Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-21 00:00:00

У серпні 2023 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини та позбавлення батьківських прав. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, [PERSON] вказує, що вона перебувала із [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, від якого [INFO] у них народився син [PERSON] . Після розірвання шлюбу 03 серпня 2016 року, дитина постійно проживає разом із позивачкою та повністю перебуває на її утриманні. Відповідач не бере участі у вихованні сина, не цікавиться його життям і здоров`ям, не піклується про його фізичний, духовний та моральний розвиток, не приймає участі у матеріальному забезпеченні дитини та взагалі не цікавиться життям дитини. За таких обставин [PERSON] просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав щодо неповнолітнього сина [PERSON] . Крім того, позивачка просить стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі частини його заробітку (доходу) щомісяця але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник адвокат Віхерко Н.О. позов підтримали та просять задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON] , який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, до суду не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подавав. В судовому засіданні представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області Білокопитний В.В. просить задоволити позов з тих підстав, що на протязі останніх десяти років відповідач не приймав участі у вихованні сина і не звертався до органу опіки та піклування про усунення перешкод у спілкуванні із дитиною, крім того веде антигромадський та антиморальний спосіб життя. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області Кравець Т. подала заяву про розгляд справи у її відсутності, підтримує висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 22 лютого 2024 року постановлено провести по справі заочний розгляд. Заслухавши учасників процесу, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому [INFO] у них народився син [PERSON] . На підставі рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 03 серпня 2016 року шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу неповнолітній [PERSON] залишився проживати разом із матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області від 18 грудня 2023 року відомо, що [PERSON] жодного разу не відвідав сина, не поцікавився його життям та розвитком, не підтримував матеріально, також не цікавиться навчанням сина, не відвідує батьківські збори. На підставі цього орган опіки та піклування виконавчого комітету Лубенської міської ради вважає, про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо неповнолітнього сина [PERSON] . Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області від 12 лютого 2024 року [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав щодо неповнолітнього сина [PERSON] , оскільки він ухиляється від виконання батьківських обов`язків стосовно дитини, не піклується про його здоров?я, фізичний, духовний і моральний розвиток, не спілкується з дитиною в обсязі необхідному для нормального самоусвідомлення Вказані обставини підтверджуються письмовими доказами, що містяться в матеріалах справи. В судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердила доводи позивачки про те, що відповідач жодним чином не цікавиться життям дитини та не приймає в ньому участі. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Україною 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі\~- Конвенція про права дитини), яка в силу положень\~статті 9 Конституції України\~є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до пункту 1 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. За змістом частини сьомої\~статті 7 СК України\~дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених\~Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. В силу\~статті 11 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства» сім`я\~є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з пунктом 2 частини першої\~статті 164 СК України\~мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Із положень\~статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~слідує, що суд застосовує при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Мамчур проти України» («Mamchur v. Ukraine», заява №10383/09, рішення від 16 липня 2015 року, пункт 100) зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Також у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» («Hunt v. Ukraine», заява №31111/04, пункти 57-58) Європейський суд з прав людини вказав на те, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до сина. Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що проживання дитини разом із батьками в сім`ї відповідає якнайкращим її інтересам, оскільки дитина має право на особисте піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Розлучення дитини з батьками може бути обумовлене лише виключними обставинами, в тому числі неправомірною поведінкою батьків, яка призводить до грубого порушення економічних, соціальних і культурних прав дитини, створює загрози для безпечних умов її проживання та розвитку, перешкоджає належному матеріальному забезпеченню дитини. Позбавлення батьківських прав є одним із заходів сімейно-правової відповідальності, яка спрямована на захист прав та інтересів дитини, настає при винній поведінці батьків на підставах і у порядку, передбачених законом, та породжує настання невигідних для батьків наслідків, у тому числі втрату права, заснованого на спорідненості з дитиною. Однією з підстав позбавлення батьківських прав є ухилення батьків від виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники повинні мати систематичний та постійний характер. Відповідно до положень ст.12, 81, 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам. З матеріалів справи вбачається, що у серпні 2016 році сторони розірвали шлюб і з того часу відповідач [PERSON] не проживає разом із сином, не приймає участі у вихованні сина, не цікавиться його життям та не спілкується з ним. Відповідно до положень ст.171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім"ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також з питань сім"ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав. При вирішенні судом питання позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення матері (батька) до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь у її вихованні. Судом встановлено, що відповідач веде антигромадський, антиморальний спосіб життя, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, жодного разу не бачився зі своїм сином, не спілкується з ним, не бере участі у його вихованні, а також не допомагає матеріально. При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав. При цьому, суд бере до уваги висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області від 18 грудня 2023 року та висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області від 12 лютого 2024 року, згідно яких позбавлення батьківських прав [PERSON] визнано доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини [PERSON] . Крім того, [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] в розмірі частини його заробітку (доходу) щомісяця але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття В обґрунтування своїх вимог послалася на те, що [INFO] народився син [PERSON] . Дитина проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач не приймає участі в матеріальному забезпечені та вихованні сина, хоча має можливість надавати матеріальну допомогу. В зв`язку з цим позивачка просить в судовому порядку вирішити питання про стягнення з відповідача аліментів на дитину. Відповідно до\~ст. 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 цього Кодексу за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.\~\~ У відповідності\~до ст.\~182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1)\~наявність на\~праві власності,\~володіння та/або\~користування у\~платника аліментів\~майна та\~майнових прав,\~у тому\~числі рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів,\~виключних прав\~на результати\~інтелектуальної діяльності,\~корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи, що відповідач не надає належної матеріальної допомоги на утримання дитини, тому в силу ст. 180-183 СК України\~з нього підлягають стягненню аліменти на користь позивачки на сина [PERSON] . При визначенні розміру аліментів, що підлягають до стягнення, суд враховує, що відповідач є працездатною особою, працює, а тому визначає аліменти в розмірі 1/4 частини із всіх видів його доходу щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Оскільки при поданні даного позову позивачка звільнялася від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача у сумі 1073 грн 60 коп. на користь держави.

Outcome: approved