Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-26 00:00:00

Луцька окружна прокуратура звернулась з позовом до суду в інтересах держави в особі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, Головного управління Держгеокадастру у Волинській області до [PERSON] про стягнення шкоди в порядку регресу. Свій позов мотивує тим, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 19.09.2022 року у справі № 140/4656/22 було визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 01.06.2022 року № 135-к «Про звільнення [PERSON] », поновлено останню на посаді провідного спеціаліста відділу № 3 управління надання адміністративних послуг ГУ Держгеокадастру у Волинській області з 02.06.2022 року та стягнуто з ГУ Держгеокадастру у Волинській обл. на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 39804,94 грн з наступним відрахуванням податків і зборів. Рішення в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 10581,07 грн допущено до негайного виконання. Згідно інформації ГУ Держгеокадастру у Волинській обл. № 10-3-0.6-462/2-23 від 09.02.2023 року на виконання вищевказаного рішення суду, згідно платіжних доручень № 1071 від 28.11.2022 року, № 1072 від 28.11.2022 року, № 1073 від 28.11.2022 року та № 1074 від 28.11.2022 року, ГУ Держгеокадастру у Волинській області [PERSON] повністю виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 39804,94 грн. Посилаючись на те, що звільнення [PERSON] здійснено з порушенням трудового законодавства, за наказом начальника Головного Управління Держгеокадастру у Волинській області Боярчука В.А. і саме на останнього покладено обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної у зв`язку з виплатою коштів незаконно звільненому працівнику, прокурор просив стягнути з [PERSON] на користь Головного управління Держгеокадастру у Волинській області відшкодування в порядку регресу шкоди, заподіяної незаконним звільненням працівника. Ухвалою суду від 27.02.2024 року позов прокурора в інтересах держави в особі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру залишено без розгляду. Прокурор та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали з підстав, викладених у заяві та просили його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився по невідомій суду причині, хоча про час та місце слухання справи був повідомлений судом належним чином. А тому суд вважає за можливе справу слухати у його відсутності за наявними у справі доказами. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази в справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом з`ясовано, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 19.02.2022 року у справі №140/4656/22 задоволено позов [PERSON] до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру у Волинській області № 135-к від 01.06.2022 року, поновлено [PERSON] на посаді провідного спеціаліста відділу №3 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Волинській області з 02.06.2022 р. та стягнуто з Головного управління Держгеокадастру у Волинській області на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 39804,94 грн. Рішення в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 10581,07 грн. допущено до негайного виконання (а.с. 12-16). Згідно з ч.ч. 4, 5 статті 82\~ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. \~ \~ \~ \~Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. З платіжних доручень № 1071 від 28.11.2022 року, № 1072 від 28.11.2022 року, № 1073 від 28.11.2022 року та № 1074 від 28.11.2022 року, Головним управлінням Держгеокадастру у Волинській області [PERSON] повністю виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 39804,94 грн. (а.с. 17-18). Відповідно до ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. Згідно п. 8 ст. 134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу. Як роз`яснено у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29.12.1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» (на далі Постанова № 14) застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі п. 8 ст. 134 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якими затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини. Пунктом 6 Постанови № 14, передбачена відповідальність керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників, а також керівників структурних підрозділів на підприємствах, в установах, організаціях та їх заступників, якщо шкоду заподіяно зайвими грошовими виплатами до яких відносяться, зокрема, суми заробітної плати. Відповідно до приписів ст. 136 КЗпП України, покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням роботодавця, керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника. Розпорядження роботодавця, або вищестоящого в порядку підлеглості органу має бути зроблено не пізніше двох тижнів з дня виявлення заподіяної працівником шкоди і звернено до виконання не раніше семи днів з дня повідомлення про це працівникові. Якщо працівник не згоден з відрахуванням або його розміром, трудовий спір за його заявою розглядається в порядку, передбаченому законодавством. У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання роботодавцем позову до місцевого загального суду. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно з ст. 237 КЗпП України суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи. Такий обов`язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі. Як слідує із матеріалів справи, [PERSON] , будучи начальником Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, незаконно звільнив [PERSON] , тому саме на нього як на посадову особу, яка винна в незаконному звільненні працівника, покладається обов`язок відшкодувати шкоду заподіяну установі, в розмірі 39804,94 грн. Таким чином, проаналізувавши зібрані і досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Луцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Волинській області до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди в порядку регресу є підставними, ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, що регулює питання матеріальної відповідальності керівника підприємства, установи, організації за шкоду, заподіяну з їх вини підприємству, установі, організації. Питання про повну матеріальну відповідальність при незаконному звільненні або переведенні на іншу роботу, невиконанні рішення суду про поновлення працівника на роботі роз`яснено у постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів». Так, відповідно до п. 33 Постанови пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» з метою запобігання незаконним звільненням судам слід неухильно додержуватися вимог ст. 134 (п. 8), ст. 237 КЗпП України про притягнення до участі в справі про поновлення на роботі і покладення на службову особу обов`язку відшкодувати шкоду підприємству, установі, організації, заподіяну в зв`язку з оплатою незаконно звільненому працівникові часу вимушеного прогулу. При цьому належить врахувати, що при незаконному звільненні або переведенні на іншу роботу настає повна матеріальна відповідальність винних в цьому службових осіб і обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу може бути покладено при допущенні ними в цих випадках будь-якого порушення закону. Зазначене також узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 11.04.2018 року у справі № 161/6047/16-ц, згідно із якими посадова особа, яка винна у незаконному звільненні працівника та затриманні виконання рішення суду про поновлення на роботі, має покрити шкоду, заподіяну установі у повному розмірі сплаченого середнього заробітку за час вимушеного прогулу. А тому, враховуючи наведене, суд приходить до висновку про позов Луцької окружної прокуратури, яка подана в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Волинській області до [PERSON] про стягнення шкоди в порядку регресу підлягає до задоволення. Згідно ст. 141 ЦПК України понесені стороною позивача і документально підтверджені судові витрати у розмірі 2684 грн. підлягають стягненню з [PERSON] на користь Волинської обласної прокуратури.

Outcome: approved