Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-12 00:00:00

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Позивач звернувся до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, посилаючись на те, що [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті спадкова справа заводилася за заявою відповідачів. 05.10.2023 позивач звернувся до нотаріуса для оформлення спадщини, проте йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки він пропустив шестимісячний строк на прийняття спадщини. Враховуючи наявність у нього поважних причин для пропуску встановленого строку, а саме перебування на лікуванні з діагнозом COVID-19, гострий трахеобронхіт, просив визначити йому додатковий строк в 3 місяці для прийняття спадщини. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав, пояснивши, що відсутні об`єктивні, непереборні, істотні труднощі для своєчасного прийняття позивачем спадщини, що є підставою для відмови йому у позові. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про розгляд справи, звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності, позов визнав. 2. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 01.11.2023 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 04.12.2023. За клопотанням представника відповідача підготовче судове засідання відкладено на 13.12.2023. 08.12.2023 на запит суду надійшла спадкова справа №52/2021. Ухвалою суду від 13.12.2023 підготовче судове засідання закрито, справа призначена до судового розгляду по суті на 11.01.2024. У зв`язку з клопотанням представника позивача судове засідання відкладено на 13.02.2024. 3. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] в м. Шепетівка Хмельницької області, про що видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 30.11.2020. За життя [PERSON] заповіт не складала. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є її син [PERSON] , чоловік [PERSON] та син [PERSON] - позивач у справі. До складу спадщини входить житловий будинок за адресою [ADDRESS] . Будинок належав спадкодавцю на праві власності на підставі договору дарування жилого будинку, посвідченого 03 вересня 2007 року приватним нотаріусом Шепетівського міського нотаріального округу. Згідно довідки, виданої 22 лютого 2021 року відділом реєстрації місця проживання Шепетівської міської ради №240 станом на 30 листопада 2020 року [PERSON] проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , разом з нею був зареєстрований її чоловік [PERSON] . 24 лютого 2021 року [PERSON] звернувся до Шепетівської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті дружини [PERSON] , на підставі якої нотаріусом заведена спадкова справа №52/2021, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі за №63695584 від 24 лютого 2021 року. 15 серпня 2022 року державним нотаріусом Першої Шепетівської державної нотаріальної контори Рикульському В.П. видано свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок по [ADDRESS] , що належав [PERSON] . 20 вересня 2022 року [PERSON] звернувся до Першої Шепетівської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] . Довідкою №498/01-16 від 20 вересня 2022 року йому роз`яснено, що він пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини, рекомендовано вирішити питання спадкування в судовому порядку. Позивач, який на день смерті матері проживав у м. Славута Хмельницької області, як спадкоємець першої черги за законом, протягом строку встановленого ст. 1270 ЦК України не подав заяву про прийняття спадщини. Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 21.04.2023, яке набрало законної сили 17.08.2023, позов [PERSON] до [PERSON] , Першої Шепетівської нотаріальної контори про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини та внесення змін до свідоцтва про право на спадщину задоволено. Встановлено факт постійного проживання [PERSON] на час відкриття спадщини зі спадкодавцем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Внесено зміни до свідоцтва про право на спадщину за законом від 15 серпня 2022 року, виданого на ім`я [PERSON] . Першою Шшепетівською державною нотаріальною конторою на спадкове майно, вказавши, що спадкоємцями майна [PERSON] є: на 1/2 частину житлового будинку з відповідними надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , її син [PERSON] ; на 1/2 частину житлового будинку з відповідними надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , її чоловік [PERSON] . На виконання вказаного судового рішення, 21.09.2023 державний нотаріус Першої Шепетівської нотаріальної контори Камфорович О.А. видала [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на частку спадкового майна що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Крім того, вказаним судовим рішенням встановлено, що свідок [PERSON] суду показав, що проживає зі своєю сім`єю у м. Славуті Хмельницької області, не звертався у нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, бо є живий батько, який і оформив спадщину. В той рік, коли померла матір, він також був на заробітках за кордоном, тому не був на похованні матері, всім займався батько. У судовому засіданні зазначив, що не має наміру приймати спадщину після смерті матері доки живий батько. Відповідно до наданої суду копії виписки із медичної карти хворого за місцем вимоги, виданої сімейним лікарем [PERSON] від 16.10.2023, [PERSON] [INFO] з 20.05.2021 по 04.06.2021 хворів на COVID-19, гострий трахеобронхіт. Вказані обставини підтверджуються письмовими доказами: копією свідоцтва про смерть; копіями свідоцтва про народження; копією спадкової справи №52/2021; копією рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 21.04.2023, копією виписки із медичної карти хворого від 16.10.2023 та іншими матеріалами справи. 4. Норми права, які застосував суд. Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через брак інформації про смерть спадкодавця, незнання положень закону тощо, тоді немає правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину. Згідно з ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Згідно з ч. 3 ст. 12; ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, і які в розумінні ст.ст. 77-78 ЦПК України повинні бути належними, допустимими, достовірними та достатніми. 5. Оцінка суду. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, з огляду на таке. Суд вважає, що позивач не довів суду належними і допустимими доказами, що мав поважні причини пропуску строку для прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] . Так, поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. У постанові від 28 березня 2022 року в справі № 750/2158/21 (провадження № 61-753св22) Верховний Суд зазначив, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, брак коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. Якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини, тоді правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини немає. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Мати позивача померла [INFO] , тобто згідно зі статтею 253 ЦК України шестимісячний строк на подання заяви про прийняття спадщини починає перебіг з 01.12.2020 року; строк на подання заяви про прийняття спадщини закінчувався 01 червня 2021 року. У цій справі, позивач на день смерті матері проживав в м. Славута Шепетівського району Хмельницької області, тобто поблизу населеного пункту, що і померла; достовірно знав про відкриття спадщини і, як спадкоємець за законом першої черги, який на час смерті спадкодавця не проживав з ним, для прийняття спадщини мав подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини відповідно до вимог частини першої статті 1270 ЦК України, однак, цього протягом шестимісячного строку з моменту відкриття спадщини не зробив. Із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса позивач звернувся лише 05.10.2023, тобто пропуск є значним. Як на поважну причину неподання заяви про прийняття спадщини в установлені законом строки, позивач послався на хворобу COVID-19. Разом з тим, саме по собі посилання на хворобу COVID-19, без установлення інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку. У постанові від 13 квітня 2023 року у справі № 607/13549/21 (провадження № 61-562св23) Верховний Суд виснував, що в екстрених випадках, коли існує ризик пропущення строку для прийняття спадщини, спадкоємець має право направити нотаріусу за місцем відкриття спадщини електронне повідомлення (аналог телеграми), в якому зазначити про прийняття спадщини, що узгоджується з пунктом 2.1 глави 10 Порядку № 296/5. Відтак законодавство України передбачає альтернативні варіанти процедури прийняття спадщини, що спрощує процес реалізації прав спадкоємців. У виписці із медичної карти хворого від 16.10.2023 не зазначено на якому лікуванні, амбулаторному чи стаціонарному, перебував [PERSON] , що позбавило його можливості особисто звернутися до нотаріуса, чи надіслати нотаріусу заяву за допомогою засобів поштового чи електронного зв`язку за місцем відкриття спадщини. Сама по собі хвороба тривалістю 16 днів не свідчить про наявність об`єктивних, непереборних перешкод для звернення із заявою про прийняття спадщини. До того ж у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) міститься висновок про те, що добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборона суперечливої поведінки) базується на римській правовій максимі - non concedit venire contra factum proprium (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. У цій справі наявні різні пояснення позивача про взаємовиключні обставини, які зумовили пропуск строку для прийняття спадщини, наведені у позовній заяві та надані ним як свідком у справі №688/2822/22, про те, що він не мав наміру приймати спадщину після смерті матері, що свідчить про його суперечливу та не цілком добросовісну поведінку. Безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента верховенства права та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину. Отже, суд встановив, що у позивача були відсутні об`єктивні, непереборні, істотні труднощі для своєчасного прийняття спадщини, а тому він пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини без поважних причин, що є підставою для відмови йому у задоволенні позову.

Outcome: dismissed