Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-25 00:00:00

8 серпня 2023 року до Вишгородського районного суду Київської області, засобами поштового зв`язку та за підписом представника позивача - Бугаєнко Т.С., надійшла вказана позовна заява, у якій позивач просить стягнути з [PERSON] суму страхового відшкодування в розмірі 60000 гривень, а також понесені судові витрати у розмірі 2684 гривні. В обґрунтування позову зазначено, що 06 квітня 2020 року між ПАТ «Страхова компанія «УСГ» та [PERSON] (Страхувальник) був укладений Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-0102-20-00129 предметом якого є страхування транспортного засобу «Audi A5», державний номер [NUMBER] . 02 жовтня 2020 року о 16:40 у м Києві по пр-т. Броварському, 36, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу «Audi A5», державний номер [NUMBER] , під керуванням водія - [PERSON] , та транспортного засобу «DAF FTCF 85.410», державний номер [NUMBER] , під керуванням водія - [PERSON] . Згідно постанови Дніпровського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2020 року (справа №755/15552/20) вищевказана дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення [PERSON] Правил дорожнього руху України та його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. 07 жовтня 2020 року Страхувальник звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування й надав усі необхідні документи. 13 жовтня 2020 року позивачем на підставі рахунку №0000065433 від 05 жовтня 2020 року було складено страховий акт №ДККА-73325 та розрахунок страхового відшкодування до нього. На підставі вищевказаних документів позивачем здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 190000,00 гривень, що підтверджується платіжним дорученням №25249 від 13 жовтня 2020 року. Позивачем зазначено, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент ДТП була застрахована в ПАТ «НАСК «ОРАНТА» згідно полісу ОСЦПВ АО-7027204. 17 листопада 2020 року позивач звернувся із заявою на виплату страхового відшкодування №43717 до ПАТ «НАСК «ОРАНТА». 11 лютого 2021 року ПАТ «НАСК «ОРАНТА» сплатила по заяві позивача страхове відшкодування в розмірі ліміту за шкоду завдану майну передбаченого полісом, тобто 130000,00 гривень. Тому, залишок боргу, який має сплатити відповідач становить: 190000,00 гривень - 130000,00 гривень = 60 000,00 гривень. Позивач зазначає, що 09 січня 2023 року на адресу [PERSON] було направлено претензію №47185 з проханням в добровільному порядку сплатити суму страхового відшкодування. Однак [PERSON] було залишено її без задоволення. Враховуючи небажання відповідача в досудовому порядку вирішити питання щодо повернення зазначеної суми, позивач звернувся до суду з цим позовом. Після виконання судом вимог частини восьмої статті 187 ЦПК України, ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 10 серпня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву і відкрито провадження у цивільній справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників провадження з призначенням до розгляду у судове засідання на 24 жовтня 2023 року о 10:00. 2 жовтня 2023 року до суду, засобами поштового зв`язку, від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (датований 28 вересня 2023 року). Як зазначено у відзиві, відповідач, не заперечуючи фактичних обставин щодо дорожньо-транспортної події, його винуватості, здійснення страховиком страхового відшкодування потерпілому, він заперечує щодо позовних вимог до нього, зазначивши, що у матеріалах справи відсутні докази надсилання йому позивачем претензії, а також, що позивач не вірно визначився із відповідачем у справі, оскільки відповідно до матеріалів, наданих позивачем, зокрема «Заява про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування», «Протокол про адміністративне правопорушення серія ДПР16 №102350 з додатками», згідно яких страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності поліс ОСЦІВ ДО-7027204 ПАТ «НАСК «ОРАНТА» на дату дорожньо-транспортної пригоди (02.10.2020) була юридична особа ТОВ «КОМПЛЕКС АГРОМАРС» (ідентифікаційний код юридичної особи 30160757). Відповідно до «Заяви про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування» (що міститься в матеріалах справи) яка була подана учасником ДТП (постраждала особа) на адресу Позивача, вищезазначений факт відображений і як наслідок можна дійти висновку про обізнаність Позивача про факт, що застрахованою особою за полісом ОСЦІВ ДО-7027204 ПАТ «НАСК «ОРАНТА» на дату дорожньо-транспортної пригоди (02.10.2020р.) була юридична особа ТОВ «КОМПЛЕКС АГРОМАРС». Не заперечуючи, що безпосереднім учасником ДТП, що відбулася 02.10.2020, був Відповідач, який скоїв зіткнення на автомобілі Марка DAF CF 85.360 (VIN-код [NUMBER] ), державний номер [NUMBER] , та власником вказаного автомобіля була юридична особа ТОВ «КОМПЛЕКС АГРОМАРС», яка в тому числі, була страхувальником згідно полісу ОСЦІВ ДО-7027204 ПАТ «НАСК «ОРАНТА». Відповідач вказує, що на дату ДТП, він перебував з зазначеною юридичною особою (ТОВ «КОМПЛЕКС АГРОМАРС»), в трудових відносинах на підставі безстрокового трудового договору на посаді «водія». На підтвердження даного факту до відзиву додано належним чином завірену копію «Трудової книжки Відповідача» та «Відомості про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб на ім?я Відповідача». Таким чином, Відповідач керував транспортним засобом під час виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору з особою, яка на праві власності, володіла (є) транспортним засобом. Також у відзиві звернуто увагу, що між Відповідачем та власником автотранспортного засобу/роботодавцем ТОВ «КОМПЛЕКС АГРОМАРС» не було укладено письмовий договір про взяття Відповідачем на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. 17 жовтня 2023 року до суду, засобами поштового зв`язку, від представника позивача - Бугаєнко Т.С. надійшла заява про залучення до участі у справі Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, а 19 жовтня 2023 року на електронну адресу суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника позивача за наявними матеріалами, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. У судове засідання призначене на 24 жовтня 2023 року учасники провадження, будучи належним чином повідомлені про день час та місце розгляду справи, не з`явились. Вирішуючи питання про можливість розгляду справи у відсутності учасників провадження, з урахуванням заяви представника позивача, відсутність поважних причин неявки відповідача та наявність відзиву на позовну заяву у матеріалах справи, суд вважав за можливе вирішити заяву про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, після чого відкласти розгляд справи з метою забезпечення їх участі під час розгляду справи судом. Так, ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 24 листопада 2023 року, заяву представника позивача - Бугаєнко Т.С. задоволено та залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Товариство з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс». Розгляд справи відкладено на 11:30 11 грудня 2023 року. Копію вказаної ухвали суду надіслано учасника провадження. 07 листопада 2023 року до суду, засобами поштового зв`язку, від представника позивача - Бугаєнко Т.С. надійшла заява з долученими до неї доказів надсилання копії позовної заяви з додатками залученій ухвалою суду від 24 листопада 2023 року третій особі у справі \-- ТОВ «Комплекс Агромарс». 07 грудня 2023 року на електронну адресу суду від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Розгляд справи, призначений на 11 грудня 2023 року не відбувся, у зв`язку із відсутністю головуючого судді через тимчасову непрацездатність (лікарняний). Наступну дату судового засідання визначено - 26 лютого 2024 року об 11:00, про що повідомлено учасників провадження. 16 лютого 2024 року до суду через «Електронний суд» від адвоката Скаржинського Миколи Володимировича надійшли заяви: про вступ у справу як представника відповідача; про ознайомлення із матеріалами справи в електронному вигляді (зареєстровано судом 19.02.2024); про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами суду з використанням власних технічних засобів (зареєстровано судом 19.02.2024). Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 19 лютого 2024 року заяву представника відповідача - адвоката Скаржинського М.В. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами суду з використанням власних технічних засобів - задоволено. У судовому засіданні, призначеному на 26 лютого 2024 року, в режимі відеоконференції взяв участь представник відповідача - адвокат Скаржинський М.В. Представники позивача та третьої особи до суду не з`явилась. Третя особа не скористалася правом надати письмові пояснення щодо позову та не зверталася до суду із будь-якими іншими заявами процесуального характеру. Вирішуючи питання про можливість розгляду справи у відсутності представників позивача та третьої особи, судом враховано відсутність заперечень у представника відповідача, наявність у матеріалах справи заяви представника позивача про розгляд справи без їх участі, належне повідомлення третьої особи та відсутність від її представника заяв/клопотань про поважність причин неявки до суду, а також положення статті 223 ЦПК України. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. У судовому засіданні представник відповідача - адвокат Скаржинський М.В. заперечив проти задоволення позову, посилаючись на викладені у відзиві підстави, зазначивши, що відповідач [PERSON] є неналежним відповідачем у цій справі, оскільки власником транспортного засобу, яким він керував в момент ДТП, є ТОВ «Комплекс Агромарс», з якими у відповідача були трудові відносини та між ними не було укладено письмового договору про взяття відповідачем на себе повної матеріальної відповідальності. Заслухавши представника відповідача, дослідивши у судовому засіданні письмові докази у справі, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин у їх сукупності, судом встановлено, 02 жовтня 2020 року в м. Києві, пр-т. Броварський сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «DAF FTCF 85.410», державний номер [NUMBER] , яким керував водій [PERSON] (відповідач), та автомобіля «Audi A5», державний номер [NUMBER] , яким керував [PERSON] (а.с. 23-26). Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено зазначені транспортні засоби, зокрема транспортний засіб - «Audi A5», державний номер [NUMBER] , власником якого, відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] є [PERSON] (а.с. 19-22). 06 квітня 2020 року між ПАТ «СК «Українська страхова група» (позивач) та [PERSON] (страхувальник), вигодонабувач - [PERSON] , було укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті №28-0102-2000129 (КАСКО) (а.с. 7-18). Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «DAF FTCF 85.410», державний номер [NUMBER] , була застрахована у ПАТ «НАСК «ОРАНТА» згідно Полісу АО №007027204 та страхова сума за шкоду майну становить 130000,00 грн, страхова сума за шкоду життю та здоров`ю - 260000, 00 грн, франшиза -0,00 грн (а.с. 47). 05 жовтня 2020 року [PERSON] звернувся до ПАТ «СК «Українська страхова група» з заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування, зазначивши про дату і час події та про пошкодження застрахованого транспортного засобу «Audi A5», державний номер [NUMBER] , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з автомобілем «DAF FTCF 85.410», державний номер [NUMBER] , а також виклавши письмово обставини події (а.с. 40-41, 42). Згідно Рахунку-фактури №0000065433 від 05 жовтня 2024 року, складеного ДП «АУДІ ЦЕНТР ВІПОС» вартість ремонту транспортного засобу «Audi A5», державний номер [NUMBER] , становить 190000,00 грн (а.с. 36-37). Згідно акту виконаних робіт №0000057050 від 30 листопада 2020 року, постачальником є дочірнє підприємство «Ауді Центр Віпос», замовник - [PERSON] , платник - ПАТ «СК Українська страхова група», вартість відновлювального ремонту автомобіля «Audi A5», державний номер [NUMBER] , становить 190000,00 гривень (а.с. 38-39). Відповідно до страхового акта №ДККА-73325 від 13 жовтня 2020 року, складеного страховиком ПАТ «СК «Українська страхова група», розмір страхового відшкодування за Договором №28-0102-2000129 від 06.04.2020 становить 190 000,00 гривень, одержувач - ДП «АУДІ ЦЕНТР ВІПОС». Вказана сума страхового відшкодування також підтверджується розрахунком суми страхового відшкодування від 13 жовтня 2020 року (а.с. 44, 45). Як убачається із платіжного доручення № 25249 від 13 жовтня 2020 року ПАТ «СК «УСГ» здійснила перерахунок коштів у розмірі 190000,00 грн страхового відшкодування отримувачу - ДП «АУДІ ЦЕНТР ВІПОС» (а.с 46). Так, постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2020 року у справі №755/15552/20, [PERSON] , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу (а.с. 27). Як зазначено у вказаній постанові суду « [PERSON] , 02 жовтня 2020 року, о 16 годині 40 хвилин, керуючи автомобілем марки «DAF FTСF 85.410», д/н [NUMBER] , у м. Києві, по пр-ту Броварському, 36, при перестроюванні праворуч, не надав перевагу в русі автомобілю «Audi A5», д/н [NUMBER] , який рухався прямо у попутному напрямку по тій самій смузі, на яку він мав намір перестроїтися, та скоїв з ним зіткнення, що призвело до пошкодження транспортних засобів, заподіяння матеріальних збитків і порушення п. 10.3, п. 2.3 б Правил дорожнього руху України. У судове засідання [PERSON] з`явився, вину у вчиненні правопорушення визнав повністю, щиро каявся.». Відповідно до частини четвертої, шостої статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Преюдиційні факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі. 17 листопада 2020 року ПАТ «СК «УСГ», на підставі статей 993, 1191 ЦК України та статей 20, 27 Закону України «Про страхування», звернулося до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» із заявою №43717 на виплату (страхового) відшкодування згідно страхового акту №ДККА-73325, зазначивши дату ДТП, учасників, договір та підставу страхового відшкодування, за яким ПАТ «СК «УСГ» здійснила виплату у розмірі 190000,00 грн. Як вбачається з виписки/особовий рахунок ПАТ «СК «УСГ» з 11 лютого 2021 року по 11 лютого 2021 року, страхове відшкодування за регресною вимогою №43717 від 17.11.2020 ПАТ «НАСК «ОРАНТА» сплачено у розмірі 130 000,00 гривень (а.с. 48-49). 09 січня 2023 року ПАТ «СК УСГ» звернулося до [PERSON] з претензією №47185, яка була надіслана на адресою: [ADDRESS] , про сплату ним 60000,00 грн - різниці між сумою заподіяних збитків внаслідок ДТП 02.10.2020 та виплаченим страховиком - ПАТ «НАСК «ОРАНТА» позивачу. Проте вказана вимога повернулася відправнику без вручення адресату з причин «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 51-52, 53). Оскільки зазначена вимога залишилася без виконання відповідачем, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] вказаної суми. Заперечуючи проти позовних вимог, відповідачем зазначено, що він не є належним відповідачем, оскільки транспортний засіб, яким він керував перебуває у власності ТОВ «Комплекс Агромарс», у якому він працював на посаді водія та не несе майнової відповідальності у цьому випадку. Так, як убачається із долучених до відзиву на позовну заяву доказів, а сама копії трудової книжки [NUMBER] на ім`я [PERSON] , він, на підставі Наказу №265кп від 22.10.2019, прийнятий на посаду водія автоколони служби експлуатації транспорту автотранспортного парку у ТОВ «Комплекс Агромарс», а відповідно до Наказу №507 від 21 жовтня 2020 року - звільнений за власним бажанням відповідно до статті 38 КЗпП України (а.с. 69-74). Згідно відомостей про трудову діяльність з реєстру зареєстрованих осіб, [PERSON] з 23 жовтня 2019 року по 21 жовтня 2020 року працював на посаді водія у ТОВ «Комплекс Агромарс», код ЄДРПОУ 30160757 (а.с. 75-76). Частиною першою статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із частиною третьою статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно із статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи,які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно із статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу(групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пунктами 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України визначено, що під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Позовні вимоги стосуються стягнення з винної особи страховиком, який виплатив страхове відшкодування потерпілій в ДТП особі, суми різниці сплаченого страхового відшкодування та виплаченої страховику потерпілого суми страхового відшкодування страховиком винуватої особи. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Відповідно до пункту 2.1. статті 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Статтею 1 Закону України «Про страхування» (тут і далі - у редакції, чинній на момент страхової виплати, втрата чинності 01.01.2024) визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Пунктом 9 частини першої статті 7 Закону України «Про страхування» встановлено, що страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим. Згідно із статтею 9 Закону України «Про страхування» - страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Відповідно до частини першої статті 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток (стаття 27 Закону України «Про страхування»). Пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України визначено, що реальними збитками, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до положень статті 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката) (стаття 990 ЦК України). Згідно зі статтею 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Статтею 22 Закону передбачено, що під час настання страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП майну третьої особи. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із частиною другою статті 1187 ЦК України шкода,завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Тобто, особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до частини першої статті 1191 та статті 1194 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно із статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Враховуючи викладене, правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілого страхового відшкодування, засновані на суброгації - перехід до позивача права вимоги потерпілої у деліктному зобов`язанні. Водночас, з урахуванням положень статті 1187 ЦК України, володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових правовідносин із таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо). Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі №426/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18) зроблено висновок, що аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Верховний Суд в постанові від 01листопада 2021 року у справі № 920/343/20 зазначив, що положення статей 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб`єктного складу відповідальних осіб (коли обов`язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача. Згідно із частиною першою статті 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного право уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Статтею 50 ЦПК України визначено, що позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права і обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов`язки. Як зазначено вище, належним відповідачем у справах про стягнення коштів, виплачених в якості страхового відшкодування, у відповідності до вимог статей 1187 та 1172 ЦК України є юридична особа або фізична особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Пред`явлення позову до неналежного відповідача (або непред`явлення позову до належного відповідача (співвідповідача)) не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. Вказане може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог по суті заявлених вимог. Зазначене відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18). З огляду на вище викладене, враховуючи наведені правові висновки Верховного Суду та доводи сторони відповідача, предметом доказування у даній справі є обставини перебування транспортного засобу «DAF FTCF 85.410», державний номер [NUMBER] , у володінні роботодавця, а саме ТОВ «Комплекс Агромарс», та факт перебування винуватця ДТП у трудових відносинах з вказаним товариством. Так, у матеріалах справи відсутні правовстановлюючі документи щодо володільця транспортного засобу «DAF FTCF 85.410», державний номер [NUMBER] , водночас з із матеріалів справи убачається, зокрема із додатку до протоколу про адміністративне правопорушення серія ДПР18 №102356, у графі якого щодо належності пошкоджених транспортних засобів у ДТП, зазначено, що автомобіль «DAF FTCF 85.410» державний номер [NUMBER] , належить ТОВ «Комплекс Агромарс», страховик - ПАТ «НАСК «ОРАНТА» (а.с. 23). Також, у заяві [PERSON] від 05.10.2023 до позивача про настання страхового випадку та виплати страхового відшкодування, у графі «Контакт та перелік пошкодженого тайна третіх осіб» зазначено: ПрАТ (ТОВ) Комплекс «Агромарс», Київська обл., Вишгородський р-н, с. Гаврилівка, водій [PERSON] , [INFO] , вказані мобільний номер телефону та назва транспортного засобу - «DAF FTCF 85.410», державний номер [NUMBER] (а.с. 40). Згідно копії трудової книжки відповідача - [PERSON] № [NUMBER] , записи №№14-15, встановлено, що у період з 23.10.2019 по 21.10.2020, [PERSON] перебував у трудових відносинах з ТОВ «Комплекс Агромарс», код ЄДРПОУ:30160757. Встановлені обставини дають підставу вважати, що володільцем (власником) транспортного засобу «DAF FTCF 85.410», державний номер [NUMBER] , є ТОВ «Комплекс Агромарс», а відповідач [PERSON] , на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди, керував вказаним автомобілем перебуваючи на посаді водія у цьому товаристві. У матеріалах справи відсутні докази на спростування встановлених судом обставин. Таким чином, оскільки [PERSON] на момент вчинення ДТП, перебував в трудових відносинах з ТОВ «Комплекс Агромарс», працюючи на посаді водія автоколони служби експлуатації транспорту автотранспортного парку, та в момент ДТП, яка мала місце 02.10.2020, виконував свої трудові обов`язки, тому позов пред`явлено до неналежного відповідача. На вказані обставини представник позивача, ознайомившись із відзивом на позовну заяву, не звернув увагу та не скористався своїм процесуальним правом залучити належного відповідача. Обов`язок та право визначати відповідачів, до яких пред`являється позов, покладається на позивача. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача. Таким чином, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог Приватного акціонерного товариства «СК «УСГ» до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (в порядку суброгації). З урахуванням положення статті 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати понесені позивачем відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed