Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання права власності на житловий будинок [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . На обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що згідно зі свідоцтвом про право власності на житловий будинок від 10 квітня 1989 року, головою колгоспного двору в [ADDRESS] була [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] , а на час смерті з нею проживав [PERSON] , що підтверджується довідкою з сільської ради. [PERSON] , а також сторони по справі оформленням прав на спадщину після смерті матері не займались, спадкова справа не заводилась. Проте саме [PERSON] прийняв спадщину після смерті матері, оскільки проживав разом з нею, але своїх спадкових прав не оформив. [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина на належний йому житловий будинок. У встановлений законом строк позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, як спадкоємець другої черги, проте нотаріус постановою відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину, через відсутність правовстановлюючого документу на спадкове майно. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили задовільнити позов на підставах, викладених в позовні заяві. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, надали суду заяви з клопотанням про розгляд справи за їх відсутності, не заперечують проти задоволення позову. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст.206 ЦПК України). Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню з таких підстав. В ході судового розгляду встановлено, що [INFO] померла [PERSON] (а.с.6, зворот). Згідно з копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 13 лютого 2023 року [PERSON] помер [INFO] , про що складено актовий запис №418 (а.с.6). Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого 21 березня 1958 року в с. Братківці Лисецького рай бюро ЗАГС Станіславської області, [PERSON] , [INFO] є сином [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5). Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №72530195 інформація щодо [PERSON] у Спадковому реєстрі відсутня (а.с.7). Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 72531269 встановлено, що нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Фединою А.М. зареєстровано спадкову справу № 70674088 щодо [PERSON] (а.с.8). Згідно зі свідоцтвом про право власності на жилий будинок від 10 квітня 1989 року виданого на підставі рішення виконкому Тисменицької районної Ради народних депутатів №8 від 09 листопада 1988 року, жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами в [ADDRESS] належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] (а.с.10). Відповідно до довідки від 04 грудня 2023 рок № 196/121-11/14-в, [ADDRESS] була перейменована в 1991 році на вулицю Молодіжну (а.с. 37). Довідкою виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 182/121-11/14в від 16 листопада 2023 року встановлено, що згідно записів в погосподарських книгах Березівської сільської ради [PERSON] на день смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] і до дня своєї смерті [INFO] був зареєстрований та постійно проживав за адресою: [ADDRESS] (а.с.11). Довідкою виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 181/121-11/14в від 14 листопада 2023 року встановлено, що згідно записів в погосподарській книзі №1 за 2001-2005 роки [PERSON] , яка померла [INFO] була постійною жителькою с. Березівка Тисменицького району Івано-Франківської області, та до дня смерті була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею на день її смерті був зареєстрований та проживав син - [PERSON] (а.с.11). Довідкою Березівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області №339 від 09 жовтня 2013 року про право власності на житловий будинок в зв`язку з оформленням спадщини встановлено, що згідно із записом №35 в по господарській книзі №1 2001-2005 рр. виконавчого комітету Березівської сільської ради [PERSON] 1928 року народження, яка померла [INFO] , значиться житловий будинок, який знаходиться в [ADDRESS] на землі Березівської сільської ради. До дня смерті [PERSON] разом з нею в будинку проживали і продовжує проживати син - [PERSON] (а.с.12). Рішенням Березівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області №5-2-26/2013 від 11 жовтня 2013 року «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку» вирішено надати [PERSON] дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1300 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд по [ADDRESS] . Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку подати на затвердження сесії у встановленому порядку (а.с.12). Згідно з висновком ПП «БТІ Експерт» вартість житлового будинку загальною площею 86,3 кв.м. в [ADDRESS] становить 116\~332 грн. без ПДВ (а.с.13). Відповідно до постанови державного нотаріуса Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Федини А.М. про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину від 27 жовтня 2023 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] після померлого [INFO] [PERSON] у зв`язку тим, що у свідоцтві про право власності на житловий будинок не визначено частки співвласників у праві спільної власності і відсутності оригіналу правовстановлюючого документу (а.с. 9). Згідно вимог ст.7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об`єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці. Відповідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради. Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Відповідно до п.9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство. Згідно Закону України «Про власність» від 15.04.1991, пункту 6\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ст.ст.120,\~123 ЦК УРСР\~(в редакції 1963 року), чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке зберіглося. Таким чином, спірний житловий будинок було зареєстровано у встановленому порядку відповідно до діючого на той час законодавства як власність колгоспного двору. Колгоспний двір був припинений 15.04.1991, коли був введений в дію ЗУ «Про власність», а тому станом на 15.04.1991 голові двору - [PERSON] та [PERSON] належало право спільної власності без виділення часток у ньому на домоволодіння (колгоспний двір) за адресою: [ADDRESS] , як єдиним членам колгоспного двору. Таким чином, після смерті [PERSON] її син [PERSON] успадкував належну їй частину житлового будинку, а інша частина належала йому як члену колгоспного двору. Свої спадкових прав [PERSON] за життя не оформив та помер [INFO] . [PERSON] , є спадкоємцем за законом другої черги на спадщину, яка відкрилася після смерті його брата [PERSON] . Інші спадкоємці до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини не звернулися. Згідно ст. 1262 ЦК України - \~у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Статтями\~1216,\~1218 ЦК України\~визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від спадкодавця до спадкоємців, до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно\~статті 1217 ЦК України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України - спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч.1\~ст.1268 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 5\~ст.1268 ЦК України\~визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1\~ст.1270 ЦК України\~для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України - спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. За статтею 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Для підтвердження наявності спадкового майна, яке підлягає державній реєстрації та місця його знаходження, нотаріусу слід подати документ, що підтверджує право власності спадкодавця на майно з відміткою органу, що проводить реєстрацію, або реєстраційного посвідчення, яке є невід`ємною частиною правовстановлюючого документа. Право власності на нерухоме майно може бути оформлене на ім`я особи, яка померла, у разі наявності документів, які б підтвердили право власності на майно цієї особи. У випадку відсутності таких документів порушене питання вирішується у судовому порядку. Для правильного вирішення спору про спадкування, суд на підставі відповідних документів зобов`язаний перевірити: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства осіб, які звернулись з позовом в суд (докази родинних та інших відносин), наявність заповіту та його чинність (виписка з Спадкового реєстру), наявність спадкової справи (виписка із Спадкового реєстру), факт прийняття спадщини спадкоємцем при визнанні права власності, відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, оскільки за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Свідоцтво про право на спадщину, відповідно до\~ст.67 Закону України «Про нотаріат», видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, а тому за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину не підлягають судовому розглядові. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися в суд за правилами позовного провадження. Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено, що спадкове майно дійсно належало спадкодавцю [PERSON] , який фактично прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав, його спадкоємцем якого є рідний брат [PERSON] . Проте оформити своє право на належну йому спадщину він не може, через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно. Таким чином, визнання права власності за [PERSON] не порушує права інших осіб та іншим шляхом вирішити питання в позасудовому порядку неможливо. На підставі наведеного,

Outcome: approved