Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з названим позовом, посилаючись на те, що він успадкував за заповітом після смерті матері [PERSON] , квартиру [ADDRESS] . Вказана квартира була надана його матері, як працівниці, що відпрацювала понад 30 років на Львівській залізниці. На даний час квартира представляє собою будівлю напівказарменну на дві житлові квартири, яка обліковується на балансі виробничого структурного підрозділу «Хустська дистанція колії» регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» та знаходиться у власності Держави в особі Верховної Ради. Після смерті матері він звернувся до АТ «Укрзалізниця» із заявою про приватизацію квартири. Однак йому порекомендовано звернутися до органу приватизації за місцем проживання для оформлення необхідних документів для приватизації житла відповідно до діючого законодавства. Виконавчим комітетом Хустської міської ради його повідомлено про необхідність надати до органу приватизації документи визначені пунктом 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, що затверджено Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 396 від 16.12.2009 року, зокрема заяви-згоди всіх членів сімї, що проживають у квартирі, а також тимчасово відсутніх членів сім`ї. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , але вже більше десяти років не проживають за вказаною адресою, через що він позбавлений можливості здійснити приватизацію успадкованої квартири. Просить суд ухвалити рішення, яким визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Учасники провадження в судове засідання не з`явилися. Від позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутності та відсутності його представника, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та наполягають на їх задоволенні. Відповідачі в судове засідання не з`явилися з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, шляхом надсилання рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення та оголошення про виклик відповідачів, розміщене на офіційному сайті суду. Треті особи надали через канцелярію суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги визнають та не заперечують проти їх задоволення в повному обсязі. Через неявку в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до ч. 2 ст.247ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити зважаючи на наступне. Місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово (ч. 1 ст. 29 ЦК України). Стаття 47 Конституції України визначає, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно № 7240 від 14.08.2007 року житлові квартири по [ADDRESS] належать державі в особі Верховної ради та обліковуються на балансі виробничого структурного підрозділу «Хустська дистанція колії» регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця». (а.с. 9). Як вбачається з технічного паспорту від 19.12.2003 року, довідки № 2121 від 25.11.2005 року, виданої Хустським ДПТІ, квартира [ADDRESS] зареєстрована з громадянкою [PERSON] . (а.с. 10, 11) Вказана квартира була виділена [PERSON] як працівнику Львівської залізниці для проживання.(а.с. 10, 11) Трудовою книжкою, заповненою 02.06.1965 року, стверджується, що [PERSON] з 1965 по 1996 роки працювала у виробничому структурному підрозділі «Хустська дистанція колії» регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця». (а.с. 12-16) [INFO] [PERSON] померла, що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого 22 березня 2019 року. (а.с. 18) Позивач [PERSON] , [INFO] є сином померлої, що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 02 березня 1984 року. (а.с. 17) Із заповіту, складеного приватним нотаріусом Гелеван С.І. 25 березня 2015 року та зареєстрованого в реєстрі за № 1568 слідує, що [PERSON] , [INFO] , мешканка [ADDRESS] , на випадок її смерті заповіла все її майно, яке буде їй належати та усе майно на яке вона матиме право на день смерті, своєму сину [PERSON] , [INFO] . Таким чином, позивач [PERSON] успадкував квартиру [ADDRESS] , яка була надана для проживання його матері та отримав право на приватизацію житла у відповідності до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартири (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку.\~\~ Як вбачається з довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої уповноваженому власнику житлового приміщення [PERSON] за адресою [ADDRESS] зареєстрованими є позивач [PERSON] , відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які виступають третіми особами у даній справі. (а.с. 26) Відповідачі [PERSON] , 1969 року народження та [PERSON] , 1988 року народження, які зареєстровані у квартирі [ADDRESS] , вже більше десяти років не проживають за вказаною адресою, місце їх проживання невідоме. Дана обставина стверджується актом обстеження житлово-побутових і матеріальних умов громадян, складеним 29.06.2023 року депутатом Хустської міської ради Сочка О.А. у присутності осіб, які проживають за вищевказаною адресою та їх сусідів. (а.с. 27) Відповідно до ст.317,319ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, якими закріплено принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. За статтею 386 ч.2 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За правилами ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом згаданої норми закону, відповідачі правових підстав проживання та реєстрації у даному помешканні, не мають, а тому їх необхідно визнати такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Згідно ст. 7 ЗУ Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі …судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Окрім того, суд керується нормами міжнародного законодавства, які регулюють дану сферу правовідносин, п.1 ст.8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. З набуттям позивачем по даній справі права власності на житло, останній має право на власний розсуд розпоряджатися власністю, в тому числі і щодо вирішення питань стосовно можливості проживання в такому інших осіб, а так як наявна реєстрація відповідачів фактично перешкоджає позивачу в реалізації його прав як уповноваженого власника вищевказаного жилого приміщення на приватизацію успадкованого житла і враховуючи, що відповідачі фактично не проживають у даному помешканні більше десяти років, позов є обґрунтованим. На підставі наведеного,

Outcome: approved