Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-18 00:00:00

Позивач звернувся до Ірпінського міського суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення безпідставно отриманих коштів. Вимоги позову мотивовані тим, що 18 травня 2020 року [PERSON] (далі - Позивач) було перераховано [PERSON] (далі - Відповідач) 22000,00 грн, згідно платіжного доручення №P2435761635477849, згідно платіжного доручення №P24A357612199C20940 - 22 000,00 грн та згідно платіжного доручення №P2435762071983329 - 24 000,00 грн. 03.06.2020 року [PERSON] було перераховано [PERSON] 2355,00 грн. згідно платіжного доручення №P24389258442C81699. 11.06.2020 року [PERSON] було перераховано [PERSON] 3500,00 грн., згідно платіжного доручення №P24404082942C47484, згідно платіжного доручення №P24A40421000707885 - 623 грн. 16.06.2020 року [PERSON] було перераховано [PERSON] 12100,00 грн., згідно платіжного доручення №P24A412745673C03674, згідно платіжного доручення № P24A41288669986284 - 3200,00 грн. 03.07.2020 року [PERSON] було перераховано [PERSON] 7875,00 грн., згідно платіжного доручення №P24A447054123C29004. Коментарі до платежу зазначалися як переказ особистих коштів на рахунок у АТ «Універсал Банк», платник [PERSON] . Відповідно до банківської виписки АТ «Приватбанк» №GB8FBB7RSACAVHE1 від 19.03.2021 року вбачається, що [PERSON] здійснював платежі по перерахуванню коштів ідентичні як і у платіжних дорученнях, що зазначені вище. Перераховані Позивачем кошти не були подарунком чи фінансовою допомогою, між позивачем та відповідачем немає ділових стосунків чи інших зобов?язань. Ha адресу відповідача позивачем направлялися повідомлення вимога від 12.07.2022 року, але до теперішнього часу відповідачем грошові кошти не повернуті. Просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму безпідставно отриманих грошових коштів у розмірі 97653,00 грн та судові витрати. У відповідності до частини 8 статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Ухвалою суду від 17.11.2022 року було відкрито провадження по справі та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження. 16.05.2023 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позов, у якому вона повністю не визнала вимоги позову, зазначила, що доводи позовної заяви є необґрунтованими, наведена інформація є недостовірною, а обставини не відповідають дійсності. Твердження позивача про те, що між позивачем та відповідачем немає ділових стосунків, які б свідчили про взаємність прав і обов`язків, не відповідає дійсності. Так, [PERSON] є одним із співзасновників ТОВ «Третє небо», що підтверджується витягом з реєстру юридичних осіб фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Між позивачем та відповідачем у вказаний період часу були сформовані ділові відносини на підставі домовленостей щодо надання відповідачем маркетингових послуг. Відповідач фактично працювала в ТОВ «Третє небо» та була керівником відділу SMM, що підтверджується скріншотами листування. Таким чином, зазначає про те, що між позивачем та відповідачем існували договірні відносини, за якими позивачу були надані маркетингові послуги, що були обумовлені внаслідок домовленості сторін. За виконані послуги у межах досягнутих спільних домовленостей, позивачем здійснювались перерахування коштів на особисту карту відповідача. У свою чергу, відповідач в повній мірі виконала свої зобов`язання перед позивачем згідно досягнутих домовленостей. Представник позивача зазначає про те, що основним форматом спілкування, звітування щодо результатів виконаної роботи було листування в месенджері. Також відповідачу було надано доступ до спільної папки з робочими фото. Крім того, зазначає про те, що 03.06.2020 було створено ТОВ «Соло Україна», співзасновниками якого є позивач, брат позивача та відповідач, що стверджується витягом з реєстру юридичних осіб фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Таким чином, вказує про те, що у періоди перерахування коштів між сторонами вже сформувалися ділові відносини, пов`язані з наданням відповідачем маркетингових послуг, а також зі створення та діяльністю ТОВ «Соло Україна». Разом з тим, кошти перераховувались позивачем на картковий рахунок в період з травня 2020 по липень 2020 шляхом 9-ти платежів, що свідчить про цілком усвідомлені дії позивача. Крім того, перерахування коштів здійснювалось з різних карток, що підтверджується долученими копіями платіжних доручень. Лист вимога про повернення коштів була направлена позивачем лише 12.07.2022, тобто через два роки після перерахування коштів, до цього позивач не вимагав їх повернути. 14.08.2023 представник позивача надав до суду відповідь на відзив, в якій зазначено про те, що з наданих відповідачем скріншотів листування не вбачається підтвердження того, що позивач здійснював замовлення маркетингових послуг у відповідача. У поданих 10.10.2023 представником позивача запереченнях на відповідь на відзив зазначено про те, що стороною позивача ні в позові, ні у відповіді на відзив не надано жодного обґрунтування систематичного перерахування коштів відповідачу, в той же час, як відповідачем були надані наявні в неї докази на підтвердження існування ділових відносин та зобов`язань, в межах яких були перераховані кошти. В судове засідання позивач та представник позивача не з`явились, згідно поданої заяви представник позивача просив розгляд справи проводити у їх відсутність, вимоги позову задовольнити у повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні просила в задоволенні позову відмовити з підстав, зазначених у відзиві та пояснила суду, що дійсно отримувала від позивача кошти за надані нею маркетингові послуги, вартість яких була обумовлена з позивачем, інших коштів від позивача відповідач не отримувала. Фактично відповідач працювала фрилансером, тобто вільнонайманим працівником без офіційного оформлення трудових відносин. На даний час відповідач є фізичною особою-підприємцем. Спільно з позивачем відповідач зареєструвала ТОВ «Соло Україна». Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх у сукупності, вислухавши думку відповідача по справі, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань щодо набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. За змістом ст.1212 ЦК, безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.11, чч.1, 2 ст.509 ЦК цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, які передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених у ст.11 цього кодексу. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення та його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. У ч.1 ст.202 ЦК встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Загальна умова ч.1 ст.1212 ЦК звужує застосування інституту безпідставного збагачення в зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) та від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19) зроблено висновок, що «предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України». У пункті 3 частини третьої статті 1212 ЦК України передбачено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Як встановлено судом, [PERSON] згідно копій платіжних поручень за період з травня 2020 по липень 2020 було здійснено 9-ть грошових переказів на загальну суму 97653,00 грн. У вказаних платіжних дорученнях реквізити, а саме прівище отримувача коштів не зазначено, коментар до платежу - переказ особистих коштів. Крім того, як вбачається з виписки по переказам за період з 01.01.2020-31.12.2020, зазначені вище грошові перекази здійснювались на різні банківські карти. Разом з тим, відповідач не заперечує отримання нею грошових коштів від позивача. З матеріалів справи також вбачається, що одним із засновників ТОВ «Третє небо» є [PERSON] , що стверджується витягом з реєстру юридичних осіб фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Крім того, 03.06.2020 було створено ТОВ «Соло Україна», співзасновниками якого є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що стверджується витягом з реєстру юридичних осіб фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. В своїх поясненнях відповідач зазначала про те, що перераховані їй кошти були оплатою за надані [PERSON] послуги в сфері маркетингу, на підтвердження вказаного відповідач надавала суду скриншоти листування з позивачем. Таким чином, матеріалами справи не доведено відсутність правових підстав для перерахування відповідачу коштів, крім того, як встановлено судом, платежі здійснювались систематично протягом певного періоду часу. Ці всі обставини в сукупності свідчать про те, що позивач добровільно здійснював перерахування певних грошових сум на користь відповідача, а отже відсутня ознака протиправності такого перерахування, зважаючи на що у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed