Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-12 00:00:00

03.10.2023 позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору АТ «Страхова компанія «ІНГО» про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та просить стягнути з [PERSON] на свою користь 61\~254, 69 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, в тому числі 2\~600, 00 грн. франшизи). Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач [PERSON] 11.10.2021 о 14:46 год. в м. Вінниця по вул. Трамвайна, керуючи транспортним засобом Volkswagen T5, 1.9 TDI, д.н.з. [NUMBER] , при виїзді на нерегульоване перехрестя з вул. Хмельницьке шосе, не надав перевагу у русі автомобілю Toyota Corolla, д.н.з. [NUMBER] , який рухався по головній дорозі, внаслідок чого здійснив зіткнення, в результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. Відповідач порушив вимоги п. 16.11 ПДР, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП. Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 02.11.2021 (справа №127/28041/21) [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на останнього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 850,00 гривень. Позивач зазначає, що вона є власником транспортного засобу Toyota Corolla, д.н.з. [NUMBER] . 10.11.2021 на вимогу АТ «Страхова компанія «ІНГО» приватним підприємцем [PERSON] було проведено огляд технічного стану автомобіля позивача та складено дві дефектні відомості огляду колісного транспортного засобу, на підставі яких АТ «Страхова компанія «ІНГО» склала ремонтну калькуляцію про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, де зазначено вартість відновлювального ремонту в розмірі 108\~378, 26 грн. АТ «Страхова компанія «ІНГО» сплатила позивачу в якості страхового відшкодування 47\~123, 57 грн., та відповідно позивач вважає, що відповідач має сплатити різницю у розмірі 61\~254, 69 грн., яка в свою чергу складається з 58\~654,69 грн. залишок невідшкодованої вартості відновлювального ремонту та 2\~600,00 грн. франшизи. Позивач вказує на те, що відповідач відмовився у добровільному порядку відшкодовувати їй завдану шкоду, що стало підставою для звернення до суду із даним позовом. Ухвалою суду від 13.10.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 29.11.2023 підготовче провадження у даній цивільній справи закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача адвокат Щербаківський Г.Г. позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав наведених у позовній заяві. Щодо судових витрат, просив понесений позивачем судовий збір стягнути з відповідача на її користь. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про місце, день та час проведення судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки до суду не повідомлено. Відповідачем відзиву на позовну заяву подано не було. Разом з цим в матеріалах справи містяться адресовані ним суду документи під назвою «Сповіщення-вимога про зміну правовідношення, правового статусу та правосуб`єктності», які надійшли до суду 29.11.2023, 24.01.2024 та 13.02.2024, однак які не містять будь-яких пояснень відповідача щодо предмету спору та позиції останнього щодо позовних вимог позивача. Представник третьої особи АТ «Страхова компанія «ІНГО» в судове засідання не з`явився, про місце, день та час проведення судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки до суду не повідомлено. Враховуючи наведене, суд ухвалив розгляд справи проводити у відсутність відповідача та представника третьої особи, за наявними у справі матеріалами (доказами). Суд заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 11.10.2021 о 14:46 год. в м. Вінниця по вул. Трамвайна, водій [PERSON] керуючи транспортним засобом «Volkswagen T5, 1.9 TDI», д.н.з. [NUMBER] , при виїзді на нерегульоване перехрестя з вул. Хмельницьке Шосе не надав переваги в русі автомобілю «Toyota Corolla», д.н.з. [NUMBER] , який рухався по головній дорозі, внаслідок чого здійснив з ним зіткнення. В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п. 16.11 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП. 02.11.2021 за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення винесено постанову, якою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850,00 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 454,00 грн. Постанова суду від 02.11.2021 набрала законної сили 13.11.2021 (а.с. 21). Як встановлено судом з матеріалів справи власником транспортного засобу «Toyota Corolla», д.н.з. [NUMBER] , згідно витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі №57566876 від 16.09.2019, є позивач [PERSON] (а.с. 24). Згідно ч. 4, 6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до копії полісу №205191076, який діяв на момент скоєння ДТП 11.10.2021 року, цивільно-правова відповідальності власника (водія) транспортного засобу «Toyota Corolla», д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] , була застрахована в АТ «СК «ІНГО». Ліміт відповідальності за шкоду, що заподіяна майну становить 130\~000 грн. Франшиза встановлена в сумі 1\~300 грн. (а.с.42, 57). Відповідно до копії полісу №ЕР.202051877 надісланого ПрАТ СК «ПЗУ Україна» на виконання ухвали суду від 29.11.2023, який діяв на момент скоєння ДТП 11.10.2021 цивільно-правова відповідальності власника (водія) транспортного засобу Volkswagen T5, 1.9 TDI, д.н.з. [NUMBER] , була застрахована ПрАТ СК «ПЗУ Україна». Ліміт відповідальності за шкоду, що заподіяна майну становить 130 000 грн. Франшиза встановлена в сумі 2600 грн. (а.с. 43,137). У відповідності до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну наслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Матеріали справи не містять доказів, з яких би вбачалось, що потерпіла в ДТП, що сталось 11.10.2021 особа [PERSON] зверталась з вимогою про виплату страхового відшкодування до ПрАТ СК «ПЗУ Україна», в якій застрахована відповідальність винуватця ДТП [PERSON] . На запитання суду до представника позивача щодо таких звернень до страхової компанії, в якій застрахована цивільно правова відповідальність винуватця ДТП останній відповів ствердно, що таких звернень зі сторони потерпілої не було. Поряд з цим, 10 листопада 2021 року на вимогу АТ «Страхова Компанія «ІНГО» - страхової компанії потерпілої особи, приватним підприємцем [PERSON] було проведено огляд технічного стану автомобіля «Toyota Corolla», д.н.з. [NUMBER] та складено дві Дефектні відомості огляду колісного транспортного засобу, на підставі яких АТ «Страхова Компанія «ІНГО» склала «Ремонтну калькуляцію №4319352» від 10.11.2021 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, де встановлено вартість проведеного відновлювального ремонту в розмірі 108 378,26 грн. (а.с.11-20). На підставі наведеної калькуляції АТ «Страхова Компанія «ІНГО» (страхова компанія потерпілої), сплатила [PERSON] , в якості прямого страхового відшкодування суму в розмірі 47 123,57 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №23202 від 19.11.2021 (а.с. 132). Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просить стягнути різницю між сплаченою сумою прямого страхового відшкодування та вартістю матеріального збитку, що визначена приватним підприємцем [PERSON] , у розмірі 58\~654,69 грн. та 2\~600, 00 грн. франшизи. АТ «Страхова Компанія «ІНГО» при визначенні суми прямого страхового відшкодування в розмірі 47 123,57 грн., керувалась ремонтною калькуляцією №4319352 від 10.11.2021, згідно якої вартість відновлювального ремонту транспортного засобу позивача склала 108\~378,26 грн., що в свою чергу складається з таких складових: запасні частини 83\~792, 42 грн.; малоцінні деталі (2.0%) 1\~675, 85 грн.; загальна сума вартості робіт 9\~262,50 грн.; фарбування вартість робіт 3\~225,00 грн., фарбування вартість матеріалів 10\~422,49 грн. Вирахування зношення запчастин (НЗС) 70,00% - 58\~654,69 грн. Загальна сума (після вирахувань) 49\~723, 57 грн. (а.с. 14). Інших доказів, щодо нанесеного потерпілій особі розміру збитків, які стали наслідком ДТП, яке відбулось з вини відповідача [PERSON] , матеріали справи не містять. Так, згідно вимог ст.1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. А відповідно до ч.2 ст.1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 9.4 ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі Закон), страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Відповідно до ст. 6 Закону, страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну майну потерпілого. Забезпеченим транспортним засобом є транспортний засіб, зазначений у чинному договорі ОСЦПВВНТЗ та експлуатований особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована (п. 1.7 ст. 1 Закону). Особами, цивільно-правова відповідальність яких застрахована, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду (п. 1.4 ст. 1 Закону). Суд вважає безпідставними вимоги позивача щодо стягнення повної різниці матеріальної шкоди внаслідок ДТП з винуватця ДТП [PERSON] , з огляду на наступне. 04 липня 2018 року за результатами розгляду справи № 755/18006/15-ц Великою Палатою Верховного Суду було ухвалено постанову, в якій містяться висновки, щодо правильного застосування норм права при стягненні матеріальної шкоди з особи, яка застрахувала свою відповідальність. Так, Великою Палатою Верховного Суду було надано такі роз`яснення: Оскільки стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відтак, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, сформульованого Верховним Судом України у постанові від 23 грудня 2015 року у справі № 6-2587цс15, відповідно до якого страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування. Відповідно до норм процесуального законодавства висновки Великої Палати Верховного Суду України повинні враховуватися іншими судами при розгляді подібних справ та застосуванні норм права. Як зазначалось вище, цивільно-правова відповідальність відповідача, який керував транспортним засобом Volkswagen T5, 1.9 TDI, д.н.з. [NUMBER] , на час настання страхового випадку була застрахована у ПрАТ СК «ПЗУ Україна» на підставі полісу страхування цивільно-правової відповідальності №ЕР.202051877 від 02.12.2020. При цьому позивач, як зазначалось вище, з вимогою про виплату страхового відшкодування до ПрАТ СК «ПЗУ Україна», як страхової компанії винуватця ДТП не зверталась. Наведена страхова компанія не була залучена позивачем до участі у справі та жодних вимог до неї позивач не заявляла. У зв`язку з цим, суд звертає увагу учасників справи на наступне. Згідно зі статтями 29, 32 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу страховою компанією винуватця ДТП відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством. Шкоду, пов`язану з утратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує. Відповідно до ч. 2 ст. 12.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Згідно з пунктом 2.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Відповідно до пункту 8.3. Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості. Отже, за змістом указаних положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків). Пунктом 1.6. Методики визначено, що величина втрати товарної вартості - це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ. Пунктом 8.6. Методики передбачено два випадки, коли в разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті. Отже, показник передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу. Втрата товарної вартості транспортного засобу розглядається в Методиці як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього) вигляду. Враховуючи зміст викладеного, втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, викликане передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей у результаті зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів й агрегатів, з`єднань і захисних властивостей покриттів унаслідок ДТП і подальшого ремонту. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є результатом проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу. Втрата товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією з причин фізичного зносу (у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту), яким характеризується величина втрати товарної вартості. Пунктом 8.6.2. Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, зокрема в разі заміни окремих складників, що не потребують фарбування та не погіршують зовнішній вигляд КТЗ (скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо) (підпункт "е"). Таким чином, нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли проводиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, якщо це впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу. Втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, скла, шин тощо). Якщо ж у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, то за умови, що це впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу, втрата товарної вартості нараховується. Системний аналіз пункту 32.7. частини першої статті 32 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", статті 22, абзацу третього пункту 3 частини першої статті 988, статей 1166, 1187, 1194 ЦК України, пунктів 1.6., 8.6., 8.6.1., 8.6.2. Методики дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода в вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку. У постанові Верховного Суду від 06.07.2018 у справі № 924/675/17 з урахуванням викладених норм зазначено, що якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу, та за мінусом франшизи. Виходячи з наданої позивачем ремонтної калькуляції №4319352 від 10.11.2021, згідно якої вартість відновлювального ремонту транспортного засобу позивача склала 108\~378,26 грн., що в свою чергу складається з таких складових: запасні частини 83\~792, 42 грн.; малоцінні деталі (2.0%) 1\~675, 85 грн.; загальна сума вартості робіт 9\~262,50 грн.; фарбування вартість робіт 3\~225,00 грн., фарбування вартість матеріалів 10\~422,49 грн. Вирахування зношення запчастин (НЗС) 70,00% - 58\~654,69 грн. Загальна сума (після вирахувань) 49\~723, 57 грн., страховик відповідача має відповідати за такими складовими: вартість запчастин з урахуванням зносу у розмірі 58\~654,69 грн.; загальна сума вартості робіт у розмірі 9\~262, 50 грн.; загальна сума фарбування в розмірі 13\~647, 49 грн.; малоцінні деталі у розмірі 1\~675,85 грн. Будь-яких доказів на спростування розміру шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, стороною відповідача суду не надано. Отже матеріальна відповідальність винуватця дорожньо-транспортної пригоди перед потерпілим складає 25\~137,72 грн. матеріальної шкоди (108378,26 58654,69 9262,50 13647,49 1675,85 = 25137,72) та 2\~600, 00 грн. франшизи. Згідно ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Страхова компанія винуватця ДТП [PERSON] - ПрАТ СК «ПЗУ Україна» до участі у справі позивачем не залучалась, а тому у разі пред`явлення позивачем до неї відповідних вимог має право на підставі ч. 5 ст. 82 ЦПК України спростовувати відповідні обставини, що встановлені цим рішенням суду, у загальному порядку. За таких обставин вимога позивача [PERSON] про стягнення суми збитків, що завдані відповідачем [PERSON] внаслідок пошкодження її транспортного засобу, є частково обґрунтованою та підлягає до часткового задоволення на суму 27\~737,72 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням часткового задоволення позову [PERSON] (на 45,3 %), на підставі ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на її користь, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, підлягає 486,34 грн. судового збору. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial