Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-25 00:00:00

[PERSON] 24.01.2024 року звернувся до Ленінського районного суду міста Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, в якому просив скасувати арешт на нерухоме майно [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , накладений державним виконавцем Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ Лижник В.О. в рамках виконавчого провадження № 21746138, внесеного 27.08.2010 року Дніпропетровською філією ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України до державного реєстру речових прав на нерухоме майно під реєстраційним номером обтяження № 10185409. Позов мотивований тим, що в жовтні 2023 року позивач звернувся до нотаріальної контори, де дізнався, що стосовно усього майна позивача діє обтяження у вигляді арешту майна на підставі постанови державного виконавця Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ Лижник В.О. Із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачу стало відомо, що 27.08.2010 року, в рамках виконавчого провадження, під реєстраційним номером обтяження № 10185409, до державного реєстру речових прав, ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України було внесено реєстраційне обтяження шляхом арешту майна [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , та оголошення заборони на його відчуження, без визначення типу майна, а саме на все майно. На звернення позивача до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська і до Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), він отримав документи, згідно яких державний виконавець Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ Лижник В.О., при виконанні судового наказу, виданого Ленінським районним судом м. Дніпропетровська 12.03.2010 року у справі № 2н-225/10 стосовно боргових зобов`язань боржників [PERSON] і [PERSON] перед ПАТ «ВіЕйБі Банк», помилково, в документах виконавчого провадження, вказав ідентифікаційний код не [PERSON] ( [NUMBER] ), а код позивача [NUMBER] . Через зазначення у виконавчому провадженні коду позивача, арешт на все майно було накладено не за прізвищем боржника [PERSON] , а прізвищем позивача. 16.11.2023 року із Фонду гарантування вкладів фізичних осіб позивач отримав відповідь про те, що будь-які зобов`язання клієнта [PERSON] перед ПАТ «ВіЕйБі Банк» відсутні. Ухвалою Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 25 січня 2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 14 лютого 2024 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. Позивач [PERSON] письмово просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи сповіщався належним чином. У відзиві на позов, посилаючись на необґрунтованість позовних вимог, просив відмовити в їх задоволенні. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що судовим наказом Ленінського районного суду м. Дніпропетровська у справі № 2н-225/10 від 12.03.2010 року стягнуто солідарно з [PERSON] , ідентифікаційний номер: [NUMBER] , [PERSON] на користь Відкритого акціонерного товариства Всеукраїнський Акціонерний Банк заборгованість за кредитним договором у розмірі 18126,21 грн., судовий збір у розмірі 90,63 грн. та витрати по сплаті інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи у розмірі 30 грн. (а.с. 12). Із витягу\~з Державного\~реєстру речових\~прав на\~нерухоме майно\~вбачається,\~що 27.08.2010\~року у\~виконавчому провадженні\~№ 21746138\~під реєстраційним\~номером обтяження\~№ 10185409\~до Державного\~реєстру речових\~прав,\~ДП «Інформаційний\~центр» Міністерства\~юстиції України\~було внесено\~реєстраційне обтяження\~шляхом арешту\~майна [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , та оголошення заборони на його відчуження, без визначення типу майна, а саме на все майно (а.с. 7-9). Тобто при накладенні арешту на майно боржника [PERSON] в Реєстр внесено РНОКПП позивача [PERSON] [NUMBER] . У відповіді Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 26.12.2023 року зазначено, що згідно даних АСВП-спецрозділ на виконанні у Відділі перебувало виконавче провадження № 21746138 про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованості у розмірі 18\~246,21 грн. Вказане виконавче провадження завершено на підставі п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» 14.12.2012 року. Повторно виконавчий документ до відділу не надходив. Повідомлено, що Відділ не має правових підстав для зняття арешту в рамках вказаного завершеного виконавчого провадження та рекомендовано звернутись до суду (а.с. 10). Згідно з відповіддю Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 16.11.2023 року, відповідно до інформації, що знаходилась в розпорядженні Фонду протягом ліквідаційної процедури ПАТ «ВіЕйБі Банк» станом на 16.11.2023 року будь-які зобов`язання клієнта [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) перед ПАТ «ВіЕйБі Банк» відсутні (а.с. 11). Згідно ст. 41 Конституції України право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Верховною Радою України 17.07.1997 року, передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За змістом права власності, визначеного ст. 317 ЦК України, право власності це право володіння, користування і розпорядження майном. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. На підставі ч. 2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Перешкоджання вчиненню виконавцем дій, пов`язаних із зверненням стягнення на майно (кошти) боржника, порушення заборони виконавця розпоряджатися або користуватися майном (коштами), на яке накладено арешт, а також інші незаконні дії щодо арештованого майна (коштів) тягнуть відповідальність, установлену законом. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Приймаючи до уваги те, що [PERSON] не є боржником у виконавчому провадженні № 21746138, а при накладенні 27.08.2010 року обтяження під реєстраційним номером № 10185409 було помилково вказано РНОКПП позивача, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги те, що позов підлягає задоволенню, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1\~211,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved