Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-20 00:00:00

20.11.2023 представник позивача адвокат Сувалов В.О. звернувся до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому у сторін народилась донька [PERSON] , [INFO] . Спільне життя між сторонами не склалось і рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 18.10.2023 шлюб між сторонами розірвано, визначено місце проживання дитини сторін з позивачем. На підставі ст. 179, 180 СК України представник позивача просить суд стягувати з відповідача аліменти: на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини заробітку від усіх видів доходу відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку; на утримання матері малолітньої дитини - [PERSON] в розмірі 1/3 частини заробітку від усіх видів доходу відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму до досягнення дитиною [PERSON] трирічного віку. Ухвалою судді Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 02.01.2024 відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, роз`яснено сторонам порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання, направлено відповідачу копію позовної заяви з доданими до неї матеріалами. Позивач та її представник, належним чином повідомлені про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, клопотань про розгляд справи в іншому порядку не подавали, в прохальній частині позовної заяви просила справу розглядати без її участі. Відповідач, належним чином повідомлений про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, клопотання про розгляд справи в іншому порядку не подавав, правом подання відзиву на позовну заяву не скористався. Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 8 ст. 178, ч. 5 ст. 279 ЦПК України вказане дає суду підстави для розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Суд встановив, що сторони перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 18.10.2023, також даним рішенням суду визначено місце проживання дитини сторін з матір`ю [PERSON] (а.с. 18-19). Від даного шлюбу у сторін є неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 6). Згідно з ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Даний обов`язок є рівним для обох батьків і покладається на них, не зважаючи на те, з ким із батьків проживає дитина. Вказане дає суду підстави вважати, що відповідач зобов`язаний сплачувати на користь позивача аліменти на утримання спільної дитини. При визначенні розміру аліментів, суд виходить з такого. Мінімально необхідний рівень матеріального забезпечення дитини відповідного віку встановлений на законодавчому рівні. Частина 2 ст. 182 СК України визначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Звертаючись до суду з даним позовом в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини сторін, представник позивача обґрунтовує таку вимогу виключно обов`язком батьків утримувати дитину згідно зі ст. 180 СК України та на підтвердження таких вимог надає суду копію рішення суду про розірвання шлюбу між сторонами та визначення місця проживання дитини й копію свідоцтва про народження дитини сторін. Жодного обґрунтування та посилання на докази, якими представник позивача обґрунтовує розмір аліментів на дитину у розмірі, про який він просить, позовна заява не містить. Частиною 3 ст. 181 СК визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Визначаючи розмір аліментів, відповіднодо вимог ч. 1 ст. 182 СК України, суд враховує докази, подані представником позивача на підтвердження своїх вимог, стан здоров`я та матеріальне становище дитини сторін та відповідача, відсутність доказів наявності на утриманні відповідача інших осіб та, зважаючи на рівний обов`язок батьків утримувати дітей, суд приходить до висновку, що достатнім та фінансово можливим розміром аліментів, що слід стягнути на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини сторін є 1/4 частини заробітку від усіх видів доходу відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання позивача, суд приходить до такого висновку. Право на утримання після розірвання шлюбу врегульовано ст. 76 СК України. Так відповідно до вказаної статті розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Особа має право на утримання і тоді, коли вона стала особою з інвалідністю після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу. Якщо на момент розірвання шлюбу жінці, чоловікові до досягнення встановленого законом пенсійного віку залишилося не більш як п`ять років, вона, він матимуть право на утримання після досягнення цього пенсійного віку, за умови, що у шлюбі вони спільно проживали не менш як десять років. Якщо у зв`язку з вихованням дитини, веденням домашнього господарства, піклуванням про членів сім`ї, хворобою або іншими обставинами, що мають істотне значення, один із подружжя не мав можливості одержати освіту, працювати, зайняти відповідну посаду, він має право на утримання у зв`язку з розірванням шлюбу і тоді, якщо є працездатним, за умови, що потребує матеріальної допомоги і що колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання у цьому випадку триває протягом трьох років від дня розірвання шлюбу. Вказане свідчить, що позивач після розірвання шлюбу має право на своє утримання від відповідача у разі наявності та доведення обставин, визначених вказаною нормою. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Разом з тим, жодного обґрунтування та посилання на докази, що б свідчили про наявність обставин, визначених ст. 76 СК України в позовній заяві не зазначено та до неї не додано. При цьому з клопотанням про витребування доказів, які б надали суду можливість встановити такі обставини, позивач та її представник до суду не звертались. За таких підстав, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання позивача. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір у сумі 1073,60 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь Державної судової адміністрації України, а судовий збір в сумі 1073,60 грн. необхідно компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial