Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обгрунтування посилаючись на те, що 07.07.2021 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» було укладено електронний договір № 4428730 про надання споживчого кредиту. ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало [PERSON] кредит в сумі 14\~550, 00 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № [NUMBER] . 17 січня 2023 р. між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», як клієнтом, та ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА», як фактором, було укладено договір факторингу №17.01/23-Ф, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором. Відповідно до договору факторингу № 17.01/23-Ф від 17.01.2023 року ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло право грошової вимоги до відповідача. Таким чином, на переконання позивача, відповідач має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «Фінтраст\~Україна» за кредитним договором № 4428730 від 07.07.2021 р. в розмірі 42 214,00 грн., з яких: 14\~550, 00 грн. тіло кредиту, 28\~664, 00 нараховані проценти. Представник позивача в окремо поданій заяві просив суд про розгляд справи у його відсутності, просив позов задовольнити повністю. Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 280 ЦПК України). Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Як встановлено\~судом на\~підставі доказів,\~наданих у\~порядку ст.ст.\~76\~-80\~ЦПК України,\~07.07.2021 р. між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» було укладено електронний договір № 4428730 про надання споживчого кредиту. Відповідно до п. 1.3 договору, кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати та надав позичальнику кредит в розмірі 14 550 грн.; згідно кредитного договору сума кредиту становить 14 550,00 грн., строк кредитування 30 днів, процентна ставка 1,90 % (фіксована). Згідно з договором факторингу № 17.01/23-Ф від 17.01.2023 р. ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло право грошової вимоги до відповідача (а.с. 26 -30). Відповідач допустив порушення виконання грошового зобов`язання, яке виникло на підставі договору, розмір заборгованості станом на 17.01.2023 р. становить 43 214,00 грн. (а.с. 43 56), яка складається з наступного: 14\~550, 00 грн. тіло кредиту, 28\~664,00 відсотки за користування кредитом. Відповідно до договору факторингу № 17.01/23-Ф від 17.01.2023 р. ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло право грошової вимоги до відповідача (а.с. 26-30). Процесуальні дії у справі: -ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15.09.2023 р. відкрито провадження по справі та справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (а.с. 73). Правовідносини між сторонами в даній справі виникли з договірних правовідносин (кредитного договору), що підтверджується кредитним договорам № 4428730 від 07.07.2021 р., вказані договори є дійсними, та регулюються ч. 1 та ч. 2 ст. 509, ч. 1 ст. 598, ст. 599, ст.ст. 526, 527, 629, ч. 2 ст. 1050, ст. 1054, ч. 1 ст. 530, ч. 1 ст. 625, ст.ст. 512, 514, ч. 1 ст. 1077 ЦК України. Суд, дослідив докази в межах заявлених суду позовних вимог, дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю, виходячи з наступного. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги. Цивільне законодавство передбачає заміну кредитора в будь-якому зобов`язанні, за винятком зобов`язань, нерозривно пов`язаних з особою кредитора (ст. 515 ЦК України). При цьому заборона на відступлення права вимоги має встановлюватися законом або договором. Таким чином, відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (ч. 3 ст. 656 ЦК України); (б) дарування (ч. 2 ст. 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України). Як встановлено судом та зазначено вище, в результаті укладеного 17.01.2023 р. договору факторингу до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором №4428730 про надання споживчого кредиту, який був укладений між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] . Згідно з ч. 1\~ст.\~1077\~ЦК\~України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Зобов`язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України), та ці підстави зазначені в ст. ст. 599, 600, 601, 604 - 609 ЦК України, та за відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. Згідно зі змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ст. 527 ЦК). Статтею 629 ЦК України, передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ч. 2\~ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. Згідно з вимогами ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом ( ч. 1 ст. 612 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Оскільки з боку відповідача було допущено порушення умов виконання грошового зобов`язання, які виникло на підставі кредитного договору, що призвело до утворення заборгованості, вочевидь порушення прав позивача з боку відповідача, тому порушені права позивача підлягають поновленню в обраний в даному позові спосіб (ст. 16 ЦК): стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості станом на 17.01.2023 р. за кредитним договором № 4428730 в розмірі 43 214,00 грн., з яких: 14\~550, 00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 28\~664, 00 грн. сума заборгованості за відсотками. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до ч. 2 ст. 133, ч. 1 ст. 141, п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України. При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір в розмірі 2\~147,20 грн. відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», оскільки позов задоволено повністю, 2\~147,20 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved