Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-26 00:00:00

Представник позивача - [PERSON] 16.10.2023р. звернувся до суду з позовом, в якому просить зобов`язати ТОВ «Оранж Фарм» повернути [PERSON] трудову книжку. В обґрунтування поданої заяви [PERSON] вказав, що з 08.07.2019р. [PERSON] працювала в ТОВ «Оранж Фарм» на посаді завідувачки аптеки №5. В подальшому, 27.10.2020р. позивачку було звільнено із займаної посади згідно наказу № 53. Однак, відповідачем всупереч вимогам законодавства трудову книжку із відповідним записом про звільнення не було повернуто [PERSON] . З огляду на зазначене, представник позивача просить вимоги позовної заяви задовольнити в повному обсязі. В судовому засідання представник позивача [PERSON] підтримав вимоги позовної заяви, просив їх задовольнити та не заперечував щодо винесення заочного рішення. Відповідач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, судові повістки, направлені на його адресу, повернені відділенням поштового зв`язку з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Згідно з постановою Верховного Суду від 18 березня 2021 року за справою № 911/3142/19 надіслання листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб говорити про належне повідомлення, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю суду. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності сторін та на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України ухвалити заочне рішення виходячи з наявних у справі доказів. Заслухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] працювала в ТОВ «Оранж Форм» на посаді завідувача аптеки № 5. Відповідно до наказу № 53 про припинення трудового договору від 27.10.2020р., підписаного директором [PERSON] , [PERSON] звільнено за угодою сторін (п. 1 ст. 36 КЗпП України) на підставі заяви останньої від 27.10.2020р. (а.с. 6). З витягу пенсійного фонду України про нараховану заробітну плати вбачається, що з липня 2019р. по серпень 2020р. (включно) [PERSON] була працевлаштована у ТОВ «Оранж Фарм» та отримувала заробітну плату (а.с. 7). Відповідно до ч.1 ст. 47 КЗпП України в редакції, чинній на час звільнення позивача, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статі 116 цього кодексу. У відповідності до п.1.1 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93 № 58 (далі - Інструкція), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню. У п. 4.1. Інстукції вказано, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №301 від 27.04.1993 «Про трудові книжки», трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку. За змістом ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Аналіз зазначених норм закону дає підстави вважати, що саме на роботодавця покладений обов`язок забезпечити видачу належним чином оформлену трудову книжку працівникові у день звільнення. І лише належне виконання вимог п. 4.2. «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», роботодавцем може свідчити про відсутність його вини у невидачі трудової книжки працівникові у встановлений законом строк. Відтак, саме відповідач, на переконання суду, повинен довести, що звільнення [PERSON] відбулось з дотриманням усіх вимог трудового законодавства, зокрема в частині видачі трудової книжки. Позивачем доведено, а відповідачем не спростовано факт неповернення трудової книжки [PERSON] при звільненні, що свідчить про порушення трудових прав останньої. Суд, на підставі зібраних у справі доказів, приймає до уваги твердження позивачки про те, що всупереч вимогам чинного законодавства відповідачем не було повернуто трудову книжку та з урахуванням зазначеного вважає, що вимоги позовної заяви підлягають до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved