Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-21 00:00:00

[PERSON] , який діє в інтересах позивача [PERSON] , звернувся до суду з позовом до Бахмутського коледжу транспортної інфраструктури про стягнення недоплаченої суми заробітної плати та моральної шкоди, який в подальшому уточнив та в якому просить стягнути з відповідача на її користь недоплачену заробітну плату в сумі 52456,53 грн., компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати в сумі 357158,47 грн., моральну шкоду в сумі 25000 грн., судовий збір в сумі 908 грн., а також допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення недоплаченої заробітної плати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що\~ [PERSON] з 1986 року перебуває з відповідачем у трудових відносинах на умовах безстрокового трудового договору та займає посаду викладача. 02.08.2012р. Наказом Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України № 871 Артемівський технікум залізничного транспорту перейменовано у Державний вищий навчальний заклад «Артемівський коледж транспортної інфраструктури». В подальшому найменування відповідача змінювались на ДВНЗ «Бахмутський коледж транспортної інфраструктури», Бахмутський коледж транспортної інфраструктури. Відповідно до пп.б) п.28 Інструкції про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти, затвердженої наказом Міністерства освіти України від 15.04.1993р. № 102 за погодженням з Мінпраці, ЦК профспілки працівників освіти і науки України, Мінфіном та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 травня 1993 року за № 56 (далі - Інструкція), посадові оклади (ставки заробітної плати) працівників освіти підвищуються, зокрема, педагогічним працівникам коледжів на 10 відсотків. Тобто, вказаною нормою передбачено запровадження для педагогічних працівників коледжів нових посадових окладів, розмір яких встановлюється на 10% вище. Згідно з п.63 Інструкції оплата праці педагогічних працівників установ і закладів освіти провадиться виходячи із встановлених ставок заробітної плати (посадових окладів) з урахуванням підвищень, фактичного обсягу педагогічної роботи, доплат та надбавок. Відповідно до Переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.06.2000р. № 963, до посад педагогічних працівників віднесено викладачів всіх спеціальностей. Отже, починаючи з серпня 2012 року посадовий оклад позивачки мав бути підвищений на 10% як педагогічному працівнику коледжу. Проте, вказане підвищення відповідачем не було проведено, чим було порушену трудові права позивачки в частині виплати заробітної плати в належному розмірі та фактично призвело до недоплати заробітної плати. Згідно наданих відповідачем до матеріалів справи «Відомостей про розмір нарахованої заробітної плати [PERSON] за період з 01.08.2012 року по 31.12.2021 року, за період з початку набуття відповідачем статусу коледжу по червень 2021 року позивачці було нараховано заробітну плату на загальну суму 418994,50 грн. Оскільки, як вказано вище, оплата праці педагогічних працівників має проводитись з урахуванням підвищень, то загальний розмір виплаченої заробітної плати позивачці має визначатись з урахуванням відповідного підвищення. У зв`язку з цим всі інші доплати та надбавки, що обчислюються з посадового окладу, мають вираховуватись з посадового окладу, що утворився після відповідного підвищення, тому після підвищення посадового окладу позивачки у неї мав збільшитись загальний розмір заробітної плати у відповідний період. Таким чином, у зв`язку з не проведенням відповідачем вказаного вище підвищення, та виплатою позивачу заробітної плати в меншому розмірі на суму вказаного підвищення, розмір відповідної недоплати починаючи з серпня 2012 року становить: 418994,50 грн. х 10% = 41899,45 грн. Відповідно до ч. 1 ст.57 Закону України «Про освіту» держава забезпечує, серед іншого, виплату педагогічним працівникам щорічної грошової винагороди в розмірі до одного посадового окладу (ставки заробітної плати) за сумлінну працю, зразкове виконання покладених на них обов`язків. Дана норма вперше введена в законодавство Законом України «Про внесення змін і Доповнень до Закону Української РСР «Про освіту» від 23.03.1996р. № 100/96-ВР, який набув чинності 25.04.1996р. Отже, з травня 1996 року позивачка має право на отримання щорічної грошової винагороди в розмірі до одного посадового окладу (ставки заробітної плати) за сумлінну працю, зразкове виконання покладених на них обов`язків. Проте, вказану винагороду до 2016 року відповідач позивачці не сплачував. Згідно з наданим відповідачем до матеріалів справи «Розрахунком щорічної грошової винагороди за сумлінну працю за період з 01.01.1996 по 31.12.2015 року» середній розмір посадового окладу позивачки у 1996 році становив 47,95 грн., у 1997 - 126,69 грн., у 1998 - 122,74 грн., у 1999 - 102,22 грн., у 2000 - 102,22 грн., у 2001 - 90,54 грн., у 2002 - 88,20 грн., у 2003 - 154,36 грн., у 2004 - 269,50 грн., у 2005 - 386,17 грн., у 2006 - 477,75 грн., у 2007 - 630,83 грн., у 2008 - 927,08 грн., у 2009 - 1155,00 грн., у 2010 - 1209,75 грн., у 2011 - 1331,08 грн., у 2012 - 1695,50 грн., а всього за період з 1996р. по 2012р. - 8917,08 грн. Положення ч. 1 ст.57 Закону України «Про освіту» свідчить про обов`язковість виплати педагогічним працівникам щорічної грошової винагороди в розмірі до одного посадового окладу (ставки заробітної плати) за сумлінну працю, зразкове виконання покладених на них обов`язків та відповідний обов`язок роботодавця здійснювати її виплату. При Закон не містить застереження, що виплата такої винагороди є необов`язковою. Роботодавець вправі самостійно визначити критерії нарахування та виплати цієї винагороди, її розмір, проте ненарахування такої взагалі прямо суперечить положенням ч. 1 ст.57 Закону України «Про освіту». Оскільки, у період з 1996 року по 2012 рік відповідачем не видавались взагалі накази про виплату позивачці вказаної вище щорічної винагороди, то вона підлягає стягненню на користь позивачки в розмірі одного посадового окладу за кожен рік. За 2013-2015 роки відповідачем видавались відповідні накази щодо надання позивачці відповідної винагороди в розмірі 903,00 грн., 722,40 грн., 23,60 грн. відповідно, а всього - 1649,00 грн., у зв`язку з чим за цей період підлягає стягненню винагорода у цьому розмірі. Загальний розмір належної позивачці винагороди відповідно до ч. 1 ст.57 Закону України «Про освіту», яка підлягає стягненню з відповідача становить: 8917,08 грн. + 1649,00 грн. = 10566,08 грн. Відповідно до ч. 1 ст.21 Кодексу законів про працю України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. За змістом ст.94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами. Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» визначено, що основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Відтак, підвищення посадового окладу та щорічна грошова винагорода входять до структури заробітної плати. Згідно з ч. 1 ст.21 та ст.22 вказаного Закону працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Таким чином, відповідач, не здійснюючи позивачці підвищення посадового окладу та не сплачуючи щорічну грошову винагороду та фактично проводячи оплату праці позивачки у меншому розмірі, ніж передбачено вищенаведеними нормами законодавства, допустив порушення трудових прав позивачки на оплату праці, які підлягають судовому захисту шляхом стягнення з відповідача на користь позивачки недоплаченої заробітної плати в загальному розмірі: 41899,45 грн. + 10566,08 грн. = 52465,53 грн. Отже, вважає, що зазначені вище суми невиплаченої заробітної плати в загальному розмірі 52465,53 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки. При цьому, оскільки відповідна частина заробітної плати не виплачується позивачці з 01.05.1996 року по теперішній час (щорічна винагорода) та з 02.08.2012 року по теперішній час (підвищення посадового окладу), то вказані вище суми недоплати є заборгованістю із заробітної плати, строк виплати якої було порушено відповідачем, у зв`язку з чим, позивачка на підставі ст.34 Закону України «Про оплату праці» має право на компенсацію втрати вказаної частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати. Відповідно до\~ст.ст.1,\~2,\~3\~Закону України\~«Про компенсацію\~громадянам втрати\~частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Згідно з п.4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001р., сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому, індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та положень Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 11.07.2017р. у справі № 2а-1102/09/2670. З урахуванням наведеного розмір компенсації за порушення строків виплати належної позивачці винагороди за ст.57 Закону України «Про освіту» за період з 01.01.1997р. по 19.12.2023р. становить 230962,05 грн., виходячи з наступного розрахунку: розрахунок індексу споживчих цін (індексу інфляції) здійснюється за формулою: ІІС = (II1 : 100 ) X ( ІІ2 : 100 ) х (ІІЗ : 100 ) х ... ( ІІZ : 100 ) II1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. Розмір компенсації становить: 10566,08 грн. х 22,85882106 - 10 566,08 грн. = 230962,05 грн. Розмір належного позивачці підвищення посадового окладу за період з 01.09.2012р. по 19.12.2023р. становить 126196,42 грн., виходячи з наступного розрахунку: розрахунок індексу споживчих цін (індексу інфляції) здійснюється за формулою: ІІС = ( II1 : 100 ) х ( ІІ2 : 100 ) х ( ІІЗ : 100 ) х ... (ІІZ : 100 ) III - індекс інфляції за перший місяць прострочення, ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. Розмір компенсації становить: 41 899,45 грн. х 4,01188728 - 41 899,45 грн. = 126196,42 грн. Отже, загальний розмір належної позивачці компенсації за несвоєчасну виплату відповідачем частини належної їй заробітної плати становить: 230962,05 грн. + 126196,42 грн. = 357158,47 грн. Крім того, неправомірними діями відповідача позивачу спричинена моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, виникненні неприємних тяжких відчуттів, за яких вона наразі переживає емоційний дискомфорт та стрес, що викликано незаконними діями відповідача, які завдали позивачу душевних страждань, яких вона зазнає у зв`язку із втратою частини свого заробітку, що посилюється систематичним та триваючим характером даного порушення, а також викликали в неї відчуття глибокої образи та незахищеності від незаконної поведінки роботодавця та вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя в частині вчинення додаткових дій та заходів, витрат часу та емоційного навантаження для відновлення свого права на належну їй частину заробітної плати. Моральну шкоду оцінює у 25000 грн. Відповідно до відзиву представника відповідача, останній позовні вимоги не визнав, посилаючись на наступне. Щодо підвищення посадового окладу позивача на 10% як працівнику коледжу. Відповідно до ч.5 ст. 25 ЗУ «Про вищу освіту» від 17.01.2002 (Закон втратив чинність на підставі Закону № 1556-711 від 01.07.2014) коледж - вищий навчальний заклад другого рівня акредитації або структурний підрозділ вищого навчального закладу третього або четвертого рівня акредитації, який провадить освітню діяльність, пов`язану із здобуттям певної вищої освіти та кваліфікації у споріднених напрямах підготовки (якщо є структурним підрозділом вищого навчального закладу третього або четвертого рівня акредитації або входить до навчального чи навчально-науково виробничого комплексу) або за кількома спорідненими спеціальностями і має відповідний рівень кадрового та матеріально-технічного, забезпечення. Відповідно до ст. 28 ЗУ «Про вищу освіту» (у редакції від 01.07.2014) коледж галузевий вищий навчальний заклад або структурний підрозділ університету, академії чи інституту, що провадить освітню діяльність, пов`язану із здобуттям ступенів молодшого бакалавра та/або бакалавра, проводить прикладні наукові дослідження. Коледж також має право здійснювати підготовку фахівців освітньо-кваліфікаційного рівня молодшого спеціаліста. Відповідно до ст. 28 ЗУ «Про вищу освіту» (у редакції Закону № 2145-7111 від 05.09.2017) коледж - заклад вищої освіти або структурний підрозділ університету, академії чи інституту, що провадить освітню діяльність, пов`язану із здобуттям ступеня бакалавра та/або молодшого бакалавра, проводить прикладні наукові дослідження та/або творчу мистецьку діяльність. Коледж, також має право відповідно до ліцензії (ліцензій) забезпечувати здобуття профільної середньої-професійної (професійно-технічної) та/або фахової передвищої освіти. Статус коледжу отримує заклад освіти (структурний підрозділ закладу освіти), в якому ліцензований обсяг підготовки здобувачів вищої освіти ступеня бакалавра та/або молодшого бакалавра становить не менше 30 відсотків загального ліцензованого обсягу. Відповідно до пп. 6, 12,12-1 п.2 Розділу XV ЗУ «Про вищу освіту» встановлено, що: вищі навчальні заклади І-ІІ рівня акредитації, які в системі вищої освіти здійснюють підготовку фахівців освітньо-кваліфікаційного рівня молодшого спеціаліста і які до 2020 року не отримають статусу коледжу відповідно до Закону України "Про вищу освіту", набувають статус закладу фахової перед вищої освіти; до приведення нормативно-правових актів з питань оплати праці, пенсійного та стипендіального забезпечення у відповідність із вимогами цього Закону умови оплати праці, пенсійного забезпечення педагогічних, науково-педагогічних і наукових працівників, стипендіального забезпечення осіб, які навчаються, зберігаються: для університетів, академій, інститутів - на рівні закладів вищої освіти IIІ-ІV рівнів акредитації; для коледжів (включаючи коледжі як структурні підрозділи університетів, академій, інститутів) - на рівні закладів вищої освіти І-ІІ рівнів акредитації; коледжі (у тому числі коледжі як структурні підрозділи університетів, академій, інститутів), які отримали ліцензію на підготовку фахівців ступеня молодшого бакалавра або ступеня бакалавра, включають до свого штатного розпису відповідні посади науково-педагогічних працівників. а науково-педагогічних працівників таких коледжів та осіб, які здобувають у них вищу освіту ступеня молодшого бакалавра чи бакалавра, поширюються умови оплати праці, пенсійного забезпечення, норми педагогічного навантаження, норми стипендіального забезпечення на рівні вищих навчальних закладів IIІ-ІV рівнів акредитації. Педагогічні працівники цих коледжів, які відповідають вимогам цього Закону до науково-педагогічних працівників та забезпечують підготовку фахівців ступеня молодшого бакалавра або бакалавра, отримують статус науково-педагогічних працівників і переводяться на відповідні науково-педагогічні посади з початку реалізації відповідної освітньої програми або з 1 вересня 2017 року, якщо освітня програма підготовки фахівців ступеня бакалавра вже реалізується. Відповідно до пп. 1,2 п.2 Розділу XIV (Прикінцеві та перехідні положення) ЗУ «Про фахову передвищу освіту»: освітня діяльність з підготовки за освітньо-професійним ступенем фахового молодшого бакалавра започатковується у 2020 році; вищі навчальні заклади І-ІІ рівнів акредитації, які в системі вищої освіти здійснюють підготовку фахівців освітньо-кваліфікаційного рівня молодшого спеціаліста і до 2020 року не отримають статусу коледжу відповідно до Закону України "Про вищу освіту", набувають статус закладу фахової передвищої освіти. Відповідно до пп.8 п.2 Розділу XIV (Прикінцеві та перехідні положення) ЗУ «Про фахову передвищу освіту»: до приведення законодавства з питань: фінансування закладів фахової передвищої освіти, оплати праці, стипендіального, соціального та пенсійного забезпечення, державної цільової підтримки, а також здобуття фахової перед вищої освіти у відповідність із вимогами цього Закону, умови та порядок фінансування закладів фахової передвищої освіти, оплати праці, стипендіального, соціального та пенсійного забезпечення, державної цільової підтримки, а також здобуття фахової передвищої освіти зберігаються на рівні вищих навчальних закладів І-ІІ рівнів акредитації. На виконання нп.1,2 п.2 Розділу XIV (Прикінцеві та перехідні положення) ЗУ «Про фахову передвишу освіту», у зв`язку з тим, що Бахмутський коледж транспортної інфраструктури не отримував статусу коледжу відповідно до Закону України "Про вищу освіту", Наказом Міністерства освіти і науки України від 27.02.2020 року № 298 «Про перейменування Бахмутського коледжу транспортної інфраструктури», відповідач набув статус закладу фахової передвищої освіти. Таким чином, відповідно до норм законодавства України відповідач ніколи не відповідав критеріям, які визначені для закладів вищої освіти типу коледж, у зв`язку з чим, ураховуючи вищевикладене та фактичні обставини справи, позовна вимога щодо стягнення з відповідача недоплаченої заробітної плати у розмірі 10% від посадового окладу з серпня 2012 року у сумі 41899,45 гри. не підлягає задоволенню. Щодо стягнення з відповідача щорічної грошової винагороди в розмірі до одного посадового окладу (ставки заробітної плати) за сумлінну працю, зразкове виконання покладених на них обов`язків за період з 1996 року по 2016 рік, слід зазначити наступне. Представник позивача зазначає, що вказану винагороду до 2016 року відповідач позивачці не сплачував, що не відповідає дійсності. Відповідно до розрахункових листів за грудень 2013 рік, вересень 2014 рік, грудень 2015 рік, грудень 2016 рік, позивачці було нараховано та виплачено щорічну грошову винагороду за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов`язків у розмірах: 903,00 грн. - за 2013 рік, 722,40 грн. - за 2014 рік, 23,00 грн. - за 2015 рік та 1981,00 грн. - за 2016 рік. У зв`язку з вищевикладеним, позовна вимога про стягнення з відповідача щорічної грошової винагороди в розмірі до одного посадового окладу (ставки заробітної плати) за сумлінну працю, зразкове виконання покладених на них обов`язків за період з 2013 року по 2015 рік включно не підлягає задоволенню, оскільки вказана винагорода вже була нарахована та сплачена. Відповідно до п.2 Порядку надання щорічної грошової винагороди педагогічним працівникам навчальних закладів державної та комунальної форми власності за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов`язків, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 05 червня 2000 року № 898 врегульовано, те що щорічна грошова винагорода педагогічним працівникам надається за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов`язків за умови досягнення ними успіхів у вихованні дітей, навчанні, вихованні, професійній підготовці учнівської та студентської молоді, методичному забезпеченні, відсутність порушень виконавчої і трудової дисципліни та здійснюється в межах загальних коштів, передбачених кошторисом навчального закладу чи методичної установи на оплату праці. Згідно пункту 4 Порядку щорічна грошова винагорода педагогічним працівникам видається на підставі наказу керівника навчального закладу чи методичної установи, а керівникам за погодженням з організацією вищого рівня. Отже, з аналізу наведеного Порядку вбачається, що виплата грошової винагороди залежить від певних умов наведених у пункті 2 Порядку, в межах загальних коштів, передбачених кошторисом навчального закладу чи методичної установи на оплату праці, та на підставі відповідного наказу керівника навчального закладу чи методичної установи. Відповідач наказів про надання позивачці щорічної грошової винагороди за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов`язків у 1996 - 2012 роках не видавав. Позивачкою та її представником не надано жодного доказу досягнення успіхів у вихованні дітей, навчанні, вихованні, професійній підготовці учнівської та студентської молоді, методичному забезпеченні, відсутності порушень виконавчої і трудової дисципліни, що у свою чергу, відповідно до вищезазначеного порядку, є обов`язковою умовою для надання щорічної грошової винагороди педагогічним працівникам навчальних закладів за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов`язків. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Миколаївського апеляційного суду від 23.02.2022 року у справі № 489/6474/21, яка набула законної сили. У зв`язку з вищевикладеним, позовна вимога про стягнення з відповідача щорічної грошової винагороди в розмірі до одного посадового окладу (ставки заробітної плати) за сумлінну працю, зразкове виконання покладених на них обов`язків за період з 1996 року по 2012 рік включно не підлягає задоволенню. Ураховуючи вищевикладене, позовна вимога щодо стягнення компенсації за порушення строків виплати належної позивачці заробітної плати також не підлягає задоволенню, оскільки відсутні правові підстави для її стягнення. Крім того наданий представником позивача розрахунок не відповідає вимогам порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001р., оскільки базою для розрахунку представник позивача зазначав загальний розмір заборгованості, що призвело до штучного та кратного збільшення розрахованої суми стягнення, оскільки порушень чинного законодавства з боку відповідача у відношенні позивача не відбувалось - позовна вимога щодо стягнення компенсації моральної шкоди також не підлягає задоволенню. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, з підстав викладених в уточненій позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, з підстав викладених у відзиву на уточнену позовну заяву. Суд, заслухавши учасників справи, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, об`єктивному, всебічному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов до наступного. [PERSON] 02.09.1986 р. прийнята на роботу до Артемівського технікуму залізничного транспорту на посаду викладача креслення. 11.03.1992 встановлена 2 кваліфікаційна категорія згідно наказу № 14 від 11.03.1992. 19.04.1999 встановлена 1 кваліфікаційна категорія згідно наказу № 79 від 19.04.1999. 01.09.2003 переведена на посаду методиста заочного відділення згідно наказу № 51к від 01.09.2003. 16.05.2007 встановлена кваліфікаційна категорія «спеціаліст вищої категорії» згідно наказу № 87-в від 21.05.2007. 01.09.2008 переведена на посаду викладача згідно наказу № 34к від 29.08.2008. 11.10.2012 у зв`язку зі змінами у штатному розписі відповідно з Класифікатором професій ДК 003.2010 змінено посаду на викладача вищого навчального закладу Артемівський технікум залізничного транспорту з 31.10.2012 перейменований у Державний вищий навчальний заклад «Артемівський коледж транспортної інфраструктури» згідно наказу № 52к від 31.10.2012. Державний вищий навчальний заклад «Артемівський коледж транспортної інфраструктури» з 01.08.2018 перейменований у Бахмутський коледж транспортної інфраструктури згідно наказу № 26к від 01.08.2018. 25.03.2019 посаду змінено на нову назву «викладач закладу вищої освіти» згідно наказу № 3к від 25.03.2019, що підтверджується трудовою книжкою серії [NUMBER] , виданою 26.08.1977 (т.1 а.с.47-52). Відповідно до відомостей про розмір посадового окладу та нарахування заробітної плати [PERSON] за період з 02.09.1986 року по 31.10.2021 року, зокрема посадові оклади становлять: серпень 2012 р. - 1700 грн., вересень 2012 р. - 1711 грн., жовтень - листопад 2012 р. - 1745 грн., грудень 2012 р. - 1779 грн.; січень-грудень 2013 р. 1806 грн.; січень-грудень 2014 р. - 1806 грн.; січень-серпень 2015 р. 1806 грн., вересень-листопад 2015 р. 2145 грн., грудень 2015 р. 2360 грн.; січень квітень 2016 р. 2360 грн., травень листопад 2016 р. -2512 грн., грудень 2016 р. 2830 грн.; січень грудень 2017 р. 3392 грн.; січень грудень 2018 р. 3735 грн.; січень грудень 2019 р. 4649 грн.; січень серпень 2020 р. 5597,70 грн., вересень грудень 2020 р. 5923,50 грн.; січень жовтень 2021 р. 7107,10 грн. (т.1 а.с.45-46). Згідно розрахунку відповідача, щорічна грошова винагорода [PERSON] за сумлінну працю за період з 01.01.1996 р. по 31.12.2015 р. становить 14466,51 грн. (т.1 а.с.38-39). Згідно розрахунку відповідача, розмір доплати у 10 % від посадового окладу [PERSON] за період з 01.10.2018 р. по 31.10.2021 р. становить 38597,96 грн. (т.1 а.с.40). Відповідно до витягу з наказу ДВНЗ «Артемівський коледж транспортної інфраструктури» № 176 од від 03.12.2013 «Про надання педагогічним працівникам щорічної грошової винагороди за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов`язків», [PERSON] надано щорічну грошову винагороду в розмірі 50 % посадового окладу за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов`язків (посадовий оклад 1806 грн., розмір винагороди 903 грн.) (т.1 а.с.68). Відповідно до витягу з наказу ДВНЗ «Артемівський коледж транспортної інфраструктури» № 124 од від 23.09.2014 «Про надання педагогічним працівникам щорічної грошової винагороди за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов`язків», [PERSON] надано щорічну грошову винагороду в розмірі 40 % посадового окладу за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов`язків (посадовий оклад 1806 грн., розмір винагороди 722,40 грн.) (т.1 а.с.69). Відповідно до витягу з наказу ДВНЗ «Артемівський коледж транспортної інфраструктури» № 211 од від 14.12.2015 «Про надання педагогічним працівникам щорічної грошової винагороди за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов`язків», [PERSON] надано щорічну грошову винагороду за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов`язків (посадовий оклад 2360 грн., розмір винагороди 23,60 грн.) (т.1 а.с.70). Відповідно до витягу з наказу ДВНЗ «Артемівський коледж транспортної інфраструктури» № 155 од від 22.12.2016 «Про надання педагогічним працівникам щорічної грошової винагороди за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов`язків», [PERSON] надано щорічну грошову винагороду в розмірі 70 % посадового окладу за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов`язків (посадовий оклад 2830 грн., розмір винагороди 1981 грн.) (т.1 а.с.71). Відповідно до витягу з наказу ДВНЗ «Артемівський коледж транспортної інфраструктури» № 107 од від 25.09.2017 «Про надання педагогічним працівникам щорічної грошової винагороди за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов`язків», [PERSON] надано щорічну грошову винагороду в розмірі 20 % посадового окладу за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов`язків (посадовий оклад 3872 грн., розмір винагороди 774,40 грн.) (т.1 а.с.72). Відповідно до витягу з наказу ДВНЗ «Бахмутський коледж транспортної інфраструктури» № 165 од від 03.12.2018 «Про надання педагогічним працівникам щорічної грошової винагороди», [PERSON] надано щорічну грошову винагороду за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов`язків (розмір винагороди 3403,84 грн., освітня субвенція 507,27 грн., обласний бюджет 2244,06 грн., спеціальний фонд 652,51 грн.) (т.1 а.с.73). Відповідно до витягу з наказу ДВНЗ «Бахмутський коледж транспортної інфраструктури» № 139 од від 10.12.2019 «Про надання педагогічним працівникам щорічної грошової винагороди», [PERSON] надано щорічну грошову винагороду за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов`язків за рахунок обласного бюджету (розмір винагороди 5113,90 грн.) (т.1 а.с.74). Відповідно до витягу з наказу ДВНЗ «Бахмутський коледж транспортної інфраструктури» № 123 од від 01.12.2020 «Про надання педагогічним працівникам щорічної грошової винагороди», [PERSON] надано щорічну грошову винагороду в розмірі 100 % посадового окладу за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов`язків (посадовий оклад 5923,50 грн., розмір винагороди 5923,50 грн., обласний бюджет - 5543,02 грн., спеціальний фонд обласного бюджету 378,48 грн.) (т.1 а.с.75). Відповідно до витягу з наказу ДВНЗ «Бахмутський коледж транспортної інфраструктури» № 109 од від 24.11.2021 «Про надання педагогічним працівникам щорічної грошової винагороди», [PERSON] надано щорічну грошову винагороду в розмірі 100 % посадового окладу за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов`язків (посадовий оклад 7107,10 грн., розмір винагороди 7107,10 грн., обласний бюджет 7107,10 грн.) (т.1 а.с.76). Згідно відомості про розмір нарахованої заробітної плати [PERSON] за період з 01.08.2012 по 31.12.2021, розмір заробітної плати становить: за 2012 12250 грн.; за 2013 31611,19 грн.; за 2014 27184,73 грн.; за 2015 29114,90 грн.; за 2016 33777,61 грн.; за 2017 51825,87 грн.; за 2018 65147,53 грн.; за 2019 64975,43 грн.; за 2020 65447,38 грн.; за 2021 72555,64 грн. (т.1 а.с.77). Артемівський технікум залізничного транспорту перейменований у Державний вищий навчальний заклад «Артемівський коледж транспортної інфраструктури», що підтверджується наказом № 871 від 02.08.2012 «Про перейменування Артемівського технікуму залізничного транспорту» (т.1 а.с.78). Артемівський технікум залізничного транспорту з 31.10.2012 перейменований у Державний вищий навчальний заклад «Артемівський коледж транспортної інфраструктури», у зв`язку з Державною реєстрацією затвердженої нової редакції Статуту Державного вищого навчального закладу «Артемівський коледж транспортної інфраструктури» 31.10.2012, що підтверджується наказом № 52 к від 31.10.2012 «Про перейменування Артемівського технікуму залізничного транспорту» (т.1 а.с.79). Державний вищий навчальний заклад «Артемівський коледж транспортної інфраструктури» перейменований у Бахмутський коледж транспортної інфраструктури, що підтверджується наказом № 242 від 16.02.2017 «Про перейменування Державного вищого навчального закладу «Артемівський коледж транспортної інфраструктури» (т.1 а.с.80). Державний вищий навчальний заклад «Артемівський коледж транспортної інфраструктури» з 01.08.2018 перейменований у Бахмутський коледж транспортної інфраструктури», у зв`язку з Державною реєстрацією затвердженої нової редакції Статуту Бахмутського коледжу транспортної інфраструктури 01.08.2018, що підтверджується наказом № 26 к від 01.08.2018 «Про перейменування Державного вищого навчального закладу «Артемівський коледж транспортної інфраструктури»» (т.1 а.с.81). Відповідно до наказу № 298 від 27.02.2020 року, Бахмутський коледж транспортної інфраструктури перейменований на Бахмутський фаховий коледж транспортної інфраструктури (т.1 а.с.232). З положення Державного вищого навчального закладу «Артемівський коледж транспортної інфраструктури» «Про виплату щорічної грошової винагороди педагогічним працівникам за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов`язків», затвердженого 30.11.2015, вбачається, що розмір щорічної грошової винагороди педагогічним працівникам за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов`язків не може перевищувати одного посадового окладу (ставки заробітної плати) (п.3.2 цього положення) (т.1 а.с.86-89). З положення Бахмутського коледжу транспортної інфраструктури «Про надання щорічної грошової винагороди за сумлінну працю педагогічним працівникам Бахмутського коледжу транспортної інфраструктури», затвердженого 29.08.2019 року, вбачається, що розмір щорічної грошової винагороди не може перевищувати одного посадового окладу (ставки заробітної плати) (п.3.2 положення) (т.1 а.с.82-85). Згідно п. 1.1 Статуту Бахмутський коледж транспортної інфраструктури є закладом вищої освіти (т.1 а.с.90-131). Відповідно до розрахункових листів [PERSON] : за грудень 2013 оклад 751,65 грн., нараховано за сумлінну працю 903 грн.; за вересень 2014 оклад 692,56 грн., нараховано за сумлінну працю 722,40 грн.; за грудень 2015 оклад 993,89 грн., нараховано за сумлінну працю 23,60 грн.; за грудень 2016 оклад 1485,68 грн., нараховано за сумлінну працю 1981 грн.; за вересень 2017 оклад 1888,38 грн., нараховано за сумлінну працю 774,40 грн.; за грудень 2018 оклад 2150,40 грн., нараховано за сумлінну працю 2244,06 грн.; за грудень 2019 оклад 1363,63 грн., нараховано за сумлінну працю 5113,90 грн.; за грудень 2020 оклад 1635,61 грн., нараховано за сумлінну працю 5545,02 грн.; за грудень 2021 оклад 1938,37 грн., нараховано за сумлінну працю 7107,10 грн.; за грудень 2022 оклад 1820,67 грн., нараховано за сумлінну працю 7701,10 грн. (т.1 а.с.202-203). Відповідно до статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язуються виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» визначено, що основна заробітна плата це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством: премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Відповідно до статей 21, 22 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Наказом Міністерства освіти України № 102 від 15 квітня 1993 року затверджено Інструкцію про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти (далі - Інструкція), з підпункту «б» пункту 28 якої вбачається, що посадові оклади (ставки заробітної плати) працівників освіти підвищуються керівним та педагогічним працівникам, зокрема коледжів, на 10 %. Відповідно пункту 63 Інструкції оплата праці педагогічних працівників установ і закладів освіти провадиться виходячи із встановлених вставок заробітної плати (посадових окладів) з урахуванням підвищень, фактичного обсягу педагогічної роботи, доплат та надбавок. Відповідно до Переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.06.2000р. № 963, до посад педагогічних працівників віднесено викладачів всіх спеціальностей, а також завідувача відділення навчального закладу. Згідно частини сьомої статті 18 Закону України «Про освіту» (у редакції від 18 жовтня 2012 року) навчальний заклад повинен мати власну назву, в якій обов`язково вказується його тип (дитячий садок, школа, гімназія, ліцей, колегіум, коледж, інститут, консерваторія, академія, університет чи інше) та організаційно-правова форма. Відповідно до пунктів 5, 6 частини першої статті 25 Закону України «Про вищу освіту» (у редакції від 17 січня 2002 року): коледж - вищий навчальний заклад другого рівня акредитації або структурний підрозділ вищого навчального закладу третього або четвертого рівня акредитації, який провадить освітню діяльність, пов`язану із здобуттям певної вищої освіти та кваліфікації у споріднених напрямах підготовки (якщо є структурним підрозділом вищого навчального закладу третього або четвертого рівня акредитації або входить до навчального чи навчально-науково-виробничого комплексу) або за кількома спорідненими спеціальностями і має відповідний рівень кадрового та матеріально-технічного забезпечення; технікум (училище) - вищий навчальний заклад першого рівня акредитації або структурний підрозділ вищого навчального закладу третього або четвертого рівня акредитації, який провадить освітню діяльність, пов`язану із здобуттям певної вищої освіти та кваліфікації за кількома спорідненими спеціальностями, і має відповідний рівень кадрового та матеріально-технічного забезпечення. Разом із тим, зі статті 28 Закону України «Про вищу освіту» (у редакції від 01 липня 2014 року) вбачається, що в Україні діють вищі навчальні заклади таких типів: 1) «університет - ….»; 2) «академія, інститут - галузевий (профільний, технологічний, технічний, педагогічний, богословський/теологічний, медичний, економічний, юридичний, фармацевтичний, аграрний, мистецький, культурологічний тощо)…»; 3) коледж - галузевий вищий навчальний заклад або структурний підрозділ університету, академії чи інституту, що провадить освітню діяльність, пов`язану із здобуттям ступенів молодшого бакалавра та/або бакалавра, проводить прикладні наукові дослідження. Коледж також має право здійснювати підготовку фахівців освітньо-кваліфікаційного рівня молодшого спеціаліста. Отже, з 01 липня 2014 року для коледжів рівень акредитації не є тим критерієм, яким визначається статус чи тип навчального закладу. Згідно Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про освіту» від 05 вересня 2017 року до пункту 3 частини першої статті 28 Закону України «Про вищу освіту» внесено зміни та викладено у такій редакції «коледж - заклад вищої освіти або структурний підрозділ університету, академії чи інституту, що провадить освітню діяльність, пов`язану із здобуттям ступеня бакалавра та/або молодшого бакалавра, проводить прикладні наукові дослідження та/або творчу мистецьку діяльність. Коледж також має право відповідно до ліцензії (ліцензій) забезпечувати здобуття профільної середньої, професійної (професійно-технічної) та/або фахової передвищої освіти. Статус коледжу отримує заклад освіти (структурний підрозділ закладу освіти), в якому ліцензований обсяг підготовки здобувачів вищої освіти ступеня бакалавра та/або молодшого бакалавра становить не менше 30 відсотків загального ліцензованого обсягу». Згідно пункту 1 Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону він набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, крім винятків, визначених вказаним пунктом. Вказаний Закон набув чинності 28 вересня 2017 року. Отже, враховуючи вищезазначені норми закону, суд приходить до висновку, що позивач має право на підвищення посадового окладу на 10% починаючи з жовтня 2017 року. Вказаний правовий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 17 листопада 2020 року у справі № 219/13696/17, провадження № 61-10633св21. У підпунктах 6, 6-2 пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про вищу освіту» (у редакції, чинній на час звернення позивача із вказаним позовом) вказано, що вищі навчальні заклади, які в системі вищої освіти здійснюють підготовку фахівців виключно освітньо-кваліфікаційного рівня молодшого спеціаліста і до 2020 року не отримають ліцензію на підготовку освітньо-професійного ступеня молодшого бакалавра та/або ступеня бакалавра, можуть продовжити підготовку молодших спеціалістів у системі фахової передвищої освіти; абзац другий пункту 3 частини першої статті 28 цього Закону набирає чинності з 1 січня 2020 року. При цьому вимога щодо ліцензованого обсягу підготовки здобувачів вищої освіти ступеня бакалавра та/або молодшого бакалавра діє: з 1 січня 2020 року в розмірі 10 відсотків; з 1 січня 2021 року в розмірі 20 відсотків; з 1 січня 2022 року в розмірі 30 відсотків. Відповідно до записів в трудовій книжці позивача, 16.05.2007 року їй встановлена кваліфікаційна категорія «спеціаліст вищої категорії» (а.с.51). Згідно наданих представником відповідача відомостей розмір посадового окладу [PERSON] становив: серпень 2012 р. - 1700 грн., вересень 2012 р. - 1711 грн., жовтень - листопад 2012 р. - 1745 грн., грудень 2012 р. - 1779 грн.; січень-грудень 2013 р. 1806 грн.; січень-грудень 2014 р. - 1806 грн.; січень-серпень 2015 р. 1806 грн., вересень-листопад 2015 р. 2145 грн., грудень 2015 р. 2360 грн.; січень квітень 2016 р. 2360 грн., травень листопад 2016 р. -2512 грн., грудень 2016 р. 2830 грн.; січень грудень 2017 р. 3392 грн.; січень грудень 2018 р. 3735 грн.; січень грудень 2019 р. 4649 грн.; січень серпень 2020 р. 5597,70 грн., вересень грудень 2020 р. 5923,50 грн.; січень жовтень 2021 р. 7107,10 грн. (т.1 а.с.45-46). З урахуванням посадових окладів [PERSON] з жовтня 2017 року по жовтень 2021 року до стягнення підлягають наступні суми: З жовтня 2017 року по грудень 2017 року (оклад 3392 грн. х 3 місяця = 10176 грн.), 10 176 грн. х 10% = 1017,60 грн. За 2018\~рік \~(оклад\~3735\~грн.\~х 12\~місяців =\~44820\~ грн.),\~44\~820\~грн.х 10% = 4482 грн. За 2019 рік (оклад 4649 грн. х 13 місяців = 55788 грн.), 55788 грн. х 10% = 5578,80 грн. За 2020 рік (оклад 5597,70 грн. х 8 місяців = 44781,60 грн.), 44781,60 грн. х 10% = 4478,16 грн.; оклад 5923,50 грн. х 4 місяця = 23694 грн.), 23694 грн. х 10% = 2369,40 грн. Разом 4478,16 грн. + 2369, 40 грн. = 6847,56 грн. З січня 2021 року по жовтень 2021 року (оклад 7107,10 х 10 місяців = 71071 грн.), 71071 х 10 % = 7107,10 грн. Таким чином, недоплачена сума заробітної плати за період з жовтня 2017 року по жовтень 2021 року складає 25033,06 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо вимог позивача в частині стягнення щорічної грошової винагороди за сумлінну працю, зразкове виконання обов`язків педагогічним працівникам відповідно до ч. 1 ст. 57 ЗУ «Про освіту» за період з 1996 року по 2016 рік, суд зазначає наступне. Відповідно до абз. 9 ч.1 ст. 57 Закону України «Про освіту», держава забезпечує надання педагогічним працівникам щорічної грошової винагороди в розмірі до одного посадового окладу (ставки заробітної плати) за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов`язків. Дана норма вперше введена в законодавство Законом України «Про внесення змін і доповнень до Закону Української PCР «Про освіту» від 23.03.1996р. № 100/96-ВР, який набув чинності 25.04.1996р. Отже, з травня 1996 року позивач має право на отримання щорічної грошової винагороди в розмірі до одного посадового окладу (ставки заробітної плати) за сумлінну працю, зразкове виконання покладених на них обов`язків. Згідно наданих представником відповідача відомостей нарахування щорічної винагороди за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов`язків [PERSON] нараховувались наступні суми винагороди: за грудень 2013 оклад 751,65 грн., нараховано за сумлінну працю 903 грн.; за вересень 2014 оклад 692,56 грн., нараховано за сумлінну працю 722,40 грн.; за грудень 2015 оклад 993,89 грн., нараховано за сумлінну працю 23,60 грн.; за грудень 2016 оклад 1485,68 грн., нараховано за сумлінну працю 1981 грн.; за вересень 2017 оклад 1888,38 грн., нараховано за сумлінну працю 774,40 грн.; за грудень 2018 оклад 2150,40 грн., нараховано за сумлінну працю 2244,06 грн.; за грудень 2019 оклад 1363,63 грн., нараховано за сумлінну працю 5113,90 грн.; за грудень 2020 оклад 1635,61 грн., нараховано за сумлінну працю 5545,02 грн.; за грудень 2021 оклад 1938,37 грн., нараховано за сумлінну працю 7107,10 грн.; за грудень 2022 оклад 1820,67 грн., нараховано за сумлінну працю 7701,10 грн. (т.1 а.с.202-203). З наведених відомостей вбачається, що [PERSON] нараховувалась винагорода за сумлінну працю за період з 2013 року по 2022 рік. Умови оплати щорічної винагороди педагогічним працівникам регулюються Порядком надання щорічної грошової винагороди педагогічним працівникам навчальних закладів державної та комунальної форми власності за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов`язків, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 898 від 05.06.2000 року. Відповідно до пунктів 2-5 зазначеного Порядку, щорічна грошова винагорода педагогічним працівникам надається за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов`язків за умови досягнення ними успіхів у вихованні дітей, навчанні, вихованні, професійній підготовці учнівської та студентської молоді, методичному забезпеченні, відсутність порушень виконавчої і трудової дисципліни та здійснюється в межах загальних коштів, передбачених кошторисом навчального закладу чи методичної установи на оплату праці. Щорічна грошова винагорода за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов`язків надається відповідно до положення, яке затверджується керівником навчального закладу чи методичної установи за погодженням з профспілковим комітетом і може включати в себе додаткові критерії, крім визначених у пункті 2 цього Порядку, з урахуванням специфіки навчального закладу чи методичної установи. Щорічна грошова винагорода педагогічним працівникам видається на підставі наказу керівника навчального закладу чи методичної установи, а керівникам - за наказом вищестоящої організації. Розмір щорічної грошової винагороди не може перевищувати одного посадового окладу (ставки заробітної плати) з урахуванням підвищень. Згідно ст. 2 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 № 108/95-ВР основна заробітна плата - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Суд зауважує, що премія та одноразова винагорода є виплатами індивідуального характеру, розмір яких залежить від особистого внеску та результатів роботи конкретно визначеного працівника, встановлення премії та винагороди є диспозитивним правом, а не обов`язком керівника, яке реалізується останнім, виходячи із якості роботи конкретного працівника, його продуктивності праці, результатів роботи працівника державного службовця, а також встановлюється у межах фонду оплати праці. Вказане узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 10.02.2023 по справі № 480/6208/21. Отже, премія та винагорода є правом роботодавця, а не його обов`язком. При цьому, стороною позивача не надано доказів досягнення позивачем успіхів у вихованні дітей, навчанні, вихованні, професійній підготовці учнівської та студентської молоді, методичному забезпеченні, відсутності порушень виконавчої і трудової дисципліни, що у свою чергу є обов`язковою умовою для надання щорічної грошової винагороди педагогічним працівникам навчальних закладів за сумлінну працю, зразкове виконання службових обов`язків. Враховуючи викладене,\~суд вважає,\~що позовні\~вимоги в\~частині стягнення щорічної грошової винагороди за сумлінну працю, зразкове виконання обов`язків педагогічним працівникам, задоволенню не підлягають. Щодо вимог позивача в частині стягнення компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до ст. ст. 1, 2, 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі-компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Згідно з п. 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою КМУ № 159 від 21.02.2001 р., сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання платків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому, індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Оскільки, частина заробітної плати не виплачувалась позивачу з жовтня 2017 р., вищевказана недоплата є заборгованістю із заробітної плати, строк виплати якої порушено відповідачем, тому позивач має право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати. Розрахунок здійснюється за формулою: ІІС = (ІІ1 : 100) x (ІІ2 : 100) x (ІІ3 : 100) x ... (ІІZ :100) ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. IIc\~(101,20 : 100)\~x\~(100,90 : 100)\~x\~(101,00 : 100)\~x\~(101,50 : 100)\~x\~(100,90 : 100)\~x\~(101,10 : 100)\~x\~(100,80 : 100)\~x\~(100,00 : 100)\~x\~(100,00 : 100)\~x\~(99,30 : 100)\~x\~(100,00 : 100)\~x\~(101,90 : 100)\~x\~(101,70 : 100)\~x\~(101,40 : 100)\~x\~(100,80 : 100)\~x\~(101,00 : 100)\~x\~(100,50 : 100)\~x\~(100,90 : 100)\~x\~(101,00 : 100)\~x\~(100,70 : 100)\~x\~(99,50 : 100)\~x\~(99,40 : 100)\~x\~(99,70 : 100)\~x\~(100,70 : 100)\~x\~(100,70 : 100)\~x\~(100,10 : 100)\~x\~(99,80 : 100)\~x\~(100,20 : 100)\~x\~(99,70 : 100)\~x\~(100,80 : 100)\~x\~(100,80 : 100)\~x\~(100,30 : 100)\~x\~(100,20 : 100)\~x\~(99,40 : 100)\~x\~(99,80 : 100)\~x\~(100,50 : 100)\~x\~(101,00 : 100)\~x\~(101,30 : 100)\~x\~(100,90 : 100)\~x\~(101,30 : 100)\~x\~(101,00 : 100)\~x\~(101,70 : 100)\~x\~(100,70 : 100)\~x\~(101,30 : 100)\~x\~(100,20 : 100)\~x\~(100,10 : 100)\~x\~(99,80 : 100)\~x\~(101,20 : 100)\~x\~(100,90 : 100)\~= 1.34188324. Інфляційне збільшення: 25\~033,06 x 1.34188324 - 25\~033,06 =\~8 558,38 грн. Таким чином, сума компенсації втрати частини доходу становить 8558,38 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди\~в розмірі 25000 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, судам необхідно врахувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Умови відшкодування моральної (немайнової) шкоди, передбачені укладеним сторонами контрактом, які погіршують становище працівника порівняно з положеннями ст. 237-1 КЗпП чи іншим законодавством, згідно зі ст. 9 КЗпП є недійсними. Враховуючи, що судом встановлено порушення прав [PERSON] з боку відповідача, вивчивши наявні у справі письмові докази та встановивши обставини справи, суд приходить до висновку, що позивачу завдано моральної шкоди у зв`язку з порушенням її трудових прав щодо оплати праці, що в свою чергу безсумнівно призводить до моральних страждань, які вимагають додаткових зусиль для організації життя. Порушення права на працю та її оплату, яке є правом передбаченим\~Конституцією України, порушує принципи соціальної і правової держави, що тягне необхідність поновлення цих принципів шляхом стягнення завданої моральної шкоди із роботодавця винного у допущених порушенням прав працівника. Разом з тим, враховуючи принципи співмірності, розумності та справедливості, суд приходить до висновку про необхідність зменшення заявленого до стягнення розміру моральної шкоди до 1500 грн. Отже, позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню частково в сумі 1500 грн. Щодо строків звернення до суду з дійсним позовом, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмежень будь-яким строком. Рішенням Конституційного суду України № 9-рп/2013 від 15.10.2013 р. роз`яснено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмежень будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Відповідно до ст. 238 КЗпП України при розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи (ст. 235), орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмежень будь-яким строком. Враховуючи, що позивач звернулась до суду з позовом про стягнення належної їй недоплаченої заробітної плати, тому строки звернення до суду нею не пропущено. Щодо негайного виконання рішення, суд зазначає наступне. Згідно ч. 1 п. 2 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, тому рішення в частині стягнення заробітної плати за один місяць підлягає негайному виконанню. Враховуючи правила\~ст. 141 ЦПК України, сума в розмірі 1211,20 грн. (судовий збір за заявлену вимогу про стягнення недоплаченої заробітної плати та компенсації втрати частини доходу) підлягає стягненню з відповідача в дохід держави; сума в розмірі 54,48 грн. (судовий збір за заявлену вимогу про стягнення моральної шкоди) підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог в цій частині.

Outcome: partial