Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-14 00:00:00

[PERSON] у листопаді 2023 року звернувся до суду в інтересах [PERSON] із указаним позовом мотивуючи вимоги тим, що 28.01.2009 між [PERSON] та [PERSON] було розірвано шлюб. За час шлюбу, [INFO] , у сторін народилася донька [PERSON] , яка зареєстрована та проживає разом із позивачкою по [ADDRESS] . Відповідач жодної участі у вихованні доньки не приймає, дитиною після її народження ніколи не цікавився. Всі питання щодо виховання дитини вирішуються позивачкою самостійно з її чоловіком - [PERSON] , без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на матеріальному утриманні позивачки. За глибоким переконанням позивачки у відповідача відсутнє почуття батьківського обов`язку відносно своєї дитини, оскільки об`єктивних перешкод хоча б у спілкуванні з дитиною засобами електронного та телефонного зв`язку немає. Дитина сприймає вітчима як рідного батька. Посилаючись на вказані обставини представник позивачки просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 20.11.2023 було відкрито провадження, вирішено здійснювати розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 12.12.2023 було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав повністю, обґрунтувавши обставинами викладеними у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з`явився, але подав заяву в якій вказав, що просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги визнає повністю. Представники третіх осіб у судове засідання також не з`явилися, але подали заяви в яких просять провести розгляд справи без їхньої участі. Заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що між сторонами мають місце сімейні правовідносини, позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом установлено, що позивачка та відповідач перебували у шлюбі та 28.01.2009 Відділом реєстрації актів цивільного стану Тростянецького районного управління юстиції Сумської області було зареєстровано розірвання шлюбу між сторонами (а.с. 5). Позивачка та відповідач є батьками [PERSON] , яка народилася [INFO] , що вбачається із свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 7). 14.07.2009 позивачка зареєструвала шлюб із [PERSON] та після реєстрації шлюбу змінила прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », що вбачається із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 6). Згідно довідки виданої адміністратором відділу «ЦНАП» апарату Тростянецької міської ради Турішиною Л.В. від 08.11.2023 за № 2453 позивачка разом із членами сім`ї, зокрема і дочкою [PERSON] , значиться зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8). Як вбачається з характеристики складеної директором закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів № 3 Тростянецької міської ради, [PERSON] є ученицею 10-А класу та навчається у закладі з першого класу. Зарекомендувала себе дисциплінованою, працелюбною, старанною ученицею. Мати, [PERSON] , та вітчим [PERSON] сумлінно виконують обов`язки щодо виховання й матеріального утримання [PERSON] , піклуються про здоров`я дитини, цікавляться навчанням, підтримують зв`язок із класним керівником у телефонному режимі, відвідують батьківські збори. Батько [PERSON] , [PERSON] , з дитиною давно не проживає. За час навчання дитини жодного разу не з`являвся у заклад освіти, не цікавився життям та навчальними досягненнями доньки, не підтримував родинних стосунків із донькою, не виявляв батьківської любові, підтримки й турботи (а.с. 9). Згідно характеристики складеної головою вуличного комітету [PERSON] від 29.10.2023, [PERSON] проживає разом із матір`ю [PERSON] , вітчимом [PERSON] сестрою [PERSON] та братом [PERSON] . Мати активно займається вихованням дітей, возить на гуртки, секції, до школи, садочку. Родина зразкова та відповідальна, приклад для інших. Біологічного батька [PERSON] за час проживання родини [PERSON] з 2009 року по 2023 рік ні голова вуличного комітету, ні сусіди жодного разу не бачили (а.с. 10). Рішенням виконавчого комітету Тростянецької міської ради Сумської області від 01.02.2024 за № 55 було затверджено висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Згідно вказаного висновкубатько дитини після розірвання шлюбу з позивачкою припинив спілкування з дитиною. Під час спілкування в телефонному режимі із спеціалістами відділу «Служба у справах дітей» Тростянецької міської ради [PERSON] не повідомив точної адреси місця проживання, від акту обстеження матеріально-побутових умов відмовився, був запрошений на комісію з питання захисту дитини, на повторні дзвінки не відповідав (а.с. 17). Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Конституції України, СК України, Закону України «Про охорону дитинства», Конвенцією про права дитини, прийнятою 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, підписану Українською РСР 21 лютого 1990 року та ратифікованою постановою ВР №789-XII від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція про права дитини). Так, відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Аналогічна за змістом норма міститься в ст.27 Конвенції про права дитини. Згідно ст. 51 Конституції України, ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ст. 150 СК України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та праці. У пункті 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, лікування дитини, не спілкуються з дитиною, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 Сімейного кодексу України. Пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінки. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58). У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні, прийнятому у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09), Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зав`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частини 1 статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Враховуючи установлені судом обставини про те, що відповідач не бере участі у вихованні дитини, не піклується про неї, її фізичний, духовний та моральний розвиток, не забезпечує матеріально, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду і лікування дитини, як складову частину виховання, що свідчить про самоусунення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Суд розцінює поведінку відповідача як свідоме ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків, а тому висновок органу опіки та піклування суд вважає обґрунтованим та таким, що відповідає найкращим інтересам дитини, узгоджується з дослідженими під час судового розгляду доказами і не суперечить закону. За таких обставин, враховуючи визнання відповідачем заявленого позову, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивачки про позбавлення відповідача батьківських прав. Відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю. Вирішуючи питання про судові витрати в справі, суд керується положеннями частин 1, 6 статті 141 ЦПК України, відповідно до яких судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи те, що ухвалою суду від 20.11.2023 позивачка була звільнена від сплати судового збору, позовні вимоги задоволено повністю, тому з відповідача у дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Outcome: approved