Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Богодухівської міської ради Харківської області, [PERSON] , третя особа: Богодухівська державна нотаріальна контора про визнання права користування земельною ділянкою, у якій, уточнивши позов, просить: визнати за нею право постійного користування земельною ділянкою кадастровий номер 6320884500:02:001:0482 площею 1,50 га, за цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, вид використання - для ведення особистого підсобного господарства, згідно з державним актом на право постійного користування землею серії ХР-04-00-016470, виданим 31.10.1997 року Кленівською сільською радою Богодухівського району Харківської області, в порядку спадкування за законом після смерті матері - [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , та яка успадкувала дане право після смерті чоловіка - [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Свої вимоги мотивує тим, що позивач - [PERSON] , народилася [INFO] в с.Кленове Богодухівського району Харківської області, дівоче прізвище - [PERSON] . 13 серпня 2005 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Богодухівського районного управління юстиції Харківської області вона зареєструвала шлюб із [PERSON] , [INFO] , після чого взяла собі прізвище - [PERSON] . Її батьками є [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Її батьки зареєстрували шлюб 11.02.1978 року у Кленівській сільській раді Богодухівського району Харківської області. Вказані обставини підтверджуються паспортом серії [NUMBER] , виданим 07 грудня 2005 року Богодухівським РВ УМВС України в Харківській області; свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 28 листопада 1985 року Кленівською сільською радою Богодухівського району Харківської області; свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим 11.02.1978 року; свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 12.08.2005 року. [INFO] їїй батько [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 13.05.2019 року виконавчим комітетом Крисинської сільської ради Богодухівського району Харківської області. [INFO] її мати [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 17.05.2019 року виконавчим комітетом Крисинської сільської ради Богодухівського району Харківської області. [PERSON] успадкувала майно [PERSON] , оскільки проживала та була зареєстрована за однією адресою з ним, а саме: [ADDRESS] . [PERSON] заповіту не залишила. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на все належне їй майно. Позивач та її рідна сестра [PERSON] являються спадкоємцями першої черги майна [PERSON] відповідно до закону, інші спадкоємці відсутні. У Богодухівській держнотконторі після смерті [PERSON] була відкрита спадкова справа № 295/2019. Однак, [PERSON] спадщину не прийняла, від прийняття спадщини відмовилася, про що подала відповідну заяву до Богодухівської держнотконтори Харківської області. У свою чергу позивач прийняла спадщину, звернувшись до Богодухівської державної нотаріальної контори Харківської області із відповідною заявою. 14.01.2020 я отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на частину майна [PERSON] , а саме: на 1/2 частку будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] (реєстр № 2-26); на земельну ділянку кадастровий номер 6320884500:02:001:0289, площею 3, 8201 га, (реєстр № 2-27), які належали самій [PERSON] ; а також на земельну ділянку кадастровий номер 6320884500:02:001:0290, площею 3, 9024 га, що належала [PERSON] , спадкоємицею якого була [PERSON] , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав (реєстр № 2-28). Таким чином, позивач одноособово успадкувала за законом все майно [PERSON] . Позивач зазначає, що нотаріусом визнані її спадкові права як єдиного спадкоємця за законом, інші спадкоємці спадщину не прийняли та визнали її за нею. Однак, згодом виявилося, що до складу спадщини входить також право постійного користування земельною ділянкою кадастровий номер 6320884500:02:001:0482 площею 1, 50 га, розташованою на території колишньої Кленівської сільської ради Богодухівського району Харківської області, наданою спадкодавцю у постійне користування для ведення особистого підсобного господарства. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.09.2023, витягу із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки від 21.09.2023, витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 21.09.2023, [PERSON] є суб`єктом права постійного користування на вказану земельну ділянку кадастровий номер 6320884500:02:001:0482, площею 1, 50 га, державної форми власності, цільове призначення - 01.03 для ведення особистого селянського господарства, категорія земель землі сільськогосподарського призначення; право постійного користування - не припинено. [PERSON] набув право постійного користування вказаною земельною ділянкою площею 1,50 га для ведення особистого підсобного господарства у 1997 році, тобто, до набрання чинності Земельним кодексом України від 25.10.2001 № 2768-ІІІ. Як вбачається\~зі змісту\~державного акту\~серії ХР-04-00-016470,\~рішення про\~надання [PERSON] \~у постійне\~користування земельної\~ділянки площею\~1,50\~га прийняте\~Кленівською сільською\~радою Богодухівського\~району Харківської\~області (рішення\~№ 13\~від 29.03.1993).\~Земельна ділянка\~надана для\~ведення особистого\~підсобного господарства.\~Отже,\~позивач зазначає,\~що [PERSON] \~на законних\~підставах,\~передбачених законодавством,\~чинним на\~той час,\~набув право\~постійного користування\~земельною ділянкою,\~з метою,\~передбаченою законом\~-\~дпя ведення\~особистого підсобного\~господарства.\~Позивач знову\~звернулася до\~Богодухівської державної\~нотаріальної контори\~Харківської області\~із заявою\~про видачу\~свідоцтва про\~право постійного\~користування вказаною\~земельною ділянкою,\~що відкрилося\~по смерті\~ [PERSON] ,\~спадкоємицею якого\~була [PERSON] ,\~яка прийняла\~спадщину,\~але не\~оформила своїх\~спадкових прав\~за життя.\~Однак,\~у видачі\~вказаного свідоцтва\~їй нотаріусом\~було відмовлено\~через невизначеність\~у чинному\~законодавстві щодо\~правових підстав\~спадкування права\~постійного користування\~земельною ділянкою,\~припинення цього\~речового права\~після смерті\~спадкодавця та\~його належності\~до спадкового\~майна.\~У зв`язку\~з цим\~нотаріусом було\~рекомендовано вирішити\~вказане питання\~у судовому\~порядку та\~звернутися до\~суду із\~відповідною позовною\~заявою.\~Вказане підтверджується\~листом Богодухівської\~держнотконтори Харківської\~області №1187/01-16\~від 21.09.2023\~року. Представник позивача надав заяву, відповідно до змісту якої просить без участі сторони позивачки, вирішити справу по суті, позов задовольнити, судові витрати позивачки залишити за нею без їх розподілу. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала заяву відповідно до змісту якої позовні вимоги підтримує у повному обсязі, справу просила слухати за її відсутності. \~ \~ \~ \~ \~ \~ Відповідач\~-\~представник Богодухівської\~міської ради\~Харківської області\~в судове\~засідання не\~з"явився,\~надав заяву\~з проханням\~справу за\~уточненою позовною\~заявою розглядати без участі представника Богодухівської міської ради Харківської області, у вирішенні справи по суті проти заяви не заперечує. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала заяву відповідно до змісту якої справу просила слухати за її відсутності, проти задоволення позову (уточнених позовних вимог) [PERSON] не заперечує, оскільки спадщину після смерті батьків [PERSON] та [PERSON] не прийняла та не має бажання цього робити, позов [PERSON] просила задовольнити. Представник тетьої особи - Богодухівської державної нотаріальної контори в Харківській області в судове засідання не з"явилася, про день, час та мсіце розгляду справи була повідомлена, питання задоволення заяви залишив на розсуд суду. Таким чином, від усіх учасників справи надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності в судовому засіданні. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності, що передбачено ч.3 ст.211 ЦПК України. Згідно з ч.1\~ст.223 ЦПК України\~неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У ч.ч. 2, 4 ст. 247, ч. 4 ст. 268 ЦПК України унормовано, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється; суд підписує рішення без його проголошення. З урахуванням цих обставин судом здійснено судовий розгляд справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності учасників справи в судовому засіданні. Дослідивши матеріали справи, суд доходить таких висновків. \~ \~ \~ \~11 лютого 1978 року між батьками позивача [PERSON] та [PERSON] Кленівською сільською радою Богодухівського району Харківської області було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] . Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , позивач [PERSON] народилася [INFO] в с.Кленове Богодухівського району Харківської області. Її батьками є [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 13 серпня 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Богодухівського районного управління юстиції Харківської області позивач зареєструвала шлюб із [PERSON] , [INFO] , прізвище після укладення шлюбу [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] . [INFO] батько позивача - [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 13.05.2019 року виконавчим комітетом Крисинської сільської ради Богодухівського району Харківської області. [PERSON] успадкувала майно [PERSON] , оскільки проживала та була зареєстрована за однією адресою з ним, а саме: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Крисинського старостинського округу №919 від 21 вересня 2023 року. [INFO] померла мати позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 17.05.2019 року виконавчим комітетом Крисинської сільської ради Богодухівського району Харківської області Відповідно до довідки виконавчого комітету Крисинського старостинського округу Богодухівського району Харківської області №919 від 21 вересня 2023 року, [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . На день її смерті та протягом шести місяців з дня смерті за вказаною адресою ніхто не був зареєстрований. Згідно копії витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №56747938 від 5 липня 2019 року, [PERSON] значиться як спадкодавець. 5 липня 2019 року Богодухівською держнотконторою заведено спадкову справу після смерті [PERSON] за №295/2019. В матеріалах спадкової справи наявна заява позивача, подана 05.07.2019 року до Богодухівської держнотконтори, реєстр. №827, згідно із якою позивач заявила про прийняття спадщини після смерті матері за законом. Тобто, матеріали спадкової справи [PERSON] достовірно підтверджують, що позивач в установлені строк і порядок прийняла спадщину після смерті матері за законом. 14.01.2020 позивач отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на частину майна [PERSON] , а саме: на 1/2 частку будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] (реєстр № 2-26); на земельну ділянку кадастровий номер 6320884500:02:001:0289, площею 3, 8201 га, (реєстр № 2-27), які належали самій [PERSON] ; а також на земельну ділянку кадастровий номер 6320884500:02:001:0290, площею 3, 9024 га, що належала [PERSON] , спадкоємицею якого була [PERSON] , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав (реєстр № 2-28). Таким чином, позивач одноособово успадкувала за законом все майно [PERSON] . В силу положень\~ст.1216 ЦК України\~спадкування - це перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ч. 1 ст. 1217 ЦК України). Статтею 1218 ЦК України\~передбачено, що до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст.\~1220 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. \~ \~ \~ \~ \~ За\~змістом ч.5\~ст.1268 ЦК України\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У ст.1261 ЦК України унормовано, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Таким чином, дослідивши матеріали спадкової справи матері позивача [PERSON] , суд вважає встановленим факт того, що позивач є єдиним набувачем спадкових прав на усе майно після смерті своєї матері, яке належало їй за життя. Згідно з Державним актом на право постійного користування землею серії ХР-04-00-016470 від 31 жовтня 1997 року, виданим на підставі рішення Х сесії ХХІ скликання Кленівської сільської Ради народних депутатів Богодухівського району Харківської області, [PERSON] була надана в постійне користування земельна ділянка площею 1,50 га, для ведення особистого підсобного господарства, яка розташована на території Кленівської сільської ради Богодухівського району Харківської області. Як слідує з матеріалів справи, позивач звернулася до Богодухівської держнотконтори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину на спірну земельну ділянку. Богодухівська держнотконтора листом за №1187/01-16 від 21.09.2023 повідомила позивачу про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на право постійного користування вказаною земельною ділянкою з вище зазначених підстав. Вирішуючи цей спір щодо спадкування позивачем даного речового права, суд виходить з такого. Конституція України закріплює, що людина визнається найвищою соціальною цінністю в Україні, яка є соціальною і правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права (ст.ст. 1, 3 та 8). Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону (ч. 3 ст. 41 Конституції України). Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Поняття «майно» в розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації певного блага у внутрішньому праві країни. Згідно з Конвенцією, інші права та інтереси є активами, тому можуть вважатися «правом власності», а відтак і «майном». Тому право користування земельною ділянкою, отриманою громадянином для ведення особистого підсобного господарства є майном у розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, право на яке підпадає під її захист. Згідно з нормами ч.2 ст.407ЦКУкраїни та ч.2 ст.102\~ЗК України право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) може відчужуватися і передаватися у порядку спадкування. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5ст.\~7\~ЗК України\~від 18.12.1990 (чинного на час набуття спадкодавцями права постійного користування спірною земельною ділянкою) користування землею може бути постійним або тимчасовим. Постійним визнається землекористування без заздалегідь установленого строку. У постійне користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності, зокрема, громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства. Пунктом 6 розділу X\~«Перехідні положення»\~ЗК України України у редакції Закону від 25.10.2001, який діяв з 01.01.2002 (момент набрання чинності названим ЗК України) до 22.09.2005, було встановлено, що громадяни та юридичні особи, які набули земельні ділянки на праві постійного користування до 01.01.2002, але згідно з Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 01.01.2008 переоформити право постійного користування на право власності або право оренди. Проте, Конституційний Суд\~України рішенням\~№ 5-рп/2005\~від 22.09.2005 визнав таким, що не відповідає Конституції України(є неконституційним) положення п. 6розділу X\~«Перехідні положення»\~ЗК України щодо зобов`язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення. Тому громадяни та юридичні особи, які до 01.01.2002 отримали у постійне користування земельні ділянки, правомочні використовувати отримані раніше земельні ділянки на підставі цього правового титулу без обов`язкового переоформлення права постійного користування на право власності на землю чи на право оренди землі. Отже, право постійного користування земельною ділянкою, набуте у встановленому порядку до 01.01.2002, не втрачається внаслідок його непереоформлення користувачем, який за ЗК України не є суб`єктом такого права. Право постійного користування земельною ділянкою зберігається за таким користувачем до приведення прав і обов`язків щодо вказаної ділянки у відповідності до вимог чинного законодавства. Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2019 у справі № 663/1738/16-ц. Суд у даному спорі застосовує вказані положення законодавства та з урахуванням встановлених у справі обставин зазначає, що на момент смерті [PERSON] їй на законних підставах належало право постійного користування спірною земельною ділянкою. У постанові від 05.11.2019 у справі № 906/392/18 Велика Палата Верховного Суду вказала, що право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з передбачених уст.\~141\~ЗК України\~від 25.10.2001 підстав, перелік яких є вичерпним. Дії органів державної влади та місцевого самоврядування, спрямовані на позбавлення суб`єкта права користування земельною ділянкою поза межами підстав, визначених уст. 141 ЗК України від 25.10.2001, є такими, що порушують це право. Перелік прав та обов`язків особи, які не входять до складу спадщини, визначений уст. 1219 ЦК України. За змістом вказаного переліку право постійного користування земельною ділянкою, яке належало спадкодавцю, не є тим правом, яке не можна успадкувати. А тому таке право за загальним правилом входить до складу спадщини. Право постійного користування (на підставі відповідного державного акта) земельною ділянкою не припиняється зі смертю фізичної особи, якій було надане таке право, незалежно від цільового призначення відповідної ділянки. Тому право постійного користування земельними ділянками, яке перейшло у порядку спадкування, не припиняється ані через зміни у земельному законодавстві, ані через смерть осіб, яким це право належало. Такі висновки висловлено Верховним Судом у постанові від 09.09.2020 у справі № 681/1154/17 та Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23.06.2020, справа № 179/1043/16-ц, у постанові від 23.06.2020, справа № 922/989/18. У наведеній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила шляхом конкретизації від висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 20.11.2019 у справі № 368/54/17, у частині відступу від висновків, сформульованих у постановах Верховного Суду України від 05.10.2016 у справі № 181/698/14-ц і від 23.11.2016 у справі № 657/731/14-ц про те, що право користування земельною ділянкою, яке виникло в особи лише на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою без укладення договору про право користування земельною ділянкою із власником землі, припиняється зі смертю особи, якій належало таке право, і не входить до складу спадщини. Згідно з ч. 4 ст.\~263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З огляду на викладене, ані відсутність у ЗК України\~2001\~року такого права на земельну ділянку, як право постійного користування, ані смерть особи, якій належало таке право, самі по собі не припиняють права постійного користування вказаною земельною ділянкою та не виключають права постійного користування земельною ділянкою зі складу спадщини. ЗК України в чинній редакції встановлено, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини; ж) передача приватному партнеру, концесіонеру нерухомого майна, розміщеного на земельній ділянці, що перебуває в користуванні державного або комунального підприємства та є об`єктом державно-приватного партнерства або об`єктом концесії. Суд зауважує, що ані за життя, ані після смерті [PERSON] та [PERSON] , належне їм право постійного користування спірною земельною ділянкою не було припинене. Доказів того, що це право було припинено в установленому законом порядку, матеріали справи не містять. Отже, право постійного користування спірною земельною ділянкою входить до складу спадщини після смерті [PERSON] , яке вона успадкувала після смерті свого чоловіка [PERSON] , фактично прийнявши спадщину після його смерті, але юридично не оформила. Відповідно до ч.2 ст.15\~ЦК України та ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч.1 ст.16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті Кодексу визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. У п. 23 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~30.05.2008\~№ 7\~«Про судову\~практику у\~справах про\~спадкування» надано роз`яснення про те, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Частинами 2, 3 ст.152 ЗК України\~передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання прав. За обставини справи судом встановлено та підтверджено доказами, що позивачу було відмовлено в нотаріальному оформленні успадкованого права постійного користування спірною земельною ділянкою, що означає про невизнання цього права, а отже він мав належні підстави заявити до суду вимоги про визнання цього права в судовому порядку. Суд визнає обраний позивачем спосіб судового захисту невизнаного права належним та ефективним. За положеннями п.24 \~розділу Х «Перехідні положення» ЗК України розпорядником земельної ділянки є Богодухівська міська рада, а тому саме вона є відповідальною особою за даними вимогами позивача та є відповідачем у цьому спорі. Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ч.1 ст.89 ЦПК України\~визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, з наведених мотивів суд визнає позовні вимоги законними та обґрунтованими, а тому позов в межах заявлених вимог підлягає задоволенню. Згідно ст.\~141\~ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Проте, позивач не ставить вимогу про стягнення на її користь судового збору, отже суд залишає такий за нею.

Outcome: approved