Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-15 00:00:00

\~ \~ \~ \~У січні 2024 року до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» (далі ДП «ВК «Краснолиманська») про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яку позивач здав на пошту у грудні 2023 року (а.с.13). \~ \~ \~ \~В обґрунтування позовних вимог зазначив, що перебував у трудових відносинах з відповідачем з 15.02.2021 по 29.06.2023, звільнений на підставі п.2 ч.1 ст.40 КЗпП України. При звільненні йому не були сплачені суми, які повинні бути виплачені при розрахунку. 6 грудня 2023 року він звернувся до ДП ВК «Краснолиманська» із заявою про надання інформації щодо сум заборгованості та розрахунку середньоденної заробітної плати, яка була отримана відповідачем 12.12.2023, але відповідь на час звернення до суду так і не надана відповідачем. Оформивши його звільнення та видавши йому трудову книжку, відповідач свій обов`язок щодо проведення із ним розрахунку не здійснив, а тому наявні підстави для застосування до нього відповідальності за затримку розрахунку при звільненні, передбачену ст.117 КЗпП України. На підставі наведеного позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі та середній заробіток за час затримки виплати сум, що належать йому при звільненні, з 29.06.2023 по день ухвалення рішення, але не більше ніж за шість місяців (а.с.2-4). Ухвалою судді Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 16 січня 2024 року відкрито провадження у справі за даним позовом; розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; визначено строк для подання відповідачем відзиву на позов п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі (а.с.15). \~ \~ \~ \~У встановлений судом строк відповідач надав відзив, в якому позовні вимоги щодо стягнення заборгованості з оплати праці визнав у розмірі 45626,87 грн з наступних підстав. \~ \~ \~ \~Позивач звільнений з ДП ВК «Краснолиманська» 29.06.2023 за п.2 ч.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваної роботи за станом здоров`я, в день звільнення не працював, перебував на лікарняному, а тому після звільнення повинен був звернутися до каси бухгалтерії із заявою про проведення з ним повного розрахунку, але з невідомих причин цього не зробив і остаточний розрахунок не отримав. Не звертався він також до бухгалтерії підприємства з вимогою про розрахунок і в подальшому. В заяві від 29.06.2023 та наказі про звільнення від 29.06.2023 № 908/к вимоги про остаточний розрахунок також немає. \~ \~ \~ \~Виходячи з викладених вище підстав вбачається, що в діях відповідача виключається вина стосовно невиплати належних позивачу сум при звільненні, оскільки сам позивач порушив вимоги ст.116 КЗпП України в частині неподання відповідачу вимоги про проведення з ним розрахунку при звільненні. Позивачу в якості сум, що підлягають сплаті при звільненні, нараховано 45626,87 грн. Таким чином позовні вимоги позивача щодо стягнення заборгованості з оплати праці підлягають задоволенню в розмірі, зазначеному відповідачем у відзиві на позовну заяву. Відповідачем не визнано позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з наступних підстав. Позивачем не вірно визначено початок періоду затримки розрахунку при звільненні датою затримки розрахунку при звільненні слід вважати наступний день після дня, в якому не здійснено розрахунок при звільненні. За таких обставин період затримки виплат, належних працівникові при звільненні, слід вважати 30.06.2023, а не 29.06.2023. Таким чином, вимоги позивача щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є необґрунтованими та завищеними. \~ \~ \~ \~Відповідач дізнався про вимоги позивача під час отримання в суді ухвали від 16.01.2024, а саме 19.01.2024. За таких обставин, датою виникнення затримки розрахунку при звільненні слід вважати 20.01.2024. \~ \~ \~ \~У разі якщо суд частково розділяє позицію відповідача, то відповідач просив врахувати той факт, що суд вправі зменшити розмір стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника. При цьому враховуються розмір простроченої заборгованості, період затримки (прострочення) виплати, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду. \~ \~ \~ \~Відповідач зауважив, що затримка розрахунку при звільнені обумовлена тяжким фінансовим становищем підприємства на протязі тривалого часу, у зв`язку з чим просив зменшити розмір за затримку розрахунку при звільненні. \~ \~ \~ \~Сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір підлягає розподілу між сторонами пропорційно розміру задоволених вимог. Відповідач звернув увагу суду на те, що позивачем не додано до позовної заяви жодного підтверджуючого документу сплати витрат на правничу допомогу, а тому вона не підлягає відшкодуванню (а.с.19-23). Проаналізувавши позовні вимоги і заперечення проти позову, викладені у відзиві на позовну заяву, оцінивши письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наданих сторонами письмових доказів, суд доходить наступних висновків. Позивач перебував у трудових відносинах з ДП «ВК «Краснолиманська» з 15 лютого 2021 року (наказ № 313/к від 15.02.2021) по 29 червня 2023 року (наказ № 908/к від 29.06.23), працюючи прохідником 5 розряду підземним з повним підземним робочим днем в шахті, звільнений у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваної роботи за станом здоров`я за п.2 ч.1 ст.40 КЗпП України (а.с.6, 29-30). Конституцією України гарантується право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Згідно зі ст.94 КЗпП України, ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Відповідно до ст.115 КЗпП України, ст.24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується до початку відпустки, якщо інше не передбачено трудовим або колективним договором. Частина 1 ст.47 КЗпП України зобов`язує роботодавця у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Згідно з ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму (ч.2 ст.116 ЦПК України). Статтею 117 КЗпП України передбачено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні. Так, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців (ч.1); при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника; якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті (ч.2). Як зазначено у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно з довідкою ДП «ВК «Краснолиманська» № 01/11-23/6 від 31.01.2024 ДП ВК «Краснолиманська» має перед [PERSON] заборгованість з виплати заробітної плати, яка складає: червень 2021р. - 154,80 грн, липень 2021р. 1723,34 грн, квітень 2022р. 2457,57 грн, червень 2023р. 41291,16 грн - компенсація за невикористану відпустку, усього 45626,87 грн (суми заборгованості з виплати заробітної плати вказані після утримання обов`язкових податків та зборів) (а.с.26). За таких обставин, суд доходить висновку про те, що право позивача на отримання заробітної плати було порушено відповідачем і підлягає захисту судом шляхом стягнення заборгованості по заробітній платі за період: червень, липень 2021 року, квітень 2022 року, червень 2023 року в сумі 45626,87 грн без утримання податків та інших обов`язкових платежів. У відповідності до п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення суду про присудження працівникові виплати заробітної плати підлягає негайному виконанню в межах заробітної плати за один місяць - червень 2023 року в сумі 41291,87 грн. З довідки графіку виходів, наданої відповідачем, вбачається, що позивач в день звільнення не працював, так як знаходився на лікарняному з 24.05.2023 по 29.06.2023 (а.с.27), вимоги про розрахунок пред`явлені позивачем 19.01.2024 шляхом отримання представником відповідача в суді копії позовної заяви та ухвали про відкриття провадження у справі від 16.01.2024 (а.с.16). Згідно з довідки ДП ВК «Краснолиманська» № 01/11-23/5 від 31.01.2024 середньоденний заробіток [PERSON] на дату звільнення 29.06.2023 склав 538,92 грн (а.с.28). \~ \~ \~ \~Таким чином, позивач має право на відшкодування йому середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 20 січня 2024 по 15 лютого 2024 в сумі 10239,48 грн (538,92 грн х 19 днів), де 538,92 грн - середньоденний заробіток позивача, 19 - кількість робочих днів затримки розрахунку. Підстав для зменшення суми середнього заробітку суд не вбачає, оскільки Законом України № 2352-1Х від 01.07.2022 внесено зміни у ст.117 КЗпП України, якою розмір відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні обмежений шістьма місяцями, а тому підстав для повторного зменшення суми середнього заробітку немає. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір в сумі 136,88 грн необхідно покласти на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог (10239,48 грн х 100 : 80299,08 грн х 1073,60 грн : 100) (а.с.1). Згідно з ч.6 ст.141 ЦПК України у зв`язку з тим, що позивач відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави в розмірі задоволених позовних вимог в сумі 1073,60 грн. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.ст.47, 94, 115-117 КЗпП України, ст.ст.1, 24 Закону України «Про оплату праці»,

Outcome: partial