Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживача фінансових послуг, стягнення заборгованості за договором банківського вкладу (депозиту), посилаючись на те, що в 2013 році між [PERSON] та Акціонерним товариством «Комерційний банк «ПриватБанк» укладений договір банківського вкладу (депозиту) «Стандарт», предметом якого є розміщення строкового вкладу строком на дванадцять місяців; строк розміщення вкладу неодноразово пролонгований сторонами. В жовтні 2019 року, в зв`язку з закінченням строку дії договору, представник позивача вкладника Мірошник Ольга Юріївна за довіреністю, посвідченою 19.08.2016 року Михайловською А.А. приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу, реєстровий № 2306, звернулась до відповідача з заявою про повернення вкладу та нарахованих процентів. 31 жовтня 2019 року представник позивача повторно звернулась до відповідача з заявою про видачу вкладу та нарахованих процентів. Згідно виписки АТ КБ «ПриватБанк» за договором «Стандарт» на 12 місяців, сума до виплати за депозитом становить: 69 396,67 євро - сума вкладу, 461,98 євро нараховані відсотки. Відповідачем зобов`язання за договором не виконані, сума вкладу та нараховані проценти позивачу не виплачені. Внаслідок неналежного виконання договірних зобов`язань, станом на 04 листопада 2019 року\~\~ заборгованість відповідача перед позивачем становить 1 925 012 гривень 32 копійки, виходячи з офіційного курсу НБУ (27,555819 гривень). Просить стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] заборгованість по вкладу у розмірі 1\~912\~282,08 грн., нараховані проценти за договором «Стандарт» на 12 місяців у розмірі 12730,24 грн. 23.06.2023 року представником позивача Шимановським А.В. скеровано до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просить стягнути з Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на користь [PERSON] - 69396,67 євро вкладу та 461,98 євро нарахованих процентів за договором № SAMDNWFD0070004663500 Вклад «Стандарт» від 16.09.2013 р., посилаючись на те, що як встановлено судами під час попереднього розгляду справи, 16 вересня 2013 року між гр. [PERSON] та AT КБ «Приватбанк» укладений договір № SAMDNWFD0070004663500, згідно з умовами якого [PERSON] передає AT КБ «ПриватБанк» кошти для розміщення на депозитному вкладі, параметри вкладу: вклад «Стандарт» SAMDNWFD0070004663500, оформлено 16 вересня 2013 року; сума вкладу - 39 500,00 (тридцять дев`ять тисяч п`ятсот) євро: вклад оформлений на 366 днів (строк вкладу), до 16 вересня 2014 року включно; AT КБ «ПриватБанк» відкрито позивачу особовий рахунок № [NUMBER] , на який зараховується вклад; на суму вкладу нараховуються проценти за ставкою 7 % річних; проценти за вкладом зараховуються на рахунок/картку № [NUMBER] ; період нарахування процентів за вкладом - один місяць. Згідно заяви на переказ готівки № ATM06BCKL4 від 16.09.2013 р. грошові кошти на депозит вносились вкладником (позивачем) у євро. Також, в процесі розгляду справи відповідачем надано виписку за операціями по рахунку з 01.10.2010 р. іто 16.10.2019 р., згідно якої сума до виплати по депозиту складає: 69396,67 євро вкладу та 461,98 євро нарахованих процентів. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК). Відповідно до положень ч. 1, п.п. 1, 3, 7, 10 ч. 2\~ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. В судовому засіданні встановлено, що 16 вересня 2013 року між [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк» укладений договір № SAMDNWFD0070004663500, згідно з умовами якого [PERSON] передає АТ КБ «ПриватБанк» кошти для розміщення на депозитному вкладі, параметри вкладу: вклад «Стандарт» SAMDNWFD0070004663500, оформлено 16 вересня 2013 року; сума вкладу 39 500 (тридцять дев`ять тисяч п`ятсот) євро; вклад оформлений на 366 днів (строк вкладу), до 16 вересня 2014 року включно; АТ КБ «ПриватБанк» відкрито позивачу особовий рахунок № [NUMBER] , на який зараховується вклад; на суму вкладу нараховуються проценти за ставкою 7 % річних; проценти за вкладом зараховуються на рахунок/картку № [NUMBER] ; період нарахування процентів за вкладом один місяць. Частиною третьою\~статті 11 ЦК України\~передбачено, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Положеннями частин першої, другої\~статті 509 ЦК України\~встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до\~статті 527 ЦК України\~боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Статтею 610 ЦК України\~визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі\~статтею 1058 ЦК України\~за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником, є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 ЦК України). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесено вклад, застосовується положення про договір банківського рахунка (глава 72 ЦК України), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Виходячи зі змісту\~статті 1058 ЦК України, договір банківського вкладу має своїм наслідком ту обставину, що готівкові гроші вкладник передає у власність банку, а отже, з моменту передачі вкладником банку грошових коштів, банк набуває право власності на ці кошти. Тому за зобов`язальними правовідносинами, що виникли між ними на підставі договору банківського вкладу, у вкладника виникає право вимагати повернення суми вкладу за закінченням строку дії договору з виплатою відповідної суми процентів, передбачених умовами договору, а в банку\~\~обов`язок повернути вклад з нарахованими на нього процентами за користування грошовими коштами. У разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом (частина перша статті 1073 ЦК України). Згідно з пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516, залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. \~Пункт 10.1 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, яка діяла на час виникнення правовідносин, передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред`явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунка кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку. З огляду на вказане письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджене договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту (див. висновок Верховного Суду України, викладений у постановах від 6 червня 2012 року у справі № 6-17цс12 і від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-118цс14). Квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі (див. також висновки Верховного Суду України, викладені у постановах від 25 квітня 2012 року у справі № 6-20цс12 та від 6 квітня 2016 року у справі № 6-352цс16). Відповідно до постанови від 25.09.2018\~ № 103 «Про затвердження Інструкції про порядок організації касової роботи банками та проведення платіжних операцій надавачами платіжних послуг в Україні» банк (філія, відділення) під час здійснення касових операцій має забезпечувати: своєчасне відображення касових операцій у бухгалтерському обліку, належний внутрішній контроль за касовими операціями. Додержання письмової форми договору є обов`язковою умовою взаємовідносин між банком і вкладником (пункт 2.2 глави 2 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516). Банк визначає\~відповідальних працівників,\~яким надається\~право підписувати\~касові документи\~з використанням\~кваліфікованих ЕП\~та/або\~використовувати електронну\~печатку банку,\~забезпечує перевірку\~та підтвердження\~ЕП/електронної(их)\~печатки(ок)\~на касових\~документах відповідно\~до вимог\~Закону\~України\~«Про електронні\~довірчі послуги»\~та нормативно-правових\~актів Національного\~банку з\~питань застосування\~ЕП та\~електронної печатки\~і визначає\~систему зберігання\~касових документів\~в електронній\~формі,\~а також\~систему контролю\~за виконанням\~касових операцій. (пункт 109 постанови від 25.09.2018\~ № 103 «Про затвердження Інструкції про порядок організації касової роботи банками та проведення платіжних операцій надавачами платіжних послуг в Україні»). Випискою АТ КБ «ПриватБанк» за договором «Стандарт» підтверджено, що за період з 01 жовтня 2010 року до 16 жовтня 2019 року, клієнт [PERSON] , 27 серпня 2019 року банком здійснено виплату за договором у сумі 69 396,67 євро. Згідно із заявою на видачу готівки від 27 серпня 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» видано готівку з депозиту в сумі 69 396,67 євро, що в еквіваленті становить 1 924 514,56 грн, отримувач: [PERSON] , [INFO] , паспорт серії [NUMBER] , виданий 10 листопада 1997 року Черкаським РВ УМВС України в Черкаській області, адреса: [ADDRESS] . При видачі коштів за договором № SAMDNWFD0070004663500, банком перевірялася особа [PERSON] відповідно до паспортних даних та здійснена перевірка доручення шляхом перевірки в Єдиному реєстрі довіреностей та запитом до нотаріуса. Крім того [PERSON] був клієнтом банку ( отримання кредиту). 17 та 31 жовтня 2019 року представник позивача за довіреністю [PERSON] зверталася до АТ КБ «ПриватБанк» з вимогами про видачу вкладу та нарахованих відсотків за договором банківського вкладу (депозиту) «Стандарт». Листом від 29 листопада 2019 року № 20.1.0.0.0/7 191017/117 АТ КБ «ПриватБанк» повідомило представника вкладника Мірошник О.Ю. про неможливість здійснення виплати вкладу № SAMDNWFD0070004663500, рахунок № [NUMBER] , оскільки вклад достроково розірваний [PERSON] представником [PERSON] за довіреністю, серія та номер ННН 416801, посвідченою приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Подкуйко Т.В. 22 липня 2019 року, зареєстрованою за реєстровим № 517. Представник за довіреністю [PERSON] не зверталася до банку з заявою про несанкціоновану видачу коштів відповідно до договору № SAMDNWFD0070004663500. Слідчим відділом Черкаського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Черкаській області (далі СВ Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області) здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12019251010005790 від 21 жовтня 2019 року. Відомості про вчинення кримінального правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 жовтня 2019 року за фабулою: «До Черкаського відділу поліції надійшла заява гр. [PERSON] про те, що 11 жовтня 2019 року близько 12 год. 00 хв., отримавши виписку по депозитному рахунку АТ КБ «ПриватБанк», виявила, що 27 серпня 2019 року не встановлена особа отримала депозитні кошти, викравши їх, в результаті чого завдано шкоди в великих розмірах» правова кваліфікація за частиною третьою статті 190 Кримінального кодексу України (далі КК України). Під час розгляду кримінального провадження приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Східно міжрегіонального Міністерства юстиції (м. Харків) Подкуйко Тетяною Володимирівною скеровано Черкаському районному управління поліції ГУ НП в Черкаській області лист вих.. № 59/01-16 від 08.09.2021 року, в якому зазначає: «Мною, Подкуйко Т.В., приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області 22 липня 2019 року було посвідчено довіреність від імені [PERSON] за реєстрованим № 517. Також повідомляє, що мною було встановлено особу [PERSON] за паспортом громадянина України серії [NUMBER] , виданим Придніпровським РА УМВС України в Черкаській області, 13 листопада 1997 року, який також надав довідку про присвоєння ідентифікаційного номера, яка була видана на його ім`я [NUMBER] , виданою Державною податковою інспекцією у місті Черкаси Державної податкової інспекції України від 06.09.2004 року та інформацію щодо банківських рахунків на розпорядження якими видав довіреність, а саме: номери рахунків та дати їх відкриття.» З копії доручення від 22 липня 2019 року, виданого [PERSON] [PERSON] , вбачається, що в дорученні зазначені номери рахунків. Постановою слідчого СВ Черкаського РУП ГУНП Черкаській області від 14 квітня 2022 року кримінальне провадження № 12019251010005790 закрито на підставі частини першої статті 284 КК України, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Постанова слідчого до суду не оскаржувалась та набрала чинності. Велика Палата Верховного Суду в постановах від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19), від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19-ц (провадження № 14-79цс21) сформулювала висновок, що у випадку заперечення самого факту укладення правочину, як і його виконання, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним, шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність правочину у мотивувальній частині судового рішення. Порушенням права у такому випадку є не саме по собі існування письмового тексту правочину, волевиявлення позивача щодо якого не було, а вчинення конкретних дій, які порушують право позивача. Протилежне тлумачення означало б, що суд надає документу, підробку якого встановлено належним чином, статус дійсного, визнає настання відповідних правових наслідків за відсутності як волевиявлення, так і інших законних підстав для цього, та покладає на особу нічим не обґрунтований обов`язок застосувати для уникнення настання правових наслідків за підробленим документом ті самі способи захисту, що й в умовах, коли правочин дійсно вчинено, а його правомірність презюмується. У даній справі позивач пред`явив вимогу про стягнення з відповідача на його користь заборгованості за вкладом та нарахованими процентами. Під час розгляду справи позивач зазначав, що\~довіреність, на підставі якої банк видав [PERSON] депозитний вклад та нараховані проценти, він не видавав. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що згідно з висновком службового розслідування, проведеного службою безпеки ГРУ АТ КБ «ПриватБанк», кошти, які знаходилися на вкладі позивача, отримала невстановлена особа із використанням підроблених документів (паспортів громадян України) (а. с. 158 164 т. 1). Наявна у матеріалах справи копія паспорта (238, 239 т. 1), за яким приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Подкуйко Т.В. встановлено особу [PERSON] при посвідченні 22 липня 2019 року довіреності на ім`я [PERSON] , не відповідає копії паспорта позивача (а. с. 9 т. 1), оскільки в паспорті, що наданий нотаріусу, міститься фотографія іншої особи, а не позивача, що видно в результаті візуально-порівняльного огляду. Обставини, встановлені у висновку службового розслідування, проведеного службою безпеки ГРУ АТ КБ «ПриватБанк», а також той факт, що у паспорті, поданому нотаріусу для посвідчення особи під час укладення довіреності, зображена інша особа, а не позивач, свідчать про відсутність волевиявлення позивача на вчинення правочину, а саме видачі довіреності на ім`я [PERSON] . Факт того, що постановою слідчого СВ Черкаського РУП ГУНП Черкаській області від 14 квітня 2022 року кримінальне провадження закрито на підставі частини першої статті 284 КК України, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, не мають правового значення для вирішення цього спору, з\~огляду на те, що між сторонами на підставі договору виникли цивільно-правові відносини. Виходячи з положень частини першої статті 509, частини першої статті 1058 ЦК України, належним виконанням банком своїх зобов`язань за договором банківського вкладу є повернення вкладу з нарахованими на нього процентами саме вкладнику або належним чином уповноваженій ним особі. В судовому засіданні стороною позивача не доведено факту неналежного виконання стороною відповідача своїх зобов`язань за договором, а судом не встановлено порушень постанови від 25.09.2018\~ № 103 «Про затвердження Інструкції про порядок організації касової роботи банками та проведення платіжних операцій надавачами платіжних послуг в Україні» зі сторони відповідача. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. За таких обставин, суд аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів, приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed