Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-18 00:00:00

У жовтні 2023 року позивач, в інтересах якої діє представник, звернулиая до суду з вказаним позовом, на обґрунтування якого зазначено, що позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05.06.2018 належить 18/25 часток житлового будинку А-1, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Вказане нерухоме майно розташоване на земельній ділянці, площею 0,0779 га, кадастровий №1414100000:01:001:1102 та належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Інші 7/25 часток нерухомого майна за вищевказаною адресою належали [PERSON] та складались із житлового будинку, сараю - літньої кухні, погріб. Інших будівель і споруд за цією адресою немає. Фактично, майно, що складало 7/25 часток, - знищене, [PERSON] померла [INFO] , тому відсутні правові підстави вважати спірне нерухоме майно спільною частковою власністю. Позивач обмежена у здійсненні свого права власності, оскільки при зверненні до Управління містобудування та архітектури Слов`янської міської військової адміністрації вона отримала відмову у присвоєнні адреси, яка мотивована необхідністю спільного звернення із другим власником. Чинним законодавством не передбачене автоматичне припинення права спільної часткової власності внаслідок знищення майна чи смерті його власника. Також вона позбавлена можливості укласти договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна, оскільки співвласник майна [PERSON] померла, спадкоємці відсутні. Тому, вона вимушена звернутися до суду за захистом свого права. Просить припинити право спільної часткової власності на 18/25 часток спірного житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] шляхом виділу вищевказаного нерухомого майна із спільної часткової власності та визнати за нею право власності на спірний житловий будинок як самостійний об`єкт нерухомості (одиницю). Позивач та її представник до судового засідання не з`явилися, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, наполягали на задоволені позову. Представник Слов`янської міської військово цивільної адміністрації Краматорського району Донецької області до судового засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, рішення просив винести на розсуд суду. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступне. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05.06.2018, реєстровий №1-337, посвідченого державним нотаріусом Першої слов`янської державної нотаріальної контори, належить 18/25 часток житлового будинку А-1, розташованого за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 101,6, житловою площею 67,6 кв.м., з господарськими будівлями і спорудами: В літня кухня-гараж, З сарай, 1 свердловина. Земельна ділянка, на якій розташований вищевказаний житловий будинок, площею 0,0779 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель, кадастровий №1414100000:01:001:1102 належить позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05.06.2018, реєстровий №1-338, посвідченого державним нотаріусом Першої слов`янської державної нотаріальної контори. Відповідно до технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок по [ADDRESS] часток майна становлять: житловий будинок А-1, розташований загальною площею 101,6, житловою площею 67,6 кв.м., з господарськими будівлями і спорудами: В літня кухня-гараж, З сарай, 1 свердловина. З довідки КП БТІ №343/01 від 27.09.2023, вбачається, що 7/25 часток нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] належали [PERSON] та складались із житлового будинку Б, сараю - літньої кухні Д, погрібу Ж. З вказаної довідки вбачається, що відповідно до матеріалів технічної інвентаризації від 14.03.2018 вищевказані споруди знесені. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 04.08.2001. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 346, 349 Цивільного кодексу України підставами припинення права власності є знищення майна. Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 346 Цивільного кодексу України право власності припиняється у разі смерті власника. [PERSON] було відмовлено в присвоєнні адреси житлового будинку [ADDRESS] через ненадання правовстановлюючих документів на 7/25 часток спірного домоволодіння, що вбачається з листа Управління містобудування та архітектури Слов`янської міської військової адміністрації №382600-01-01 від 12.10.2023, повідомленням про відмову у зміні адреси об`єкту нерухомого майна житлового будинку, витягу з реєстру будівельної діяльності щодо інформації про відмову у присвоєнні адреси від 11.10.2023. Як вбачається з Витягну зі спадкового реєстру № 75109418 від 13.12.2023 року після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилась, свідоцтва про право на спадщину не видавались. Відповідно до ч. 1 ст. 355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно з ч. 1 ст. 358 Цивільного кодексу України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Відповідно до ч. 1 ст. 364 Цивільного кодексу України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. На підставі ч. 4 ст. 364 Цивільного кодексу України у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Згідно зі ст. 367 Цивільного кодексу України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Як було встановлено судом, майно, що складало 7/25 часток та належало [PERSON] , - знищене, позивач позбавлена можливості укласти договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна, оскільки співвласник майна померла, спадкоємці відсутні. Статтею 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно приписів\~ст.ст.\~317,\~319\~ЦК України\~власникові належать\~права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованих Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, кожна фізична особа або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який посвідчує його право власності. Оцінивши зібрані у справі докази, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки у даному випадку відсутня інша можливість захисту права власності, договір про виділ у натурі нерухомого майна не можу бути укладений, що без законних підстав обмежує право позивача у реалізації її права власності. З оглядом на зазначене, суд набуває висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, законними та такими, що підлягають задоволенню. Позивач не ставить питання про відшкодування судових витрати, які суд вважає можливим залишити за позивачем.

Outcome: approved