Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-14 00:00:00

[PERSON] (далі Позивач) в особі представника - адвоката Леонова О.Є. звернувся до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що СВ Ніжинского ВП ГУНП в Чернігівській області під процесуальним керівництвом Деснянської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону 27.02.2019 Позивачу, як селищному голові Деснянської селищної ради, висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. У подальшому, на виконання ухвал слідчого судді, Позивача відсторонено від займаної посади у період 27.02.2019 по 27.04.2019 та з 22.05.2019 по 22.07.2019. 24.12.2020 Козелецьким районним судом Чернігівської області Позивача визнано невинуватим у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення. Згідно з ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 02.07.2021 рішення суду першої інстанції залишено без змін. Відповідно до постанови Верховного Суду від 15.06.2022 вказані рішення судів першої та апеляційної інстанції залишено без змін. У період з 26.02.2019 по 15.06.2022 Позивач доводив свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, санкція якого передбачала позбавлення волі на строк від 5 до 10 років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до 3 років з конфіскацією майна. Незаконне кримінальне переслідування Позивача тривало 39 місяців 18 днів. Під час досудового розслідування та судового розгляду Позивач змушений був їздити з смт. Десна до смт. Козелець для участі у проведенні слідчих дій та в судових засіданнях, витрачаючи свій час, кошти та здоров`я. Притягненням до кримінальної відповідальності та перебуванням під слідством суттєво порушено нормальний спосіб життя Позивача, його плани на життя, постраждала репутація як людини, так і посадової особи, зруйновані плани і можливості працевлаштування, позбавлено можливості забезпечувати сім`ю всім необхідним, оскільки витрачалися час та гроші на юридичну допомогу з метою судового захисту порушених прав. Все це вплинуло на здоров`я Позивача, внаслідок чого загострились серцеві захворювання. У період з 30.11.2020 по 07.12.2020, з 07.12.2020 по 09.12.2020, з 09.12.2020 по 18.12.2020 Позивач перебував на лікуванні в ДУ «Інститут серця Міністерства охорони здоров`я України» з діагнозами: післяінфарктний та дифузний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба та переніс операцію по стенуванню серцевих судин, яку проводив в ДУ «Національний інститут серцево-судинної хірургії ім. М.М. Амосова НАМНУ». На проведення операції було витрачено 121000 грн. Позивачу завдано моральну шкоду, яка на день подання позову не може бути меншою ніж 265 320 грн., виходячи з розрахунку мінімальної робітної плати у розмірі 6700 грн. Позивач просить стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України 265320 грн. моральної шкоди, 249915,79 грн. втраченого заробітку з урахуванням інфляційних втрат, 121000 грн. витрат на лікування. Представник Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону подав відзив на позовну заяву, згідно з яким вважає позовні вимоги необґрунтованими, оскільки Позивачем не надано доказів на підтвердження наявності завданої йому матеріальної шкоди, протиправності діяння її заподіювача, наявності причинного зв`язку між завданою шкодою і протиправними діяннями відповідачів під час досудового розслідування у кримінальному провадженні. Крім того, Позивачем невірно обраховано строки його перебування під кримінальним переслідуванням та судом, оскільки вони повинні рахуватися з дня затримання Позивача (26.02.2019) і до набрання виправдувальним вироком законної сили (21.07.2021). Розмір моральної шкоди повинен розраховуватися відповідно до принципів рівності, поміркованості, розумності, виваженості та справедливості із розрахунку однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством та судом. Надана Позивачем довідка Деснянської селищної ради щодо розміру неотриманої ним заробітної плати внаслідок відсторонення від посади не є належним доказом, оскільки не містить розрахунку, проведеного відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100. Також Позивачем не надано доказів на підтвердження причинно-наслідкового зв`язку між його карним переслідуванням та виявленими захворюваннями і призначенням медичних препаратів (матеріалів). За таких обставин, представник керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Представник ГУНП в Чернігівській області подав відзив на позовну заяву, відповідно до якого вважає позовні вимоги необґрунтованими у зв`язку з недоведеністю факту заподіяння Позивачу поліцейськими моральних та фізичних страждань або втрат немайнового характеру, причинно-наслідкового зв`язку між діями посадових осіб органів досудового розслідування та моральною шкодою, завданою позивачу на його думку, необгрунтованістю розміру відшкодування. Поданий Управлінням державної казначейської служби України в Козелецькому районі Чернігівської області відзив на позовну заяву, який в цілому за змістом аналогічний з відзивом Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону, суд не приймає до уваги, оскільки він поданий з порушенням встановленого судом п`ятнадцяти денного строку з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Наведені у відзиві причини пропуску строку його подання (збільшення обсягу роботи у зв`язку із закінченням бюджетного періоду) суд не вважає поважними, у зв`язку з чим відсутні підстави для його поновлення. У судовому засіданні представник Позивача позовні вимоги підтримав, а представники відповідачів Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону, Управління державної казначейської служби України в Козелецькому районі Чернігівської області заперечували проти їх задоволення. Судом встановлено наступне. 26.02.2019 прокурором військової прокуратури Деснянського гарнізону Позивача затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, у кримінальному провадженні № 420192703000000012 від 01.02.2019 (протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 26.02.2018). Згідно з розпорядженням секретаря Деснянської селищної ради від 28.02.2019 № 30, на виконання ухвали Козелецького районного суду Чернігівської області від 27.02.2019 про відсторонення підозрюваного [PERSON] від посади Деснянського селищного голови на строк 2 місяці, з 27.02.2019 по 27.04.2019 включно, здійснення повноважень Деснянського селищного голови покладено на секретаря селищної ради. Відповідно до розпорядження секретаря Деснянської селищної ради від 23.05.2019 № 85, на виконання ухвали Козелецького районного суду Чернігівської області від 22.05.2019 про відсторонення підозрюваного [PERSON] від посади Деснянського селищного голови на строк 2 місяці, з 22.05.2019 по 22.07.2019 включно, здійснення повноважень Деснянського селищного голови покладено на секретаря селищної ради Як вбачається з обвинувального акту у кримінальному провадженні № 420192703000000012 від 01.02.2019, складеного та затвердженого 11.05.2019 прокурором військової прокуратури Деснянського гарнізону, Позивач обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. Згідно з вироком Козелецького районного суду Чернігівської області від 24.12.2020, ухваленим у кримінальному провадженні № 420192703000000012 від 01.02.2019, Позивача визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, та виправдано за ч. 3 ст. 368 КК України, оскільки не доведено, що злочин вчинено обвинуваченим. Зазначене судове рішення залишено без змін ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 21.07.2021. Відповідно з цієї дати вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 24.12.2020 є таким, що набрав законної сили. Вказані рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишені без змін за результатами їх касаційного перегляду (Постанова Верховного Суду від 15.06.2022). Згідно з довідкою виконавчого комітету Деснянської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області від 22.05.2023 № 02-14/658 розмір неотриманої заробітної плати селищним головою [PERSON] у зв`язку з відстороненням його від посадових обов`язків з 27.02.2019 по 27.04.2019 та з 22.05.2019 по 22.07.2019 становить: березень 2019 - 35671,88 грн. (20 робочих днів); квітень 2019 - 35671,88 грн. (20 робочих днів); травень 2019 - 12971,60 грн. (8 робочих днів); червень 2019 - 47343,45 грн. (18 робочих днів); липень 2019 - 32934,78 грн. (16 робочих днів). Всього сума неотриманої заробітної плати становить 164593,89 грн. Вартість втраченого заробітку з урахуванням інфляційних втрат станом на 16.05.2023 становить 249915,79 грн. З довідки також вбачається, що до неї додаються розрахунки, однак їх до суду не подано. Позивач перебував на стаціонарному лікуванні у Київській філії ДУ «Інститут серця Міністерства охорони здоров`я України» в період 30.11.2020 по 07.12.2020, з 09.12.2020 по 18.12.2020 (виписки № 198/1637, № 236/1675). Крім того, Позивач перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні хірургічного лікування ішемічної хвороби серця ДУ «Національний інститут серцево-судинної хірургії ім. М.М. Амосова НАМНУ» в період 07.12.2020 по 09.12.2020 (виписка № 4325). З рахунку на оплату від 08.12.2020 № 5295 вбачається, що він виданий постачальником ТОВ «Кандія» для оплати медичних засобів на загальну суму 121000 грн. Суд дослідивши матеріали справи дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (ст. 56 Конституції України). Згідно з ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Як вбачається з положень ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Підстави, особливості та порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури та суду визначені ст. 1176 ЦК України та Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон № 266/94-ВР). За змістом ч. 1, 2, 7 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Відповідно до п. 1 ч. 1 Закону № 266/94-ВР підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону № 266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у разі постановлення виправдувального вироку суду. Приписами, наведеними у п. 1, 5 ст. 3, ч. 1 ст. 4 Закону № 266/94-ВР передбачено, що у наведених в ст. 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; моральна шкода. Відшкодування шкоди в такому випадку провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені п. 1 ст. 3 Закону № 266/94-ВР і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (ч. 1, 5 - 6 ст. 4 Закону № 266/94-ВР). Згідно з ст. 13 Закону № 266/94-ВР відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі № 686/23731/15-ц у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Факт перебування Позивача під слідством та судом і винесення судом виправдувального вироку свідчить про безпідставне притягнення його до кримінальної відповідальності та є достатньою підставою для отримання компенсації від держави у порядку Закону № 266/94-ВР. Вищезазначені незаконні дії щодо притягнення Позивача до кримінальної відповідальності завдали Позивачу значної моральної втрати, призвели до тривалого істотного порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя, що обумовлювало залучення значних душевних, фізичних і матеріальних ресурсів, що обмежувало реалізацію життєвих планів. Разом з тим, суд не приймає до уваги твердження Позивача, що неправомірне його переслідування тривало 39 місяців 18 днів, та закінчилося 15.06.2022 винесенням постанови Верховним Судом. Так, згідно з п. 14 ч. 1 статті 3 КПК України притягнення до кримінальної відповідальності - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. Судом встановлено, що Позивач перебував під слідством та судом з моменту його затримання за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення до набрання законної сили ухваленим стосовно нього виправдувальним вироком, тобто з 26.02.2019 по 21.07.2021, що загалом становить 28 місяців 25 днів. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2024 рік» розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.2024 визначено у сумі 7100 грн. Таким чином, виходячи із загального часу перебування позивача під слідством і судом та розміру мінімальної заробітної плати за кожен місяць, гарантований Законом мінімальний розмір моральної шкоди становить 204717 грн. При цьому, зазначений розмір моральної шкоди відповідає ступеню, глибині та характеру душевних страждань позивача та засадам розумності і справедливості. З приводу відшкодування втраченого заробітку суд зазначає, що відповідно п. 8, 9 Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду", затвердженого наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури, та Міністерства фінансів України від 04.03.1996 № 6/5/3/41, згідно з ч. 1 ст. 4 Закону розмір сум, які передбачені п. 1 ст. 3 Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином, зокрема, за час відсторонення від роботи (посади). Розмір цих сум обчислюється виходячи з середньомісячного заробітку громадянина до вчинення щодо нього незаконних дій з заліком заробітку (інших відповідних доходів), одержаного за час відсторонення від роботи (посади). Середньомісячний заробіток для визначення розміру відшкодування шкоди обчислюється для робітників і службовців у порядку, передбаченому постановами Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 100-95-п "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" та від 05.05.1995 № 348 348-95-п "Про внесення змін і доповнень до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100". Вказаним порядком регламентовано період, за яким обчислюється середньомісячна заробітна плата, виплати, що включаються у розрахунок середньої заробітної плати та виплати, які не враховуються при її обчисленні. Надана Позивачем довідка виконавчого комітету Деснянської селищної ради щодо розміру неотриманої ним заробітної плати внаслідок відсторонення від посади не містить розрахунку, проведеного відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, що унеможливлює перевірку судом обґрунтованості зазначеного в ній розміру втраченого заробітку. Крім того, у довідці зазначено, що до неї додаються розрахунки, однак Позивачем їх суду не подано. При цьому суд зауважує, що представником відповідача Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону, як у відзиві так і в судовому засіданні поставлено під сумнів обґрунтованість зазначеного Позивачем розміру втраченого заробітку внаслідок невідповідності наданого ним розрахунку законодавчо визначеному порядку. Однак, Позивач та його представник правом на спростування доводів відповідача, у тому числі шляхом подання необхідних доказів, та підтвердження обгрунтованості власних позовних вимог, не скористався. З огляду на викладене, Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження розміру втраченого заробітку внаслідок його відсторонення від посади, а тому у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. Щодо стягнення матеріальної шкоди у виді витрат на лікування у розмірі 121000 грн. суд зазначає, що Позивачем не надано доказів, які б свідчили про причинно-наслідковий зв`язок між перебуванням Позивача під слідством і судом та захворюванням, внаслідок якого він поніс витрати на лікування. Саме по собі перебування особи на лікуванні в період безпідставного кримінально караного переслідування не є підставою для стягнення понесених в цей час витрат на лікування. Крім того, рахунок на оплату від 08.12.2020 № 5295, виданий постачальником ТОВ «Кандія» для оплати медичних засобів на загальну суму 121000 грн. не є належним доказом на підтвердження понесених Позивачем витрат на лікування у такому розмірі, оскільки не містить відомостей щодо платника та до нього не додано доказів про фактично здійснену оплату. За таких обставин, у стягненні витрат на лікування слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial