочих (банківських) днів з моменту укладення цього договору. Підписанням договору [PERSON] підтвердив, що ознайомився з усіма умовами Правил надання коштів у позику, повністю погоджується з ними і зобов`язується їх дотримуватись. Згідно інформаційної довідки від ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» № 2643_231228160442 від 28.12.2023, через платіжний сервіс «iPay.ua» було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 25.01.2022 14:42:06 на суму 11500,00 грн. за маскою картки [NUMBER] Відповідача, за номером транзакції 133488308, з призначенням платежу: Зачисление 11500,00 грн. на карту [NUMBER] (а.с. 126). Підписавши кредитні договори електронним підписом, відповідач погодився з умовами договорів та правилами надання споживчих кредитів. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20). Зазначені договори є чинними та підлягають виконанню сторонами. 13.01.2023 між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» (далі - Клієнт) та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - Фактор) було укладено договір факторингу №13012023, відповідно до якого Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимогистрок виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Перелік Боржників, підстави виникнення Права грошової Вимоги до Боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі Боржників, який формується згідно Додатку № 1 та є невід`ємною частиною Договору (пункт 1.1. Договору №13012023). Перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно Додатку №2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно їх Заборгованостей та набуває відповідні Права Вимоги (пункт 1.2. Договору №13012023). На виконання пункту 1.2. Договору факторингу №13012023 від 13.01.2023 Клієнт передав, а Фактор прийняв Реєстр Боржників в електронному вигляді (а.с. 12-14). Згідно з актом прийому-передачі Реєстру Боржників від 13.01.2023 за договором факторингу клієнт (ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ») передав, а фактор (ТОВ «ФК «ЄАПБ») прийняв реєстр боржників кількістю 10683, після чого з урахуванням пункту 1.2 Договору від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно заборгованостей (а. с. 15). Відповідно до Витягу з реєстру боржників до договору факторингу №13012023 від 13.01.2023 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] в сумі 33746,00 грн, що складається з 15000, 00 грн заборгованості за основною сумою боргу та 18746, 00 грн заборгованості за відсотками (а. с. 16). Згідно платіжної інструкції від 17.01.2023 № 19284 ТОВ «ФК «ЄАПБ» здійснило оплату за відступлення прав вимоги згідно договору факторингу №13012023 від 13.01.2023 на суму 2000413,14грн. (а.с.135). Таким чином, позивач правомірно, на законних підставах набув право вимоги до боржника [PERSON] за Договором № 23376-01/2022 від 25.01.2022. 17.05.2023 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» укладено договір факторингу №17052023, у відповідності до умов якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників (а.с. 31-33). 17.05.2023 між позивачем та ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» укладений акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу №17052023. Згідно з актом прийому-передачі Реєстру Боржників від 17.05.2023 за договором факторингу клієнт ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА») передав, а фактор (ТОВ «ФК «ЄАПБ») прийняв реєстр боржників кількістю 5802, після чого з урахуванням пункту 1.2 Договору від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно заборгованостей (а. с. 34). Відповідно до витягу з реєстру боржників від 17.05.2023 до договору факторингу №17052023 від 17052023 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] в сумі 48552,25грн, з яких: 11500 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 37052,25 грн - сума заборгованості за відсотками (а.с. 35). Згідно платіжної інструкції від 19.05.2023 № 19706 ТОВ «ФК «ЄАПБ» здійснило оплату за відступлення прав вимоги згідно договору факторингу №17052023 від 17.05.2023 на суму 855046,82грн. (а.с.134). Таким чином, позивач правомірно, на законних підставах набув право вимоги до боржника [PERSON] за Договором № 23376-01/2022 від 25.01.2022. За приписами пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частин перша статті 513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Частиною першою статті 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Тобто, відповідач [PERSON] несе відповідальність за неналежне виконання зобов`язання за кредитнимими договорами перед новим кредитором ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" у тому ж обсязі, що і перед первісним кредитором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до розрахунку заборгованості за Договором про надання фінансового кредиту №23376-01/2022 від 25.01.2022, заборгованість [PERSON] складає 33746,00 грн, з яких: 15000,00 грн - сума заборгованості по основному боргу; 18746,00 грн - сума заборгованості по відсоткам. Відповідно до розрахунку заборгованості за Договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №2858943 від 25.01.2022 заборгованість [PERSON] складає 48552,25 грн, з яких: 11500,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 37052,25 грн - сума заборгованості за відсотками. З вимог позивача вбачається, що ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" не нараховувало ніяких сум заборгованості за кредитними договорами відносно позичальника, а вказаний розмір заборгованості є незмінним з моменту отримання ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" права вимоги за договорами кредиту. Встановлено, що станом на дату звернення позивачем до суду з цією заявою, відповідач [PERSON] не погашав заборгованість за кредитним договором, остання є незмінною з моменту відступлення прав вимоги до ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів". Враховуючи те, що за умовами вищезазначених договорів відповідач отримав кредитні кошти та користувалась ними, належних та допустимих доказів на підтвердження повернення отриманих в кредит коштів, всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надав, відтак, суд вважає, що заборгованість за основним боргом на підставі вищезазначених договорів підлягає стягненню з відповідача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», а відтак, позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення. Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, позивач, крім заборгованості за основним боргом, просив стягнути заборгованість за процентами за користування кредитними коштами. Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За положеннями статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, згідно приписів абзацу 2 частини першої ст. 1048 ЦК України щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/95/12 (провадження № 14-10цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та інші платежі за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст.1050 ЦК України. Щодо нарахування суми заборгованості за процентами за Договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №2858943 від 25.01.2022, суд зазначає наступне. Як передбачено пунктами 1.2, 1.3 договору сторони узгодили суму позики - 11500 грн, строк кредиту - 360 днів. Відповідно до пункту 1.4 стандартна процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується в межах всього строку кредиту, також в окремих випадках передбачається знижена процентна ставка 1 % в день. З долученого розрахунку заборгованості за договором №2858943 від 25.01.2022 про нарахування коштів на умовах споживчого кредиту станом на 17.05.2023 заборгованість [PERSON] складає 48552,25 грн, з яких: 11500,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 37052,25 грн - сума заборгованості за відсотками. Також з розрахунку вбачається, що відповідачем сплачено 7240грн, які зараховані на погашення процентів за користування кредитом. У постанові Об`єднаної палати КГС Верховного Суду від 02.10.2020 № 911/19/19 суд зазначив, що суд має з`ясувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується; у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання та максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Суд, взявши до уваги строки кредитування, розміри відсотків, визначені в кредитних договорах та провівши розрахунок розміру відсотків за користування кредитними коштами, дійшов висновку, що позивачем вірно розраховано суму відсотків за кредитним договором №2858943 від 25.01.2022, які необхідно стягнути з відповідача на користь позивача, оскільки такі відсотки нараховані в межах строку дії договору. Твердження представника відповідача, що нараховані відсотки за кредитним договором №2858943 від 25.01.2022 в період дії воєнного стану у країні є незаконними та неправомірними содом не беруться до уваги, виходячи з наступного. Відповідно до п. 3 п. 4 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20 травня 2014 року статтю 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено пунктом 15, згідно з яким військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Разом з тим, представником відповідача суду не надано доказів того, що відповідач [PERSON] з 24.02.2022 мобілізований до лав Збройних Сил України чи є військовослужбовцем, на якого поширюється дія Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Що стосується нарахування відсотків за Договором про надання фінансового кредиту №23376-01/2022 від 25.01.2022, то суд вважає, що такі нараховані невірно, як правильно на це представник відповідача, оскільки за цим правочином здійснювались нарахування поза межами встановлених строків кредитування. Так, у наданому позивачем примірнику договору про надання фінансового кредиту № 23376-01/2022 від 25.01.2022 та графіку платежів обумовлено сукупну вартість кредиту в розмірі 21750,00гривень, яка включає 15 000,00 гривень суми кредиту та 6 750,00 гривень процентів за користування кредитними коштами, які нараховуються за ставкою 1,5 % від суми кредиту на добу. Термін повернення кредитних коштів склав 30 днів, а тому строк повернення кредитних коштів - до 23 лютого 2022 року. З правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), видно, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Тобто за користування кредитом за договором № 23376-01/2022 від 25.01.2022 - до стягнення підлягає 6750,00 гривень процентів, які не заперечуються стороною відповідача. Разом з тим, з долученого розрахунку заборгованості за Договором про надання фінансового кредиту №23376-01/2022 від 25.01.2022 вбачається, що відповідачем сплачено на погашення заборгованості за договором з 11.08.2022 по 14.09.2022 на загальну суму 2629,00грн, які відповідачем віднесено на сплату відсотків за користування кредитом (а.с. 120-124). При надходженні до ТОВ коштів для виконання зобов`язань Клієнта ТОВ направляє такі кошти на погашення заборгованості в такій послідовності: у першу чергу сплачуються проценти за користування кредитом; у другу чергу здійснюється повернення суми кредиту, що передбачено п.п. 1, 2 п. 2.6 договору. Відтак, суд приходить до висновку, що сплачені кошти в сумі 2629грн підлягають до зарахування в частині погашення відсотків за користування кредитом, а тому підлягає до стягнення 4121,00 грн - сума заборгованості по відсотках. Договір №23376-01/2022 від 25.01.2022 містить умову про те, що строк дії починається з моменту його укладення та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Тому при вирішенні спірних правовідносин суд вважає за необхідне застосувати положення contra proferentem. В постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 352/1950/15-ц (провадження № 61-2973св22) зазначено, що договір, як приватноправова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, має на меті забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення правочину - це з`ясування змісту дійсного одностороннього правочину чи договору (двостороннього або багатостороннього правочину), з тексту якого неможливо встановити справжню волю сторони (сторін). Потреба в тлумаченні виникає в разі різного розуміння змісту правочину його сторонами, зокрема при невизначеності і незрозумілості буквального значення слів, понять і термінів. Згідно з ч. 1 ст. 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до ст. 213 цього Кодексу. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 травня 2022 року у справі № 944/3046/20 (провадження № 61-19719св21) зроблено висновок, що у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у ч.ч. 3, 4 ст. 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення "contra proferentem". "Contra proferentem" (лат. "verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem") - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав. Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які "не були індивідуально узгоджені" ("no individually negotiated"), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір "під переважним впливом однієї зі сторін". Тобто contra proferentem має застосовуватися у разі, якщо є два різні тлумачення умови (чи умов) договору, а не дві відмінні редакції певної умови (умов) договору, з врахуванням того, що: contra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність; contra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань); contra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою; у разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань. Отже, при стягненні заявленої позивачем заборгованості необхідно ґрунтуватися на чітко обумовлених між контрагентами кредитних договорів умовах, якими визначено ціну кредиту і строк кредитування саме у 30 днів, а не завуальованими умовами, які дозволяють кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму компенсації. Такий механізм не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості: -за кредитним договором № 23376-01/2022 у розмірі 19121,00 грн, з яких: 15000,00грн сума заборгованості за основною сумою боргу та 4121,00 грн сума заборгованості по відсотках; -за кредитним договором № 2858943 у розмірі 48552,25 грн, з яких: 11500,00грн сума заборгованості за основною сумою боргу та 37052,25 грн сума заборгованості по відсотках. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 2207,03 грн.

Outcome: partial