Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-12 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін. 09.08.2023 [PERSON] та [PERSON] звернулися до Малинського районного суду Житомирської області з позовною заявою про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, в обґрунтування якої зазначили наступне. 24.10.2019 Малинським районним судом Житомирської області було ухвалено вирок у справі №283/103/18 по обвинуваченню [PERSON] за ч.1 ст.121 КК України; [PERSON] за ч.1 ст.121 КК України; [PERSON] за ч.1 ст.121 КК України, [PERSON] за ч.1 ст.121, ч.1 ст.296 КК України; [PERSON] за ч.3 ст.136 КК України. Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 02.07.2021 вирок Малинського районного суду Житомирської області від 24.10.2019 у кримінальному провадженні,відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за№12017060080000830 щодо обвинуваченої [PERSON] за ч.2 ст.121 КК України, скасовано та закрито кримінальне провадження щодо обвинувачення [PERSON] на підставі п.5 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку із смертю обвинуваченої; в решті вирок Малинського районного суду Житомирської області від 24.10.2019 залишено без змін. У ході судового розгляду кримінального провадження судом було встановлено, що 17.10.2017 в результаті спільних дій [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] було умисно заподіяно неповнолітній [PERSON] (доньці та сестрі позивачів) численні тяжкі тілесні ушкодження, що є небезпечними для життя в момент, їх заподіяння і знаходяться в прямому причинному зв`язку зі смертю [PERSON] . Таким чином, протиправними діями відповідачів моральному здоров`ю позивачів завдано значної шкоди, оскільки тривалий час вони докладали зусиль для виявлення та покарання винних у смерті [PERSON] , їх життя було перенасичене негативними емоціями, переживаннями: щоденні думки та спогади про жахливу подію, тривоги, настороги, дискомфорт, емоційна напруга, реакції замикання, почуття образи та приниженої гідності. Саме тому, з посиланням на норми ст.23 ЦК України, Постанову Пленуму Верховного Суду «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995, з врахуванням того, що вина відповідачів встановлена вироком суду, позивачі просять стягнути з відповідачів у солідарному порядку моральне відшкодування, розмір якого визначений в загальному 1100000,00 грн. (800 тис. грн. - [PERSON] та 300 тис. грн.. - [PERSON] ). Явка та позиція сторін по справі: Позивачі [PERSON] та [PERSON] свої позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] (відбуває покарання у ДУ «Кам`янська виправна колонія №34») адвокат Міхненко С.С., який діє на підставі ордеру на надання правничої допомоги серії АМ №1062188 від 23.09.2023, до суду з`явився, просив відмовити [PERSON] та [PERSON] у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Також 02.10.2023 представник подав до суду відзив, у якому зазначив, що вважає позов необґрунтованим та безпідставним з наступних підстав. Відповідно до ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Разом з тим, [PERSON] є рідною сестрою [PERSON] та однією сім`єю з останньою вона не проживала, а тому не відноситься до кола осіб, які мають право на відшкодування моральної шкоди за ч.2 ст.1168 ЦК України. Крім того, з аналізу постанов Верховного Суду від 21.01.2020 (справа №369/1850), від 02.09.2020 (справа №452/435/17), можна зробити висновок про те, що початок перебігу позовної давності для потерпілого у кримінальному провадженні за вимогами про відшкодування шкоди співпадає з моментом появи у кримінальному провадженні особи у статусі підозрюваного чи обвинуваченого, тобто коли у потерпілого виникає право на пред`явлення позову до конкретної особи. 24.10.2017 [PERSON] під час досудового розслідування кримінального провадження №12017060080000830 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину. Оскільки [PERSON] , як сестра загиблої та потерпіла у кримінальному провадженні, була обізнана про обставини розгляду та слідчі дії, які проводилися по провадженню, то таким чином позивачами пропущений строк позовної давності для звернення до суду з позовом про відшкодування завданої їм моральної шкоди. На підставі вищевикладеного представник відповідача просив суд застосувати позовну давність при вирішенні позову. 05.09.2023 до суду надійшов відзив від відповідача [PERSON] (відбуває покарання у ДУ «Збаразька виправна колонія №63»), у якому відповідачка просила застосувати строки позовної давності до вимог про стягнення морального відшкодування, оскільки клопотання про поновлення термінів давності позивачами не подано. Також відповідач зазначила, що позивачами не було надано доказів, завдяки яким можна оцінити їх моральний стан. Безсумнівно, втрата доньки та сестри є моральною травмою для них, але це не є експертним висновком щодо глибини фізичних страждань. Відповідач [PERSON] (відбуває покарання у ДУ «Бердичівський виправний центр №108») повідомлений про розгляд справи належним чином, матеріали позову йому було вручено, що підтверджується розпискою щодо вручення судової повістки та позовних заяв з додатками від 31.08.2023, які надійшли до суду 06.10.2023 від попередньої установи, в якій [PERSON] відбував покарання - ДУ «Житомирська виправна колонія №4». В подальшому [PERSON] також був повідомлений про розгляд справи, що підтверджується відповідними розписками від 16.10.2023, яка надійшла до суду 27.11.2023 від ДУ «Житомирська виправна колонія №4», від 01.11.2023 (надійшла до суду 27.11.2023); від 25.12.2023, яка надійшла до суду 26.12.2023 від ДУ «Бердичівський виправний центр №108». У ході судового розгляду справи, (в режимі ВКЗ з Ладижинським міським судом Вінницької області) [PERSON] висловив свою позицію щодо спору та зазначив, що за вчинений злочин йому призначено найсуворішу міру покарання, що і є за своєю суттю компенсацією завданої злочином шкоди. Таким чином, [PERSON] заперечив щодо позовних вимог [PERSON] та [PERSON] . Відповідач [PERSON] про час та місце судового розгляду справи неодноразово повідомлявся за адресою проживання та адресою реєстрації. Згідно з Актом від 29.01.2024, складеного судовим розпорядником, за місцем проживання [PERSON] відсутній, зі слів сусідів за даною адресою він не проживає, його місцезнаходження невідоме. Дослідивши матеріали справи, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо з`ясувавши всі наявні докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, всі обставини, на які сторони посилалась як на підставу своїх вимог та заперечень, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити за безпідставністю, виходячи з наступного. Фактичні обставини справи, встановлені судом. 24.10.2019 Малинським районним судом Житомирської області ухвалено вирок у справі №283/103/18 (провадження №1-кп/283/19/2019) (а.с.6-21). Суд встановив наступні обставини злочину. 17.10.2017 [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , перебуваючи у вечірній час на території ДНЗ «Малинський професійний ліцей» по вул.Городищанській 20 в м. Малині Житомирської області, вживали алкогольні напої. Після цього [PERSON] запропонувала всім піти до неповнолітньої [PERSON] , щоб спонукати останню повернути грошові кошти, які та нібито викрала у її батька. Усі присутні погодились з даною пропозицією і близько 21 години, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, прибули до місця проживання [PERSON] за адресою: будинок [ADDRESS] . В даному будинку крім [PERSON] також знаходилась її мати [PERSON] і співмешканець матері [PERSON] . В ході з`ясування обставин виникнення боргу у [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] виникла суперечка з обвинуваченими. Під час цієї суперечки [PERSON] виганяв [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] з вищевказаного будинку. В подальшому [PERSON] спричинив [PERSON] тілесне ушкодження у вигляді синцю верхньої губи, яке по своїй категорії відноситься до легкого ступеню важкості. В цей час в будинку продовжувався конфлікт з приводу викрадення грошових коштів між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] . Під час конфлікту [PERSON] нанесла [PERSON] не менше двох ударів долонею в обличчя. Після цього вивела [PERSON] з будинку на подвір`я, де [PERSON] нанесла останній один удар ногою в голову. Після застосованого насильства, подавивши волю [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] під дією психологічного тиску, з метою подальшого заподіяння тілесних ушкоджень, вивели потерпілу з двору домоволодіння та повели до недобудованого приміщення хімічного складу, яке знаходиться по [ADDRESS] . По дорозі до вказаного місця, а саме рухаючись по [ADDRESS] , [PERSON] висловила небажання йти із вищевказаними особами. Припиняючи непокору потерпілої, [PERSON] нанесла [PERSON] один удар рукою в обличчя, від якого остання присіла та стала кричати. Однак, [PERSON] схопила неповнолітню [PERSON] за волосся, підняла її на ноги та знову нанесла один удар рукою в обличчя. Тим самим вона подавила її волю та примусила замовчати. Прибувши близько 22 години до недобудованого приміщення хімічного складу по [ADDRESS] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , застосовуючи фізичну силу, примусили неповнолітню [PERSON] зайти всередину. Перебуваючи у зазначеному місці, у період з 22 до 23 години, зазначені особи, користуючись нездатністю потерпілої чинити опір в силу того, що її воля була подавлена застосованим щодо неї насильством, змусили [PERSON] разом з ними вживати горілку. У ході спільного вживання алкогольних напоїв [PERSON] та [PERSON] по черзі нанесли потерпілій [PERSON] не менше ніж по два удари кожна руками в голову, від яких потерпіла втратила рівновагу та впала на підлогу. В цей час до неї наблизились з різних сторін [PERSON] та [PERSON] , які продовжуючи дії зазначених осіб, що були спрямовані на заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень, умисно нанесли [PERSON] по декілька ударів ногами в область голови та тулубу. При цьому [PERSON] , з метою спричинення тілесних ушкоджень, кидала в потерпілу [PERSON] уламки цегли. Після того, як [PERSON] допомогли піднятися, [PERSON] підвів її обличчям до цегляної стіни приміщення, примусив широко розставити ноги та умисно наніс не менше двох ударів в область задньої частини голови, від чого потерпіла присіла. Закінчивши вживати алкогольні напої, [PERSON] та [PERSON] вивели неповнолітню [PERSON] з приміщення на вулицю. Там [PERSON] , продовжуючи свої злочинні дії, направлені на заподіяння тілесних ушкоджень [PERSON] , наблизилася до останньої та нанесла кулаком правої руки удар по голові. Від удару потерпіла втратила рівновагу і впала на землю. Однак [PERSON] продовжила свої дії і знову нанесла [PERSON] численні удари по голові кулаками рук та ногами, взутими у взуття. Після того як [PERSON] припинила бити потерпілу, [PERSON] дістала телефон та почала світити на [PERSON] . Її обличчя було в крові. [PERSON] порадив піти до водойми, яка знаходилась поруч, та вмити її. [PERSON] та [PERSON] повели [PERSON] до водойми, а [PERSON] та [PERSON] пішли на залізничний вокзал зустрічати брата [PERSON] [PERSON] . Поки [PERSON] та [PERSON] зустрічали [PERSON] , то [PERSON] та [PERSON] вмили [PERSON] та перенесли її до дороги. Цього ж дня, а саме 17.10.2017, близько 23 години, [PERSON] і [PERSON] повернулись до приміщення хімічного складу разом з [PERSON] . Там їх чекали [PERSON] і [PERSON] [PERSON] помітив [PERSON] , яка перебувала у небезпечному для життя стані, що виражалося наявними у неї тілесними ушкодженнями та відсутністю свідомості. Переконавшись особисто у тому, що [PERSON] жива, [PERSON] , усвідомлюючи, що остання перебуває у небезпечному для життя стані, не надав їй допомоги та не повідомив про такий стан належним установам чи особам. Крім того він разом із [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] перенесли потерпілу до смітника, який знаходиться поблизу хімічного складу, і там її залишили. Наступного дня о 06 годині [PERSON] було виявлено на місці, де її залишили вищевказані особи, та доставлено до Малинського міськрайонного територіального медичного об`єднання. У результаті спільних злочинних дій [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] умисно заподіяли неповнолітній [PERSON] тілесні ушкодження у вигляді синців, ран голови, обличчя, гострої субдуральної гематоми, забою головного мозку, які мають ознаки тяжкого ступеню важкості, що є небезпечними для життя в момент їх спричинення і знаходяться в прямому причинному зв`язку із смертю [PERSON] , яка настала [INFO] о 22 годині 10 хвилин, незважаючи на надану їй медичну допомогу. В ході судового розгляду кримінального провадження [PERSON] визнала свою вину частково. [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не визнали свою вину. Вироком Малинського районного суду обвинуваченим було призначено наступне покарання: [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.296 КК України та призначено йому покарання у виді 5 років обмеження волі; визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та призначено йому покарання у виді 10 років позбавлення волі. Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено [PERSON] покарання за сукупністю злочинів у виді 10 років позбавлення волі. У відповідності до ч.4 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Малинського районного суду Житомирської області від 23.07.2018, більш суворим, призначеним цим вироком, призначено [PERSON] остаточне покарання за сукупністю злочинів у виді 10 років позбавлення волі. [PERSON] : визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та призначено їй покарання у виді 8 років позбавлення волі. [PERSON] : визнано винною [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та призначено їй покарання у виді 8 років позбавлення волі. [PERSON] : визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та призначено їй покарання у виді 8 років позбавлення волі. [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.136 КК України та призначено йому покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнено [PERSON] від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки; встановлено [PERSON] обов`язки, передбачені ч.1 ст.76 КК України. Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 02.07.2021 вирок Малинського районного суду Житомирської області від 24.10.2019 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за№12017060080000830 щодо обвинуваченої [PERSON] за ч.2 ст.121 КК України, скасовано та закрито кримінальне провадження щодо обвинувачення [PERSON] на підставі п.5 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку із смертю обвинуваченої; в решті вирок Малинського районного суду Житомирської області від 24.10.2019 залишено без змін. Мотиви та застосовані норми права. Між сторонами виник спір щодо відшкодування моральної шкоди, завданої злочином. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. За вимогами ст. ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Щодо позовних вимог [PERSON] : За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У пунктах 3,4 постанови Пленуму Верховного Суду «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4 судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При визначенні розміру стягнення на відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги розмір завданої моральної шкоди та її тривалість. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим (ч.1 ст.1190 ЦК України). Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Згідно з ч.1 ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Суд зазначає, що вироком Малинського районного суду Житомирської області від 24.10.2019 у справі №283/103/18 встановлено вину [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 (хуліганство) та ч.2 с.121 КК України (умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, вчинене групою осіб, що спричинило смерть потерпілої); [PERSON] та [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 с.121 КК України (умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, вчинене групою осіб, що спричинило смерть потерпілої); [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.136 КК України (ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для житті стані, при можливості надати таку допомогу або неповідомлення про такий стан особи належним установам чи особам, що спричинило смерть потерпілої). Тому при ухваленні рішення суд враховує, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] вчинили злочин спільно, групою осіб. [PERSON] тілесних ушкоджень, які спричинили смерть [PERSON] , останній не завдавав. Суд,

Outcome: partial