Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-26 00:00:00

У серпні 2023 року до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська надійшла вищезазначена позовна заява, в якій позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість по сплаті за теплопостачання у розмірі 55 451,30 грн., з яких: 34 021,64 грн. - сума основного боргу, 21 429,66 грн. - інфляційні збитки, а також вирішити питання розподілу судових витрат. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач посилався на те, що КП «Теплоренерго» ДМР надаються послуги з постачання теплової енергії на об`єкт споживача розташований за адресою: [ADDRESS] . З огляду на те, що [PERSON] (споживач) не виконує свої зобов`язання по оплаті отриманих послуг, утворилась заборгованість за період з 2017 року до липня 2023 року в сумі 34 021,64 грн., на яку нараховано інфляційні збитки у розмірі 21 429,66 грн., позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом. Відповідачем у вересня 2023 року надано суду відзив, доводи викладені в якому зводяться до незгоди з заявленими вимогами. Так, відповідачем зазначено, що наданий позивачем договір реструктуризації заборгованості є неналежно оформленим, тобто не містить підпису уповноваженої КП «Теплоенерго» ДМР особи, у зв`язку з чим є не укладеним. Також заявлено про застосування наслідків спливу строку позовної давності. Позивачем у грудні 2023 року надано суду відповідь на відзив, в якому зазначено про те, що чинне законодавств не містить конкретних вимог до договору реструктуризації, а тому твердження відповідача щодо недотримання його форми є хибними. Крім того, вказано, що зазначений договір свідчить про волю відповідача, спрямовану на визнання боргу та поступового його погашення. Також вказано про відсутність підстав для застосування строку позовної давності, оскільки згідно наявного в матеріалах справи розрахунку та з огляду на договір реструктуризації, він є таким, що не пропущений. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справ між суддями від 01.08.2023 року справу передано судді Кудрявцевій Т.О. Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Кудрявцевої Т.О. від 03.08.2023 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання представник позивача не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. У судове засідання відповідач не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності та без технічної фіксації судового засідання, проти позовних вимог заперечувала з підстав, вказаних у позові. Зважаючи на викладене, відповідно до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Розглянувши справу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що КП «Теплоенерго» ДМР з жовтня 2016 року по 2023 рік надає послуги з теплопостачання за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки №000642 про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 17.02.2022, за адресою: [ADDRESS] , рахуються: [PERSON] (співвласник), [PERSON] (співвласник), [PERSON] (співвласник), [PERSON] ( [INFO] ), [PERSON] ( [INFO] ), які є споживачами послуг, що надаються позивачем за вказаною адресою. Згідно копії договору №40/2022р./Ц.О.А. про реструктуризацію заборгованості за послуги централізованого опалення та гарячого водопостачання від 23.02.2022, споживач [PERSON] , проживаюча за адресою: [ADDRESS] , взяла на себе відповідальність сплатити заборгованість за використану теплову енергію, яка виникла станом на 26.01.2022 у розмірі 27 320,25 грн., строком до 25.02.2022. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, заборгованість за спожиту теплову енергію за адресою: [ADDRESS] за період з січня 2017 року до червня 2023 року становить 34 021,64 грн. З зазначеного розрахунку вбачається, що сплату за вказаний період було проведено два рази: 30.11.2017 року та 31.05.2021 року. Згідно наданого позивачем розрахунку інфляції, її розмір за період з 01.10.2016 до 23.02.2022 нараховану на суму боргу становить 21 429,66 грн. Так, правовідносини між сторонами, регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року, ЦК України, ЖК України, ЗУ «Про теплопостачання», ЗУ «Про житлово-комунальні послуги». Згідно ст.19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ №630 від 21 липня 2005 року визначено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. На підставі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 67, ч. 1 ст. 68 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги Згідно з п. 2 ч. 1 ст.5 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», до житлово-комунальних послуг належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. У відповідності до ч. 1, 2 ст. 9 цього ж Закону, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг. Згідно з абз. 5 п. 40 «Правил користування тепловою енергією» затверджених постановою КМУ від 3 жовтня 2007 р. N 1198, передбачено що споживач теплової енергії зобов`язаний вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил. Отже, з аналізу вказаних норм вбачається, що споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву відповідає визначений Законом обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми. Тобто, сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) та індексу інфляції не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові. Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що відповідач, порушуючи норми чинного законодавства та умови Договору, не здійснювала своєчасно оплату одержаних послуг, суд, в межах заявлених позовних вимог, вважає їх такими, що підлягають задоволенню. Ухвалюючи дане рішення судом враховано постанову ВС/КЦС від 19.08.2020 прийняту за результатами розгляду справи №703/2200/15-ц, в якій зазначено, що якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Посилання відповідача у відзиві на те, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на те, що позивачем було пропущено строк позовної давності, не заслуговують на увагу, оскільки відповідач, під час звернення до позивача з проханням вчинити дії з реструктуризації боргу визнала суму боргу за 2017-2022 роки. Посилання відповідача, з приводу того, що договір про реструктуризацію є не укладеним, що в свою чергу унеможливлює його сприйняття як акту, який свідчить про вчинення дій, спрямованих на визнання боргу, не заслуговує на увагу, оскільки в розрізі ст.ст.261-264 ЦК України визначальним є саме дія з боку боржника, спрямована на визнання боргу. Тобто, за відсутності заперечень з боку відповідача з приводу не вчинення нею дій, спрямованих на визнання боргу, відповідність договору реструктуризації приписам ЦК України, в тому числі дотримання механізму його підпису зі сторони стягувача, не має значення. Таким чином, позовні вимоги Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради підлягають задоволенню зі стягненням з [PERSON] на користь Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради заборгованості по сплаті за теплопостачання у розмірі 55 451 гривні 30 коп., з яких: 34 021 гривня 64 коп. - сума основного боргу, 21 429 гривень 66 коп. - інфляційні збитки. В силу вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 684,00 грн.

Outcome: approved