Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-19 00:00:00

У липні 2023 року адвокат Ільїн О.В., який діє в інтересах позивача [PERSON] звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до [PERSON] , у якому просив стягнути з відповідача на свою користь [PERSON] за договором позики №1 в розмірі 33\~363 грн 45., яка складається з суми позики в розмірі 30\~000 грн 00 коп, інфляційні витрати у розмірі 663 грн 45 коп; 3% пені в розмірі 2\~700 грн 00 коп. В обґрунтування позову представник позивача. зазначає, що за договором позики №1 відповідач [PERSON] отримала від позивача грошові кошти у розмірі 30\~000,00 грн, які за умовами договору повен був повернути до 12.03.2023 року. У зв`язку із порушенням умов зазначеного договору у відповідача утворилася зазначена заборгованість. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 10.07.2023 року справу прийнято до свого провадження суддею Шолох Л.М. та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. У судове засідання сторони не з`явилися з невідомих суду причин. Від представника позивача до суду надійшла заява, в якій представник просить провести розгляд справи за його з позивачем присутності. Відповідач станом на дату розгляд справи правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Враховуючи думку позивача, який просить розглядати справу за його відсутності та відсутність заперечення проти винесення заочного рішення, належним чином повідомлення відповідача про дату та час слухання справи, суд відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України ухвалив провести розгляд справи у заочному порядку. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Між позивачем та відповідачем укладено договір позики № 1 від 13 січня 2023 року. Відповідно до пункту 2 [PERSON] надає [PERSON] позику у сумі 30 000,00 грн. строком до 12.03.2023 року без нарахування відсотків. Як вбачається з рописки, оригінал якої наявний у матеріалах справи, позичальник отримав від позикодавця вказану суму грошових коштів. Згідно з п. 6.1 Договору позики №1 у випадку порушення Позичальником зобов`язання за цим договором повернути позику у повному обсязі до 12.03.2023 року, останній зобов`язаний додатково сплатити позичальнику пеню у розмірі 3% від розміру позики за кожен місяць прострочки. Доказів того, що відповідач виконав взяті на себе зобов`язання у маетріалах справи відсутні. Статтею 1047 ЦК України\~визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини першої\~статті 1047 ЦК України\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частина друга\~статті 1047 ЦК України). За приписами частини другої\~статті 1048 ЦК України\~договір позики вважається безпроцентним, якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і непов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша\~статті 1049 ЦК України). Наявними у матеріалах справи оказами підтверджується, щшо [PERSON] отримав від позивача кошти у сумі 30 000,00 грн. та не виконав зобов`язання про їх повернення у визначений договром строк. Так, відповідно ч. 1\~ст.\~1049\~ЦК\~України зазначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За такого, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу у розмірі 30\~000 грн 00 коп є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст.\~1048\~ЦК\~України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до наданого позивачем розрахунку розмір відсотків за користування грошовими коштами становить 2\~700 грн 00 коп. Розмір інфляційних збитків становить 663 грн 45 коп. Відповідач будь-яких заперечень стосовно наведеного позивачем розрахунку не надав. Отже враховуючи те, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання та не повернув суму позики у розмірі 30\~000 грн 00 коп з нього на користь позивача слід стягнути: 33\~363 грн 45 коп., яка складається з суми позики в розмірі 30\~000 грн 00 коп, 3% річних за прострочення виконання зобов`язання в розмірі 2\~700 грн 00 коп., інфляційних нарахувань в розмірі 663 грн 45 коп. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1\~073 грн 60 коп. Пунктом 1 частини другої статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частиною четвертою статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року справа № 72/1010/16-ц, провадження № 61-3416 св 18 склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Позивачем не надано доказів на підтвердження обставин щодо оплати послуг по наданню правової допомоги. Також, матеріали справи не містять договору про надання правової допомоги (договору доручення, договору про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). За такого суд приходить до висновку, що щодо стягнення правових витрат з відповідача на користь позивача слід відмовити. Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення боргу з рорпискою та судових витрат, є обґрунтованим та підлягає задоволенню. В інішй частині позову слід відмовити. Відповідно до приписів\~статті 141\~ЦПК\~України з відповідача на користь позивача слід стягнути суму судового збору у розмірі 1\~073 грн 60 коп. за подання позовної заяви про стягнення коштів до суду.

Outcome: partial