Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-25 00:00:00

11 вересня 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачкою не склалося через відсутність спільних інтересів та взаєморозуміння, різні погляди на життя, постійні сварки, подружжя втратило почуття поваги та любові один до одного, через розлади у сім`ї та на фоні повномасштабного вторгнення рф в Україну відповідачка виїхала на постійне місце проживання у ФРН, тому, на думку позивача, на сьогодні шлюб носить формальний характер і сім`я фактично розпалася, подальше збереження шлюбу суперечить його інтересам. 28 вересня 2023 року після отримання судом інформації про зареєстроване місце проживання відповідачки відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачка, заперечуючи проти розірвання шлюбу, 14 листопада 2023 року надала на електронну пошту суду відзив на позовну заяву, в якому просила надати їм строк для примирення, оскільки з чоловіком у шлюбі вона перебуває з 1995 року, а спільне проживання розпочали з 1983 року, за час шлюбу вона народила троє дітей, набули житловий будинок, проте через збройну агресію рф вона вимушено виїхала із молодшим сином за кордон, проте після припинення небезпеки має намір повернутися додому і возз`єднатися із сім`єю. \~ \~У судовому засіданні позивач пояснив, що троє дітей вже повнолітні, дійсно він не заперечував проти виїзду дружини разом з синами за кордон. Однак стосунки з дружиною погіршилися, вона перші два місяці взагалі не виявляла бажання з ним спілкуватися, лише коли сини дзвонили розмовляла. Він емоційно не витримує таких стосунків, не відчуває до себе належного ставлення, дружина вивчає німецьку мову, планує там працювати і не буде повертатися в Україну, їхати в Німеччину та залишати будинок він не бажає, а відповідачка до нього не приїжджає. На теперішній час позивач остаточно бажає розірвати стосунки між ними. Відповідачка у судовому засіданні у режимі відеоконференції позов не визнала, вказавши на те, що рішення позивача пов`язане зі станом війни, але вона постійно спілкується з ним і планує повертатися в Україну, впевнена, що всі труднощі вони подолають. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Сторони зареєстрували шлюб 24 березня 1995 року у Першому Суворовському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 261, згідно з виданим 14 грудня 2022 року дублікатом свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Неповнолітніх дітей подружжя не має. Причинами розірвання шлюбу стало те, що спільне життя між подружжям не склалося через відсутність спільних інтересів та взаєморозуміння, різні погляди на життя, між сторонами виникали сварки. Відповідачка через після повномаштабного вторгнення російської федерації на територію України виїхала до Німеччини, повертатися найближчим часом не планує. Позивач категорично заперечує проти примирення, перспективи їх стосунків не вбачає. Згідно зі ст.111 Сімейного кодексу України суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Ухвалою суду від 26 лютого 2024 року суд залишив без задоволення клопотання відповідачки про надання строку для примирення, так як не вбачає реальної можливості для цього. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч. 2 ст. 112 СК України). Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч.1 ст.24\~СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, та примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із положеннями ст. 18 ч. 2 п. 3, ст.ст. 51, 56 ч. 3, ст.110 ч. 1 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Враховуючи, що у сторін сім`я розпалася, позивач наполягає на розірванні шлюбу, суд дійшов висновку, що вимоги позивача обґрунтовані і доказані, а тому шлюб слід розірвати, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. За змістом частини другої статті 114, статті 115\~СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Розірвання шлюбу, здійснене за рішенням суду, повинно бути зареєстроване в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та постановлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved