Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-21 00:00:00

рішенням Галицького\~районного суду\~м.Львова\~від 13.02.2024\~частково задоволено\~позов [PERSON] \~до ПП\~«МЕДІС» про\~захист прав\~споживача,\~відшкодування матеріальної\~та моральної\~шкоди,\~ухвалено стягнути\~із відповідача\~ ПП\~«МЕДІС» на\~користь [PERSON] \~відшкодування матеріальної\~шкоди в\~розмірі 400\~грн та\~70\~000\~грн моральної\~шкоди,\~а всього\~70\~400\~грн.,\~а такожсудові витрати за проведення експертизи в розмірі 16\~000 грн. Крім цього, ухвалено стягнути із ПП «МЕДІС» в дохід держави судовий збір в розмірі 725 грн 87 коп. В ході судового розгляду даної справи представником позивачки\~адвокатом Зазуляком Й.М. заявлено про наявність у позивачки судових витрат, а саме витрат на професійну правничу допомогу.\~ Від представника позивачки адвоката Зазуляка Й.М. 14.02.2024 надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у даній справі, у якій просить стягнути з відповідача в користь позивача 30 000 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката. У судовому засіданні позивачка [PERSON] та представник позивачки\~адвокат Зазуляк Й.М. заяву підтримали, просили ухвалити додаткове рішення та стягнути зазначену вище суму витрат на професійну правничу допомогу. Відповідач ПП «МЕДІС» явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, шляхом скерування повісток на електронну адресу відповідача та його представника, будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило. Заслухавши думку позивача та її представника, дослідивши матеріали заяви представника позивача про ухвалення додаткового рішення та матеріали цивільної справи, суд приходить до такого висновку. Відповідно до п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України\~суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Із урахуванням наведених норм та викладених обставин, оскільки питання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу судом не вирішено при ухваленні рішення та представником позивачки [PERSON] до закінчення судових дебатів зроблено відповідну заяву про те,\~що розмір\~витрат на\~професійну правничу\~допомогу,\~які позивач сплатила або має сплатити в зв`язку з розглядом справи ним буде подано протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, суд вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення у цивільній справі щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ч. 2\~ст. 137 ЦПК України\~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3\~ст. 137 ЦПК України\~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 4\~статті 137 ЦПК України\~передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно із п. 2 ч. 3\~ст. 141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). Частиною 5\~ст. 137 ЦПК України\~встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. У розумінні положень частини 5 статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Водночас, Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22). Процесуальний закон визначає критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Поряд з вказаним необхідно наголосити увагу, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України. Вказане висловлено у постановах Верховного Суду від 26.01.2022 справа №127/1415/20, від 03.08.2022 справа №569/1159/20, від 04.08.2022 справа №761/20215/19. Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Встановлено, що правнича допомога позивачці [PERSON] надавалась адвокатом Зазуляком Й.М. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 02.07.2007 №21/577, видане Закарпатською обласною кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури), на підставі договору про надання правової допомоги №21/29 від 27.07.2021. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу стороною позивача подано до суду: - відповідний договір про надання правової допомоги №21/29 від 27.07.2021, згідно п.5.1 якого клієнт зобов`язується виплатити адвокатові за надання правової допомоги гонорар, сума якого встановлюється за домовленістю у окремому додатку договору; - додаток №1 до договору №21/29 від 27.07.2021 акт погодження вартості послуг адвоката, згідно якого сторони погодили, що розмір винагороди (гонорар) за надання правової допомоги буде становити 30\~000 грн, без врахування витрат на відрядження, витрат на поштову кореспонденцію, транспортних витрат, а також встановили перелік послуг, які входять у вартість; - додаток №2 до договору №21/29 від 27.07.2021 - акт приймання-передачі виконаної роботи та наданих послуг від 14.02.2024, який містить детальний опис виконаної роботи на наданих послуг; - відповідну квитанцію від 29.07.2021 про оплату позивачем [PERSON] на рахунок адвоката Зазуляка Й.М. за адвокатські послуги 30 000 грн. Згідно із вищевказаними доказами загальна вартість наданих послуг адвокатом Зазуляком Й.М. позивачці [PERSON] складає 30 000 грн. Відповідач ПП «МЕДІС» не скористався своїм правом на подання заяви про зменшення витрат на правову допомогу та не заперечував щодо співмірності витрат на правову допомогу. Дослідивши надані докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу адвоката під час розгляду цивільної справи №461/4765/23, складність самої справи, обсяг наданих адвокатських послуг, виходячи з критерію розумності та співрозмірності, враховуючи вищезазначені висновки Верховного Суду, а також відсутність клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката відповідно до приписів ч.5 ст.137 ЦПК України, не надання відповідачем будь яких доказів, які б свідчили про необґрунтованість та неспівмірність витрат на правничу допомогу, які понесені позивачем, суд вважає, що з відповідача ПП «МЕДІС» слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 30\~000 грн.

Outcome: approved