Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-13 00:00:00

І. ПРОЦЕДУРА 22.09.2023 року в інтересах позивачів до суду звернувся адвокат Кравченко О.М. з позовом до відповідача, в якому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу чотирьохкімнатної квартири, загальною площею 80,6 кв.м. та житловою площею 51,2 кв.м. за адресою: [ADDRESS] від 22 лютого 2000 року, укладений на Одеській товарній біржі за №26179 між продавцем [PERSON] та покупцями - [PERSON] , яка діяла від себе особисто та від імені свого неповнолітнього сина - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , та зареєстрованиий КП "ОМБТІ та РОН" 16.03.2000 року за реєстраційним записом №358 пр стр144 р 954. Ухвалою суду від 23.10.2023 року провадження по справі відкрито. Ухвалою суду від 24.01.2024 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. 16.01.2024 року представником позивачів - адвокатом Кравченко О.М. надано до канцелярії суду клопотання про розгляд справи за відсутності сторони позивачів. Відповідач [PERSON] до судового засіданні не з`явився, матеріали справи містять рекомендоване повідомлення про отримання відповідачем ухвали суду про відкриття провадження по справі, позову та додатками, судової повістки 15.11.2023 року. З зазначеного часу від відповідача відзиву на позов чи будь-яких інших заяв по суті вимог до суду не надано. Преставник третьої особи до судового засідання не з`явився, повідомлявся судом належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням вказаного суд приходить до висновку про наявність підстав у розумінні ч. 1 ст. 280 ЦПК України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ В позовних вимогах адвокат Кравченко О.М. посилається на те, що позивачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , однак на теперішній час не можуть продати квартиру, оскільки нотаріус відмовляє в посвідченні договору, так як правовстановлючим документом на квартиру є біржовий, а не нотаріальний договір, в зв`язку з чим позивачі змушені звернутись до суду. Відповідач [PERSON] правом на подання відзиву не скористався, будь-якої заяви щодо розгляду справи до суду не надав. Преставник третьої особи до судового засідання не з`явився, повідомлявся судом належним чином. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ Відповідно до Договору №26179 купівлі-продажу нерухомого майна від 22.02.2000 року [PERSON] продав, а [PERSON] , яка діяла від себе особисто та від імені неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [PERSON] купили квартиру, загальною площею 80,60 кв.м., корисною площею 51,2 кв.м., за адресою: [ADDRESS] . Вказаний договір посвідчений Одеською товарною біржею 22.02.2000 року за реєстровим №26179, та зареєстрований 16.03.2000 року Одеським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості в реєстровій книзі за № 358пр. стор. 144 р. №954 /а.с.12-13/. Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.11.2015 року, виданого державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори Білик О.Г., спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна [PERSON] , 1954 року народження, який помер [INFO] , є його син - [PERSON] , [INFO] . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з: 1/4 частки квартири під [ADDRESS] , яка складається в цілому з чотирьох житлових кімнат та підсобних приміщень, загальною площею 80,6 кв.м., в тому числі житловою площею 51,2 кв.м. /а.с.16/. Листом "Щодо недотримання форми договору купівлі-продажу" від 17.08.2023 року №180/01-16 приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Бутенко Н.П. повідомила [PERSON] , що поданий договір за № 26179 купівлі-продажу нерухомого майна, укладений на Одеській товарній біржі 22.02.2000 року, право власності на квартиру, яка є предметом договору та розташована за адресою: [ADDRESS] , зареєстроване Одеським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості 16.03.2000 року в книзі: 358 пр. стор. 144, реєстровий номер 954, не може бути прийнятий нотаріусом для вчинення нотаріальної дії, оскільки стороною за вказаним договором є неповнолітня дитина, що є порушенням Закону України "Про товарну біржу" та вищезазначений договір не відповідає вимогам ст. 227 ЦК УРСР, а саме - недотримана форма договору купівлі-продажу, тому заявнику необхідно звернутися до суду для визнання вищезазначеного договору дійсним /а.с.24/. IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ Згідно положень ч. 2 ст. 47 ЦК Української РСР 1963 року якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Аналогічне за змістом положення містить ч. 2 ст. 220 ЦК України - якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ В ході судового розгляду справи встановлено, що відповідно до Договору №26179 купівлі-продажу нерухомого майна від 22.02.2000 року [PERSON] продав, а [PERSON] , яка діяла від себе особисто та від імені неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [PERSON] купили квартиру, загальною площею 80,60 кв.м., корисною площею 51,2 кв.м., за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] є спадкоємцем [PERSON] , однак відсутність належних правовстановлюючих документів перешкоджає позивачам [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] розпорядитися належним їм нерухомим майном. Суд зазначає, що на момент укладання договору купівлі-продажу вказаної квартири був чинним Закон України "Про товарну біржу", відповідно до умов якого договори, оформлені товарною біржею, визнавались дійсними, а сам правочин купівлі-продажу було вчинено з дотриманням вимог діючого на той час законодавства. В подальшому до ЦК Української РСР 1963 року були внесені зміни, відповідно до яких угоди щодо відчуження нерухомого майна підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. Відсутність належних правовстановлюючих документів на квартиру, на думку суду, істотним чином порушує право власності позивачів, яке підлягає судовому захисту. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, на підставі вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивачів підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.

Outcome: approved