Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-19 00:00:00

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 04.12.2024 в цивільній справі № 761/16878/23 в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ВКФ Фарби України» до [PERSON] про розірвання попереднього договору, - відмовлено повністю. Разом з тим, 12.12.2023 року представника відповідача [PERSON] - адвоката Крупки Миколи Петровича подано до суду заяву про ухвалення додаткового рішення в якому представник позивач просив ухвалити додаткове рішення по вказаній справі про стягнення з ТОВ «ВКФ Фарби України» на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000,00 грн. 26.12.2023 до суду надійшли заперечення позивача на заяву про ухвалення додаткового рішення у яких представник позивача просив зменшити [PERSON] розмір витрат на правничу допомогу на 30 000,00 грн. та відмовити у задоволення вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу на користь [PERSON] у повному обсязі. В обґрунтування вказаних заперечень вказано, що надані докази, на підтвердження обсягу наданих послуг не відповідають критеріям достовірності, оскільки містять інформацію, яка крім того, що суперечить матеріалам справи, ще й суперечить особисто наданим представником відповідача документам в частині визначення вартості послуг. Окрім того зазначено, що доказів оплати послуг за Договором №288-2023 про надання правової (правничої) допомоги від 21 червня 2023 року - матеріали справи не місять, а надані копії квитанції та виписка із банківського рахунку АО «Смарт Солюшнз» свідчать про оплату відповідачем вартості послуг за іншим Договором №287-2023 з невідомим предметом. Також, в запереченнях вказано, що стороною відповідача недоводено неминучості вказаних витрат, їх реальності та необхідності. 19.02.2024 до суду надійшла заява представника відповідача [PERSON] - адвоката Крупки Миколи Петровича про зміну суми коштів заявлених на відшкодування в якій зазначив, що сума сплачених [PERSON] за професійну правничу допомогу становить 34 500,00 грн., вказану заяву долучено до матеріалів справи в судовому засіданні 20.02.2024. В судовому засіданні представник відповідача заяву про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу підтримав у повному обсязі та просив задовольнити та стягнути вказані витрати у розмірі 34 500,00 грн. В судовому засіданні представник позивача заперечувала щодо задоволення вказаної заяви з підстав викладених у письмових запереченнях. Згідно ст. 270 ч. 3, 4 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Вислухавши пояснення представника відповідача та представника позивача, дослідивши матеріали вищезазначеної справи, суд вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення у даній справі, виходячи з наступного. Як встановлено судом, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20.02.24 в цивільній справі № 761/16878/23 в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ВКФ Фарби України» до [PERSON] про розірвання попереднього договору, - відмовлено повністю. У відповідності до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК (у редакції 2004 року ); воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захистити себе у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Щодо відшкодування інших судових витрат, понесених позивачем у справі, суд зауважує, що відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону). Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України). Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 53-3 Закону України «Про запобігання корупції» викривач має право на відшкодування витрат у зв`язку із захистом прав викривачів, витрат на адвоката у зв`язку із захистом прав особи як викривача, витрат на судовий збір. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, щодо закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України). Таким чином, склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного суду викладеної у Постанові від 02 вересня 2020 року у справі 329/766/18. Представник відповідача відповідно до заяви про ухвалення додаткового рішення із урахуванням заяви про зміну розміру витрат просив суд стягнути з позивача на свою користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 34 500,00 грн. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано до суду копії наступних документів: копію договору №288-2023 про надання правової (правничої) допомоги від 21.06.2023, акту приймання-передачі наданих послуг від 30.06.2023 на суму 15 000,00 рн., звіту про надання послуги за період за червень 2023 на суму 15 000,00 грн., рахунок-фактура №0630/288-2023 від 30.06.2023, квитанції № С4К9-ТРСН-326М-7А4Т від 04.07.2023 на суму 15 000,00 грн., акт приймання-передачі наданих послуг від 31.07.2023 на суму 4500,00 грн., звіт про надані послуг за період за липень 2023, на суму 4500,00 грн., рахунок-фактура №0731/288-2023 від 31.07.2023 на суму 4 500,00 грн., квитанція №КАЕ1-4ТРР-ЕХХК-7НСМ від 07.08.2023 на суму 4500,00 грн., акт приймання-передачі наданих послуг від 30.09.2023 на суму 4 500,00 грн., звіт про надані послуг за період за вересень 2023 року на суму 4500,00 грн., рахунку-фактури №0930/288-2023 від 30.09.2023 на суму 4500,00 грн., квитанції №5503-0АК2-4727-М7АВ від 05.10.2023, акту приймання-передачі наданих послуг від 08.12.2023 на суму 6 000,00 грн., звіту про надані послуги за період за грудень 2023 року на суму 6000,00 грн., рахунок-фактури №1207/288-2023 на суму 6000,00 грн., квитанції №СЕЕЕ-5Н2В-Р89М-64В5 від 07.12.2022 від 6000,00 грн., виписку по рахунку АО «СМАРТ СОЛЮШНЗ», квитанції №М4ТО-8С2В-Н921-МММ6 від 05.02.2024, на суму 1500,00 грн., квитанції № 2С6А-К6РХ-ТХН8-ТМХ7 від 15.02.2024 на суму 1 500,00 грн., додаткову угоди до Договору №288-2023 від 21.06.2023 про надання правової (правничої) допомоги від 15.02.2024. 21.06.2023 між Адвокатським об`єднанням «Смарт Солюшнз» та [PERSON] було укладено договір про надання правової (правничої) допомоги за №288-2023. Пунктом 5.1. вказаного Договору, за наданій послуги Клієнт сплачує Адвокатському об`єднанню винагороду, виходячи з тарифу 3 000,00 грн. за кожну годину наданих послуг. Відповідачем було подано до суду заперечення щодо заяви про ухвалення додаткового рішення, яке у своєму змісті клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу. Суд, з урахуванням клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу доходить до висновку щодо часткове стягнення витрат на правничу допомогу, виходячи з наступного. Разом з тим, суд критично оцінює посилання представника позивача, що доказів оплати послуг за Договором №288-2023 про надання правової (правничої) допомоги від 21 червня 2023 року - матеріали справи не місять, а надані копії квитанції та виписка із банківського рахунку АО «Смарт Солюшнз» свідчать про оплату відповідачем вартості послуг за іншим Договором №287-2023 з невідомим предметом, оскільки в судовому засіданні встановлено, що зазначення у певних документах помилково номеру договору №287 замість №288 є технічною опискою, яка дозволяє встановити фактичні обставини справи. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення; надання правової допомоги свідку у кримінальному провадженні; представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань; захист прав, свобод і законних інтересів викривача у зв`язку з повідомленням ним інформації про корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) зазначила, що суд повинен оцінювати необхідність та розумність судових у вигляді «гонорару успіху», саме в контексті компенсації цих витрат за рахунок іншої сторони судової справи. Аналогічним чином тлумачить це питання і ЄСПЛ, висновки якого, зокрема, у рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (latridis v. Greece, заява № 31107/96) свідчать, що договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом, може підтверджувати, що у клієнта дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові, якщо така угода є юридично дійсною. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли між адвокатом і клієнтом, не може зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але ураховуючи також те, чи були вони розумними. Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно, суд зазначив, що процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. В питанні критеріїв також слід згадати висновки Великої Палати у справі № 755/9215/15-ц. Так, суд наголосив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Також, у пункті 154 рішення ЄСПЛ у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20 травня 2019 у справі №916/2102/17, від 25 червня 2019 у справі № 909/371/18, у постановах від 05 червня 2019 року у справі № 922/928/18, від 30 липня 2019 року у справі №911/739/15 та від 1 серпня 2019 року у справі № 915/237/18). Згідно ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача. В постанові Великої Палати у справі № 910/12876/19, суд зауважив, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно, суд зазначив, що процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial