Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Київської міської ради, третя особа Друга київська державна нотаріальна контора про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшло право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Право власності на зазначену квартиру за померлим спадкодавцем було зареєстровано на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Державною адміністрацією Московського району, 14.09.2000. Проте зазначений правовстановлюючий документ був втрачений, а отримати дублікат цього документу неможливо, оскільки він видається за заявою власника. Через відсутність свідоцтва про право власності на житло, виданого Державною адміністрацією Московського району, 14.09.2000 нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті двоюрідного дядьки [PERSON] . Просив визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] та який на момент смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . 23.06.2023 судом постановлено ухвалу про залишення позовної заяви без руху та надано строк для усунення її недоліків. 10.07.2023 судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі, призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження. 17.10.2023 судом постановлено ухвалу про витребування доказів та ухвалу про закриття підготовчого провадження. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався. Учасники справи в судове засідання не з`явились. Надали заяви про розгляд справи без їх участі. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. [INFO] помер [PERSON] . 09.06.2022 у Другій київській державній нотаріальній конторі була заведена спадкова справа №260/2022 (номер у спадковому реєстрі 69362341), спадкодавцем у якій є [PERSON] . 13.05.2023 [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті її племінника [PERSON] , який помер [INFO] , на користь двоюрідного племінника померлого, її онука [PERSON] . За [PERSON] було зареєстроване право власності на квартиру [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Державною адміністрацією Московського району 14.09.2000. 09.06.2022 [PERSON] звернувся до Другої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] . Позивачу було відмовлено у видачі дубліката свідоцтва про право власності на житло, виданого Державною адміністрацією Московського району 14.09.2000. 07.10.2022 [PERSON] звернувся до Другої київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. 07.10.2022 Другою київською державною нотаріальною конторою було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] , в зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на це майно. В газеті «Голос України» від 20.07.2022 розміщено оголошення про втрату свідоцтва про право власності на житло, виданого Державною адміністрацією Московського району 14.09.2000, на ім`я [PERSON] . Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його невизнання та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, примусове виконання обов`язку в натурі, визнання незаконними дії чи бездіяльності органу місцевого самоврядування. Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частина 1 ст. 317 ЦК України передбачає, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до положень ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Згідно з частинами першою-другою ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Відповідно до ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Як встановлено судом, позивач, як спадкоємець звернувся у встановленому законом порядку із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Проте нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, зокрема, на квартиру [ADDRESS] , в зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на це майно. Зазначені обставини свідчать про порушення прав позивача, як спадкоємця майна померлого. Враховуючи встановлені судом обставини справи, беручи до уваги всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем доведено обґрунтованість заявлених вимог належними, допустимими доказами, а обраний ним спосіб захисту порушеного права відповідає приписам п.1 ч.2 ст. 15 ЦК України. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved