Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовував тим, що з 21.07.2003 по 12.08.2022 перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , відповідачем по справі, який розірвано на підставі рішення Путивльського районного суду Сумської області від 12.08.2022. Від шлюбу сторони мають повнолітню дочку - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 17.10.2021 з позивача на користь відповідача було стягнуто аліменти на утримання повнолітньої дочки [PERSON] , яка продовжує навчання, у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно на весь період навчання, але не більше як до досягнення нею 23 років. [INFO] у позивача з [PERSON] народилася дочка [PERSON] , 17.08.2022 позивач зареєстрував шлюб з [PERSON] . Позивач разом з родиною проживає по [ADDRESS] . Таким чином, змінився сімейний стан позивача та внаслідок цього змінився і його майновий стан, так як у нього збільшилися витрати на утримання малолітньої дочки та дружини, яка на даний час не працює та знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Позивач працює в АТ «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз» слюсарем 4 розряду з аварійно-відбудованих робіт у газовому господарстві, де отримує заробітну плату в сумі близько 9300 грн. (з відрахуванням податку), сума аліментів на час навчання дочки складає близько 2300 грн., а доходом на родину з трьох осіб є заробітна плата, яка складає 7000 грн. на місяць, інших доходів позивач не має. Посилаючись на зазначене, просив суд зменшити розмір аліментів, які з нього стягуються на користь [PERSON] на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, з 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) до 1/8 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до закінчення навчання [PERSON] , але не більше ніж до досягнення нею 23 років, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили. Ухвалою судді Путивльського районного суду Сумської області від 26.09.2023 відкрито провадження у даній справі та визначено її розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач в судовому засіданні позов підтримав. При цьому пояснив, що після подачі позову до суду він звільнився, після звільнення зареєструвався як безробітний, за час перебування на обліку в центрі зайнятості отримав 2500 грн. допомоги. Чи буде отримувати її далі - невідомо. Звертав увагу суду, що його повнолітня дочка отримує дохід у виді пенсійних виплат, як особа з інвалідністю третьої групи, проживає в цивільному шлюбі з чоловіком та винаймає з ним квартиру в м. Путивль. Крім того, позивач не заперечував факту отримання ним 1/3 частини грошей, отриманих ним за продаж належної йому частки квартири, частина з яких пішла на погашення кредиту, який він брав до розірвання шлюбу з відповідачем для задоволення потреб сім`ї. Відповідач в судове засідання не з`явилася, у поданому відзиві та запереченнях від 27.11.2023 просила розгляд справи проводити за її відсутності. Відповідач подала відзив на позовну заяву, відповідно до якого позов не визнала. В обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначала, що на момент подачі нею позову про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, позивач також працював в АТ «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз», отримував регулярний дохід. Тому його матеріальний стан не змінився, а можливо і покращився, оскільки заробітна плата в порівнянні з 2021 роком збільшилася. Створення нової сім`ї позивачем та народження дитини від другого шлюбу не є підставою для зменшення розміру аліментів, оскільки зміна сімейного стану позивача, а саме народження дитини, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Позивач належними та допустимими доказами не підтвердив погіршення його майнового стану. При цьому, він є здоровою, працездатною особою, може працювати та працює, отримуючи регулярний дохід. Дочка сторін тяжко хворіє та має ряд захворювань, є особою з інвалідністю третьої групи з дитинства, двічі на рік проходить стаціонарне лікування, щомісяця витрачає значні кошти на придбання ліків. Дочка сторін продовжує навчання в м. Київ в Національному транспортному університеті та отримує стипендію у розмірі 2000 грн., при цьому проживає в гуртожитку , за який щорічно сплачує 9600 грн., не рахуючи витрат на проїзд до м. Києва та щоденних витрат. Відповідач працює продавцем у ФОП [PERSON] та отримує щомісяця дохід у вигляді заробітної плати в розмірі 3386 грн., за вирахуванням податків, проте ця сума є замалою для забезпечення дочки всім необхідним для навчання та придбання життєво-необхідних ліків. Інших доходів відповідач не має. Посилаючись на зазначене, просила відмовити у задоволенні позовних вимог. З`ясувавши обставини, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, дослідивши надані письмові докази, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних міркувань. Встановлено судом, що позивач є батьком [PERSON] , [INFO] , з 17.08.2022 перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (а.с. 7, 8). Позивач зареєстрований по [ADDRESS] , але постійно фактично проживає по [ADDRESS] разом з дружиною [PERSON] та дочкою [PERSON] (а.с. 6, 9). Відповідно до довідки виконавчого комітету Путивльської міської ради від 11.09.2023 № 4204, вона видана [PERSON] в тому, що вона зареєстрована по [ADDRESS] , за вказаною адресою зареєстровано дві особи (а.с. 10). [PERSON] отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні першої дитини у розмірі 860 грн. (а.с. 47). Фотокопією довідки про доходи від 12.09.2023 № 6/362 підтверджена та обставина, що станом на вересень місяць 2023 року позивач працював слюсарем з аварійно-відбудовних робіт у газовому господарстві 4 розряду у АТ «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз» та його дохід з березня 2023 року по серпень 2023 року склав 41811,82 грн. без урахування аліментів (а.с. 11). 02.11.2023 позивач звільнений з посади слюсара з аварійно-відбудовних робіт у газовому господарстві 4 розряду аварійно-диспетчерської служби Центрального диспетчерського управління АТ «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз» за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 48, 49). Рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 07.10.2021 з позивача на користь відповідача стягуються аліменти на утримання повнолітньої дочки [PERSON] , яка продовжує навчання, у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно на весь період навчання, але не більше як до досягнення нею 23 років, починаючи з 31.08.2021 (а.с. 12-16). Відповідно до фотокопії договору купівлі-продажу квартири від 04.09.2023, позивач як співвласник квартири [ADDRESS] , отримав дохід від її продажу в розмірі 60283,33 грн. (а.с. 54-55). З фотокопії довідки ТВБВ № 10018/031 філії - Сумського обласного управління АТ «Ощадбанк» від 30.11.2023 № 031/063 вбачається, що заборгованість за договором про споживчий кредит № 542-031 від 09.02.2021 в сумі 30000 грн., що буди надані [PERSON] , погашена в повному обсязі 20.09.2023 (а.с. 56). З наданих відповідачем медичних документів вбачається, що [PERSON] є особою з інвалідністю ІІІ групи з дитинства, має ряд клінічних діагнозів, двічі на рік потребує стаціонарного лікування (а.с. 28-33). Відповідно до довідки виконавчого комітету Путивльської міської ради Конотопського району Сумської області від 11.10.2023 № 97, [PERSON] до членів особистого селянського господарства на території м. Путивль не належить (а.с. 34). Відповідач [PERSON] працює продавцем продовольчих товарів ФОП [PERSON] та за період з квітня 2023 року по вересень 2023 року отримала дохід у розмірі 20338 грн. (а.с. 35). [PERSON] є студенткою Національного транспортного університету, навчання безкоштовне, отримує стипендію у розмірі 2000 грн. щомісяця, несе витрати на проживання в гуртожитку (а.с. 36, 37). Відповідачем надано фотокопії чеків на підтвердження витрат на придбання ліків для дочки [PERSON] , здачу аналізів (а.с. 38-40). В силу ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Як роз`яснено в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15.05.2006 р. N 3, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. За приписами ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 201 СК України, до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Частина 1 ст. 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього. Як роз`яснено в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. При вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. Судом встановлено, що сімейний стан позивача [PERSON] змінився, а саме: він одружився та в нього народилася дитина від цього шлюбу, в той же час, це не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Верховний Суд у постанові від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20 (провадження № 61-1031св21) зробив висновок: факт народження в платника аліментів дитини в іншому шлюбі без належних і допустимих доказів погіршення його матеріального стану не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Позивач на момент звернення до суду з позовом працював, звільнився під час розгляду справи в суді, з приводу чого суд зазначає наступне. Трудовий договір може бути припинено, а працівника звільнено з роботи лише з підстав і в порядку, визначених законодавством про працю. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, підставою припинення трудового договору є угода сторін. Угода сторін - це домовленість працівника з роботодавцем про терміни та умови звільнення з роботи. Головною умовою звільнення з роботи за угодою сторін є домовленість між працівником і роботодавцем, яка зафіксована відповідною заявою. Згідно з пунктом 8 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у разі домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом один частини першої статті 36 КЗпП України (за угодою сторін) договір припиняється у строк, визначений сторонами. Відповідно, трудовий договір може бути припинено в будь-який час після досягнення згоди щодо цього між працівником та роботодавцем. Дату припинення трудового договору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України визначають сторони трудового договору за взаємною домовленістю. Тобто, можно зробити висновок, що позивач фактично був звільнений за власною ініціативою. Верховний Суд у постанові від 06 червня 2018 року у справі № 138/594/17-ц (провадження № 61-27331св18) зробив висновок: оскільки звільнення платника аліментів відбулось з його власної ініціативи, тому погіршення ним власного матеріального становища, не є обставиною у розумінні статті 192 СК України для зменшення розміру аліментів. Оскільки звільнення платника аліментів відбулось з його власної ініціативи, то непранепрацевлаштування саме по собі не є підставою для зменшення розміру аліментів за відсутності доказів щодо погіршення майнового стану платника аліментів. Суд вважає, що та обставина, що позивача звільнено з роботи, не є підставою для зменшення розміру аліментів, оскільки позивач є працездатною особою, а тому не позбавлений можливості влаштуватися на роботу, заробітна плата за яку могла б забезпечувати в повній мірі його потреби та право його дочки на отримання аліментів у розмірі, визначеному рішенням суду. Крім того, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» позивач має право на виплату допомоги по безробіттю, про отримання якої він зазначав. Судом роз`яснювався позивачу обов`язок доказування та подання доказів, разом з тим, останнім не було надано суду належним та допустимих доказів його перебування на обліку в центрі зайнятості та отриманні відповідних виплат. Також суд зазначає, що оскільки рішенням суду присуджено стягувати з позивача аліменти в частці від заробітку, то, відповідно, зважаючи на зменшення його доходів, 1/4 частина доходу, з якого вираховується розмір аліментів, що підлягають сплаті на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, також зменшиться. При цьому, законодавством не передбачено мінімальної обов`язкової частки чи суми аліментів, які стягуються на повнолітню дитину, яка продовжує навчання. Суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем [PERSON] не доведено підстав для задоволення позову, передбачених ст.192 СК України. Враховуючи наведене, підстави для задоволення позову відсутні. В зв`язку з повною відмовою у задоволенні позовних вимог, підстави для розподілу понесених позивачем [PERSON] судових витрат відсутні. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed