Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-27 00:00:00

У листопаді 2023 року позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулися до Носівського районного суду Чернігівської області з цією позовною заявою. Позовні вимоги позивачі мотивували тим, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] відновився до типу колгоспного двору. Згідно зі ст. 120 ЦК УРСР в ред. 1963 р. зазначений будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами як майно колгоспного двору належав його учасникам: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Після ліквідації колгоспних дворів власники будинку не отримали свідоцтв та не зареєстрували права власності на житловий будинок у встановленому законом порядку. [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з фактично належної йому як члену колгоспного двору 1/6 частини вищевказаного житлового будинку. Спадщину після смерті [PERSON] прийняла його дружина [PERSON] та син [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з фактично належної їй 1/4 частини вищевказаного житлового будинку. Спадщину після смерті [PERSON] прийняв її син [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з фактично належної йому як члену колгоспного двору 1/6 частини вищевказаного житлового будинку. Спадщину після смерті [PERSON] прийняли його батьки [PERSON] та [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] . Спадщину після смерті [PERSON] прийняв його син [PERSON] , а дружина [PERSON] відмовилася від прийняття спадщини. У серпні та вересні 2023 року позивачі зверталися до Носівської державної нотаріальної контори та до приватного нотаріуса Ніжинського районного нотаріального округу Дмитренко В.М. з метою оформлення спадкових прав після померлих, але нотаріусами було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок, а також у зв`язку з тим, що за життя померлі офіційно не зареєстрували право власності, а сам будинок відносився до категорії колгоспних дворів і на даний час змінити статус колгоспного двору неможливо, окрім того з уведенням в дію з 15 квітня 1991 Закону України «Про власність» колгоспні двори ліквідовано. Також у вересні 2023 року позивачі зверталися до державного реєстратора Ніжинської РДА Чернігівської області з метою реєстрації права власності на відповідні частки вищезгаданого будинку. Однак державним реєстратором було відмовлено в державній реєстрації прав. Позивачі просили з урахуванням клопотання про уточнення позовних вимог, поданого до суду 28 лютого 2024 року (а. с. 91) визнати за: - [PERSON] право власності на 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] ; - [PERSON] право власності на 1/6 частини житлового будинку [ADDRESS] , як за членом колишнього колгоспного двору; - [PERSON] право власності на 1/6 частини житлового будинку [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом після смерті сина [PERSON] ; - [PERSON] право власності на 1/6 частини житлового будинку [ADDRESS] , як за членом колишнього колгоспного двору. Ухвалою судді від 08 листопада 2023 року відкрито провадження в цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 10 січня 2024 року. У підготовче судове засідання позивачі не з`явилися, але подали до суду заяви, у яких указали, що вони підтримують позовні вимоги в повному обсязі, просять їх задовольнити та розглянути справу за їх відсутності (а. с. 90, 91). Представник відповідача Носівської територіальної громади в особі Носівської міської ради Чернігівської області в підготовче судове засідання не з`явилася, але до початку підготовчого судового засідання подала до суду заяву, у якій указала, що Носівська міська рада визнає позовні вимоги, не заперечує проти їх задоволення та просить розглянути цивільну справу без участі свого представника (а. с. 51). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд проводить підготовче судове засідання за відсутності учасників справи та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідачем визнано позов. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши й дослідивши матеріали справи, суд робить нижченаведений висновок. Судом установлено, що домогосподарство [ADDRESS] відноситься до типу колгоспного двору. Станом на 15 квітня 1991 року зареєстрованими в ньому значаться [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією довідки Носівської міської ради Чернігівської області № 5927/10-11-С/08.2023 від 23 серпня 2023 року (а. с. 5). У п. 6 Постанови № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» Пленум ВСУ роз`яснює, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. З матеріалів справи вбачається, що станом на 15 квітня 1991 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не втратили право на вказане домоволодіння, їхні частки в майні, яке належало ліквідованому колгоспному двору, є рівними. Отже, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] як членам ліквідованого колгоспного двору належало по 1/6 частини житлового будинку по [ADDRESS] , але після ліквідації колгоспних дворів вони не отримали свідоцтв та у встановленому законом порядку не зареєстрували своє право власності на цей будинок. [INFO] в с. Червоні Партизани Носівського району Чернігівської області помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 11). Після його смерті відкрилася спадщина на 1/6 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. У судовому засіданні встановлено, що за життя [PERSON] заповіту не складав, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 49-50). Згідно з ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), той з подружжя, який його пережив, і батьки (усиновителі) померлого. [PERSON] була дружиною померлого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а. с. 13). [PERSON] був сином померлого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а. с. 13). Отже, вони обоє були спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Абзацом 2 пункту 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Міністерством юстиції України від 18 червня 1994 року № 18/5, установлено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним. Станом на день своєї смерті [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , разом з ним за вищевказаною адресою були зареєстровані: дружина [PERSON] , син [PERSON] , що підтверджується копією довідки Носівської міської ради Чернігівської області № 5923/07-01-С/08.2023 від 23 серпня 2023 року (а. с. 5, на звороті). Судом встановлено, що після смерті [PERSON] Носівською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу за № 90/1992, що підтверджується повідомленням Державного нотаріального архіву Чернігівської області від 22 листопада 2023 року № 3176/01-14 (а. с. 41). Із копії спадкової справи до майна померлого [PERSON] убачається, що заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] подала дружина померлого [PERSON] , вона ж отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на грошовий вклад (а. с. 42-44). Отже, судом установлено, що в силу ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР спадщину після смерті [PERSON] фактично прийняли його дружина [PERSON] та його син [PERSON] , вступивши в управління та володіння спадковим майном на підставі п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР, оскільки проживали разом зі спадкодавцем на час його смерті, що підтверджується копією довідки Носівської міської ради Чернігівської області № 5923/07-01-С/08.2023 від 23 серпня 2023 року (а. с. 5, на звороті). Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Отже, після смерті [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] фактично успадкували по 1/12 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . [INFO] в с. Червоні Партизани Носівського району Чернігівської області померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 11). Після її смерті відкрилася спадщина на 1/4 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Згідно з довідкою № 5924/07-01-С/08.2023, виданою Носівською міською радою Чернігівської області 23 серпня 2023 року, станом на 26 червня 2013 року [PERSON] була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею був зареєстрований [PERSON] (а. с. 6). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. [PERSON] за життя склала заповіт, посвідчений 03 березня 2008 року [PERSON] , секретарем виконавчого комітету Червонопартизанської сільської ради Носівського району Чернігівської області, яким все своє майно, де б воно не було, з чого б воно не складалося і взагалі все те, що належатиме їй на день смерті, і на що вона за законом матиме право, заповідала [PERSON] , що підтверджується інформаційною довідкою за Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 82) та матеріалами спадкової справи до майна померлої [PERSON] (а. с. 78-80). Отже, спадкування після її смерті здійснюється за заповітом. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Судом встановлено, що Носівською державною нотаріальною конторою Чернігівської області до майна померлої [PERSON] заведено спадкову справу за № 253/2017, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а. с. 81). Згідно з копією спадкової справи до майна померлої [PERSON] спадщину після її смерті на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняв син [PERSON] , який є спадкоємцем за заповітом. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину, немає. [PERSON] отримав свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки (а. с. 78-80). Отже, після смерті [PERSON] [PERSON] фактично успадкував 1/4 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . [INFO] в м. Київ помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 12). Після його смерті відкрилася спадщина на 1/6 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Згідно з довідкою № 5925/07-01-С/08.2023, виданою Носівською міською радою Чернігівської області 23 серпня 2023 року, [PERSON] на день своєї смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , разом із ним були зареєстровані [PERSON] , [PERSON] (а. с. 6, на звороті). За життя [PERSON] заповіту не складав, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 55). Отже, спадкування після його смерті здійснюється за законом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. [PERSON] та [PERSON] є батьками померлого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а. с. 14). Отже, вони є спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] . Судом встановлено, що приватним нотаріусом Ніжинського районного нотаріального округу Чернігівської області Дмитренко В.М. до майна померлого [PERSON] заведено спадкову справу за № 1/2020, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а. с. 54). Згідно з копією спадкової справи до майна померлого [PERSON] спадщину після його смерті прийняла [PERSON] , подавши до нотаріальної контори в установлений законодавством шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини. Батько померлого [PERSON] відмовився від прийняття спадщини після смерті сина, подавши до нотаріальної контори в установлений законодавством шестимісячний строк заяву про відмову від прийняття спадщини. [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на грошовий вклад (а. с. 56-69). Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Судом установлено, що позивач [PERSON] зверталася до приватного нотаріуса Ніжинського районного нотаріального округу Чернігівської області з метою оформлення спадкових прав після померлого [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] . Нотаріус відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначений будинок у зв`язку з тим, що спадкоємцем не були подані документи, які підтверджують наявність на момент відкриття спадщини права власності у [PERSON] на цей будинок. Відмова у видачі свідоцтва про право на спадщину підтверджується постановою приватного нотаріуса Дмитренко В.М. № 189/02-31 від 22 вересня 2023 року (а. с. 14, на звороті). [INFO] в с. Володькова Дівиця Ніжинського району Чернігівської області помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 12, на звороті). Після його смерті відкрилася спадщина на 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Згідно з довідкою № 5926/07-01-С/08.2023, виданою Носівською міською радою Чернігівської області 23 серпня 2023 року, [PERSON] на день своєї смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , разом із ним були зареєстровані [PERSON] та [PERSON] (а. с. 7). За життя [PERSON] заповіту не складав, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 75-76). Отже, спадкування після його смерті здійснюється за законом. [PERSON] є дружиною померлого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а. с. 13, на звороті). [PERSON] є сином померлого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а. с. 14). Отже, вони є спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] . Судом установлено, що Носівською державною нотаріальною конторою Чернігівської області до майна померлого [PERSON] заведено спадкову справу за № 66/2023, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а. с. 74). Згідно з копією спадкової справи до майна померлого [PERSON] спадщину після його смерті прийняв син [PERSON] , подавши до нотаріальної контори в установлений законодавством шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини. Дружина померлого [PERSON] відмовилася від прийняття спадщини після смерті чоловіка, подавши до нотаріальної контори в установлений законодавством шестимісячний строк заяву про відмову від прийняття спадщини. [PERSON] отримав свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки (а. с. 71-73). Судом установлено, що позивач [PERSON] звертався до Носівської державної нотаріальної контори Чернігівської області з метою оформлення спадкових прав після померлого батька [PERSON] на 1/2 частки житлового будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Нотаріус відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначене майно у зв`язку з тим, що спадкове домоволодіння мало статус колгоспного двору, а з введенням в дію з 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори було ліквідовано. Відмова у видачі свідоцтва про право на спадщину підтверджується постановою державного нотаріуса Киреєвої Л.М. № 787/02-31 від 28 серпня 2023 року (а. с. 15). Окрім того, судом установлено, що позивач [PERSON] також звертався до державного реєстратора прав на нерухоме майно Ніжинської РДА Чернігівської області Походні С.М. з метою реєстрації за собою права власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Однак, йому було відмовлено в державній реєстрації права власності, оскільки відповідно до ст. 120 ЦК УРСР (у ред. 1963 р.) зазначений житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами належав колишньому колгоспному двору, а реєстрація права власності на такий об`єкт нерухомого майна як колгоспний двір законодавством не передбачена, що підтверджується рішенням про відмову в проведенні реєстраційних дій № 69142072 від 04 вересня 2023 року (а. с. 16). Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Матеріали справи підтверджують, що на будинок [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами виготовлена технічна документація, відповідно до якої загальна площа будинку становить 65,7 кв. м, житлова площа - 48,1 кв. м (а. с. 18-10). Згідно з ч. 2 ст. 318 ЦК України усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, зокрема, шляхом визнання права. Ураховуючи встановлені обставини та вищенаведені правові норми, суд робить висновок, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При зверненні до суду позивач [PERSON] сплатив судовий збір у сумі 1073,60 грн., що підтверджується відповідною платіжною інструкцією (а. с. 4). Ураховуючи, що заява представника відповідача про визнання позову подана до початку розгляду справи по суті, суд уважає за необхідне повернути позивачеві [PERSON] у рівних частинах з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved