Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про стягнення безпідставно набутих коштів. Позовні вимоги мотивовані тим, що 11.04.2015 Приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюком Віктором Станіславовичем вчинено виконавчий напис, зареєстрований за N?638, яким запропоновано стягнути з позивача на користь відповідача заборгованість за кредитним договором №600117614 від 30 червня 2011 року за період з 16 січня по 25 березня 2019 року у розмірі 57558,18 грн., що складається із заборгованості по тілу кредиту у розмірі 36263,29 грн., заборгованості за процентами у розмірі 3165,22 грн., пені у розмірі 18129,67 грн. 10.06.2019, після отримання зменшеного грошового забезпечення військовослужбовця, я дізнався, що по відношенню до мене відкрите виконавче провадження [NUMBER]. У фінансовому відділі військової частини [NUMBER] я ознайомився з копією постанови приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Варави Романа Сергійовича про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 24.05.2019 року ВП [NUMBER], підставою якого став вищеназваний виконавчий напис нотаріуса. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23.10.2019 у цивільній справі №755/10535/19, яке набрало законної сили, визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис нотаріуса, вчинений 11 квітня 2019 року Приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюком Віктором Станіславовичем, зареєстрований в реєстрі за №638. Позивач зазначає, що в межах виконавчого провадження [NUMBER] було утримано з нього 6249,84 грн. тому просить суд зстягнути з відповідача на його користь стягнуті кошти в розмірі 6 249, 84 грн., оскільки підстава на якій вони були набуті, відпала. 17 січня 2022 року відкрито провадження у даній справі, з урахуванням положень ст.ст. 19, 274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін. Позивач в судове засідання не з`явилась, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Надав до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти проведення заочного розгляду справи не заперечує, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив. Разом з тим, на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву в якому зазначено, що доказів на підтвердження стягнення фактично суми на користь відповідача матеріали справи відсутні, а також не долучено розрахунковий документ на підтвердження перерахунку саме цієї суми позивачу, оскільки відомості приватного виконавця можуть бути підтвердженням дійсної суми стягнення із заробітної плати позивача, відомості про розподіл даних сум в розпорядженні лише приватного виконавця, а також зазначає що ТОВ "Вердикт Капітал" не отримувало коштів або майна від позивача безпідставно, а від реалізації майна боржника за рахунок добросовісного набувача, у зв`язку із цим просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] . Також представником відповідача зазначено, що на його рахунок надійшли грошові кошти в розмірі 2 990, 43 грн., що підтверджується довідкою яку долучив о відзиву, тому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, з огляду на положення ст. 223 ЦПК України. Дослідивши наявні докази, та надавши їх належну оцінку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2019 року визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №638 від 11 квітня 2019 року вчинений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюком Віктором Станіславовичем про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором 600117614 від 30 червня 2019 року (копія наявна в матеріалах справи). Як свідчать матеріали справи, 24 травня 2019 року приватним виконавцем Виконавчого округу міста Києва Варавою Романом Сергійовичем в межах виконавчого провадження [NUMBER] з примусового виконання виконавчого напису №638 від 11 квітня 2019 року. Довідкою про звернення стягнення на заробітну плату та доходи боржника в рамках виконавчого провадження [NUMBER] від 24.05.2019 утримано по виконавчим листам у період з червеня 2019 року по серпень 2019 року стягнуто 6 249 грн. 84 коп. (копія наявна в матеріалах справи). Довідка надана ТОВ "Вердикт Капітал" підтверджує факт надходження грошових коштів на рахунок грошових коштів у розмірі 2 990 грн.43 коп. але не спростовує зазначені обставини. Главою 83 ЦК України визначаються загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави. Предметом регулювання цього інституту є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна, і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Отже, кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Згідно з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 02.03.2016 року у справі №6-2491цс15, положення статті 1212 ЦК України, відповідно до якого особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала, застосовується також і до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26.06.2018 року у справі №910/9072/17 висловила позицію, що, згідно з п.3 ч.3 ст.1212 ЦК України положення глави 83 цього Кодексу застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Однак, необхідною умовою для цього є відсутність або відпадіння достатньої правової підстави. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом (Касаційним господарським судом) в постановах від 02.08.2018 року у справі №910/15363/17 року, від 10.08.2018 року у справі №910/22442/16. Враховуючи те, що правова підстава для стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості відпала у зв`язку з визнанням виконавчого напису зареєстрованого в реєстрі за № 638 від 11 квітня 2019 року таким, що не підлягає виконанню, суд дійшов висновку, що стягнення з позивача коштів в розмірі 6 249 грн. 84 коп. було безпідставним. На підставі викладеного, суд прийшов до висновку про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на користь [PERSON] безпідставно набуті кошти в розмірі 2 990 грн. 43 коп. Як зазначає відповідач, [PERSON] просить стягнути з відповідача основну винагороду приватного виконавця та витрати виконавчого провадження в розмірі 3 259 грн. 41 коп. В той же час, суд вважає, що такі вимоги не підлягають задоволенню про стягнення з відповідача основну винагороду приватного виконавця та витрат виконавчого провадження, з огляду на наступне. Згідно зі ст. 45 Закону України «Про виконавче провадження» основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору. Відповідно до положень ч.2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», постанови приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. Стягнення за рахунок приватного виконавця грошових коштів, отриманих останнім як основна винагорода приватного виконавця не є безпідставно набутими, оскільки підставою набуття коштів є чинна постанова приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження. Доказів того, що позивачем будь-які дії чи бездіяльність приватного виконавця під час виконавчого провадження № 59138535 матеріали справи не містять. З огляду на це, відсутні правові підстави для застосування ст. 1212 ЦК України до спірних правовідносин, які виникли у зв`язку з безпідставним, на думку позивача, стягненням винагороди приватного виконавця, які не можуть вважатися безпідставно набутими коштами у розумінні ст. 1212 ЦК України, а є витратами виконавчого провадження. Вказаного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 05 лютого 2020 року у справі № 201/8493/18. Крім того, приватний виконавець проводив виконавчі дії в межах виконавчого провадження, зокрема і примусове стягнення з позивача коштів, до часу визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, тобто діяв в межах наданих Законом України «Про виконавче провадження» повноважень. Відтак, у даному випадку відсутні законні підстави для покладання на відповідача обов`язку з повернення коштів позивачеві, що були стягнуті в межах виконавчого провадження, а саме суми основної винагороди та витрат виконавчого провадження, оскільки такі кошти не були отримані відповідачем і підлягають стягнення у інший спосіб. Суд, ураховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та їх часткове задоволення. Вирішуючи питання розподілу судових витрат (судового збору), суд керується ст. 141 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial