Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-26 00:00:00

08 лютого 2024 року до Кобеляцького районного суду Полтавської області надійшла позовна заява адвоката Бердніченко Оксани Павлівни в інтересах [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві зазначено, що між [PERSON] (до шлюбу [PERSON] ) та [PERSON] 08 серпня 1998 року зареєстровано шлюб. Сторони мають одну спільну неповнолітню дитину, однак спір про місце її перебування відсутній. З початку 2022 року сторони фактично припинили спільно вести господарство, проживають окремо та відновлювати шлюбні стосунки [PERSON] не бажає, у зв`язку із чим прохає суд розірвати шлюб. Після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище [PERSON] . Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 09 лютого 2024 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження. [PERSON] , а також її представник - адвокат Бердніченко О. П, будучи завчасно, належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, однак від останньої надійшла заява, в якій вона прохала суд розглянути справу без її участі. Позов підтримує та прохає задовольнити. Відповідач, [PERSON] , будучи завчасно, належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Позов визнав повністю. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов необхідно задовольнити. Судом установлено, що 08 серпня 1998 року у Червоноквітівській сільській раді Кобеляцького району Полтавської області між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 3 (а.с. 6). [PERSON] і [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . Статтями 51 Конституції України та 24 Сімейного кодексу України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Примушування жінки чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до частини третьої, четвертої статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі статтею 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має суттєве значення. Згідно з частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу не можливе, оскільки сторони з 2022 року фактично припинили шлюбні стосунки і відновлювати їх не мають наміру. В зв`язку з вищевикладеним, враховуючи, що шлюб ґрунтується на вільній згоді подружжя, а сторони не бажають продовжувати шлюбні стосунки, тому збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, в зв`язку з чим, шлюб необхідно розірвати. Спір про місце проживання дитини на цей час відсутній. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі викладеного, враховуючи думку позивача, суд вважає, що після розірвання шлюбу її необхідно надалі іменувати прізвищем [PERSON] .

Outcome: approved