Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-27 00:00:00

У грудні 2023 року позивач звернулась до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що в 2006 році вона отримала майно в рахунок майнового паю з ТОВ «Рівнопільське», крім іншого, трактор «ЮМЗ-6-ЭO-2621В-3» 1990 року випуску з навісним обладнанням - ковш грейферний «КГ-01» 1998 року випуску, що підтверджується витягом з наказу ТОВ «Рівнопільське» № 43 від 17.12.2005 року, актом про виділення майнового паю від 2006 року та накладними № 33, 35 від 2006 року. Після чого, в 2007 році [PERSON] домовилась із своїм сусідом [PERSON] про те, що зазначене майно буде перебувати в останнього, та він буде працювати на ньому по наймах, а зароблені кошти вони будуть ділити навпіл. Відповідач з 2007 року по 2022 рік працював на належному їй майні. Однак, з 2020 року [PERSON] перестав виконувати їхні домовленості та [PERSON] запропонувала йому повернути належне їй майно, на що він відмовився. Навесні 2022 року позивач передала в тимчасове користування трактор «ЮМЗ-6-ЭO-2621В-3» 1990 року випуску до лав Збройних сил України. Проте навісне обладнання - ковш грейферний залишився у відповідача за його місцем проживання. У зв`язку з чим, позивач просить суд витребувати від [PERSON] належне їй майно - ковш грейферний «КГ-01» 1998 року випуску. Ухвалою суду від 20.12.2023 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Судові засідання від 17.01.2024 року, 07.02.2024 року були відкладені через відсутність підтвердження щодо належного повідомлення відповідача. В судовому засіданні позивач на позовних вимогах наполягала, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Позивач зазначила, що у 2007 році після того, як отримала у власність від радгоспу трактор та ковш до нього, передала їх [PERSON] для роботи за наймом. Вони домовилися про те, що останній буде працювати на цьому обладнанні, а прибуток вони будуть ділити між собою. Строки цієї домовленості вони не визначали. До 2022 року так і відбувалося. У 2021 році [PERSON] повідомив, що придбав на трактор запчастини та декілька місяців не віддавав [PERSON] зароблених на тракторі грошей, які залишав собі в рахунок ремонту. Проте у вересні 2021 року він вже приніс позивачу 150 грн., тобто на той момент ремонт вже був погашений. На прохання військомату приблизно у квітні 2022 року [PERSON] вирішила передати трактор до лав ЗСУ. До відповідача приїхали військові та забрали трактор, а ковш лишився. При цьому, [PERSON] залишив собі техпаспорт на трактор. З того часу їхні домовленості припинилися. Після цього, останній повідомив, що позивач винна йому ще 4 600 грн. в рахунок ремонту трактору за 2021 рік. Оскільки він не повернув техпаспорт, [PERSON] була змушена його поновлювати, на що витратила 5 000 грн., про що повідомила відповідача. Коли позивач почала наполягати на поверненні їй навісного обладнання до трактору, [PERSON] повідомив, що позивач винна йому ще 5 900 грн., які він витратив на коштовні запчастини для трактору та ковша. Він також зазначив, що цей ковш придбав у переселенців, тому нічого повертати не буде. Між ними була домовленість, що у разі необхідності робити ремонт трактору, для проведення розрахунків [PERSON] буде показувати придбані запчастини, проте він цього не зробив. [PERSON] придбав собі новий трактор та близько року працює на ньому із ковшом, що належить позивачу. Остання зверталася з цього приводу до поліції. У серпні 2022 року трактор [PERSON] було повернуто, проте ковш до теперішнього часу не повернув їй ковш. У зв`язку з чим, позивач просить суд зобов`язати відповідача повернути їй ковш грейферний «КГ-01» 1998 року випуску. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчать поштове повідомлення, розписка про отримання судової повістки та телефонограми. Причини неявки до суду не повідомив, відзив на позов не подав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно із витягом з наказу ТОВ «Рівнопільське» № 43 від 17.12.2005 року, [PERSON] надано згоду на розрахунок та видачу майнового паю в натурі, як члену ТОВ «Рівнопільське» (а.с. 6). Із акту про виділення майнового паю членам ТОВ «Рівнопільське» Миколаївського району Одеської області від 2006 року вбачається, що [PERSON] виділено 42 614, 00 грн. (а.с. 7). За накладними ТОВ «Рівнопільське» № 33, 35 від 2006 року, [PERSON] , згідно акту розподілу майнового паю отримала трактор «ЮМ3-6-202521» в кількості 1 шт. та ковш грейферний «КГ-01» в кількості 1 шт. (а.с. 8-9). Відповідно до свідоцтва про реєстрацію машини серії [NUMBER] від 12.07.2022 року, виданого ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області, власником екскаватора колісного марки «ЭО-2621В-3» 1990 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , є [PERSON] (а.с. 10-11). Згідно із довідкою ВПД № 1 Березівського РВП ГУНП в Одеській області, 21.06.2023 року до чергової частини ВПД №1 Березівського РВП ГУНП в Одеській області надійшла письмова заява від [PERSON] про те, що в неї виникли цивільно-правові відносини з [PERSON] [INFO] , проживаючим за адресою [ADDRESS] , стосовно навісного обладнання до трактора марки «ЕО-2621 В-3». Дане звернення зареєстроване до ЖЄО ВПД №1 Березівського РВП ГУНП в Одеській області за № 1842 від 21.06.2023 року. В ході проведеної перевірки було встановлено, що в 2007 році заявниця отримала до своїх пайових земель екскаватор колісний марки «ЕО-2621В-3» 1990 року випуску. Після чого, цього ж року вона домовилася з [PERSON] про те, що цей трактор буде знаходитися в нього, та він буде працювати на ньому по наймах громадян, а зароблені кошти будуть ділити навпіл. В період з 2007 року по 2022 рік [PERSON] працював на тракторі. Навесні 2022 року у зв`язку з агресією Російської Федерації проти України, власниця добровільно передала цей трактор до лав ЗСУ. Проте, навісне обладнання, а саме ковш грейферний залишився у [PERSON] , та він його не віддавав, оскільки з його слів запчастини до цього обладнання він купував за власний рахунок і тому поверне його тільки з тієї умови, що заявниця поверне йому витрачені кошти на запчастини. З цього приводу [PERSON] повідомила, що буде звертатися до суду у зв`язку з цивільно-правовими відносинами, що виникли у неї з [PERSON] . За результатами розгляду порушень чинного адміністративного законодавства не встановлено, а також рекомендовано учасникам події у цивільному порядку звернутися до суду для вирішення своїх спірних питань (а.с. 13). За звітом про незалежну оцінку вартості майна від 14.11.2023 року, ринкова вартість - ковш грейферний «КГ-01» 1998 року випуску, власником якого є [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , становить 30 667, 00 грн. (а.с. 14-23). Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положеннями частин 1 та 3 ст.13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. При цьому, виходячи з положень ст.16 ЦК України, особа звертається до суду за захистом свого порушеного права. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно із ст.319 ЦК України, власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном,

Outcome: approved