Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та встановлення опіки. Позов мотивований тим, що вона має доньку [PERSON] , [INFO] , яка перебуваючи в шлюбі з [PERSON] , [INFO] , народила сина - [PERSON] , [INFO] . [INFO] [PERSON] помер. Відповідачка не працює та не займається вихованням сина. На протязі останніх років позивачка виховує та опікується [PERSON] , повністю утримує та забезпечуємо дитину усім необхідним для повсякденного використання: одягом, взуттям, харчуванням, предметами догляду та матеріалами необхідними для розвитку та навчання. Тому просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] та призначити її опікуном. Ухвалою від 09.01.2024 року відкрито провадження в даній справі за правилами загального позовного провадження, по справі призначено підготовчий розгляд. Відповідачу запропоновано надати суду відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі. Заяв по суті справи від сторін не надходило. Ухвалою від 01.02.2024 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. У судовому засіданні позивач та її представіник адвокат Сербін Б.О. позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник позивача - адвокат Сербін Б.О. надав для долучення до справи довідки щодо підтвердження фактичного місця проживання позивача та відповідача, відповідно до яких вони проживають за різними адресами. Позивач зазначила, що вона опікується неповнолітнім онуком, виховує та дбає про нього, оскільки її донька самоусунулась від виховання своєї дитини, не цікавиться його життям і взагалі не спілкується х ним. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала, проти позбавлення її батьківських прав не заперечувала та пояснила, що вона дійсно не піклується про свого неповнолітнього сина та не займається його вихованням, оскільки їй це не цікаво. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету П`ятихатської міської ради Овчаренко Ю.В. проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Допитаний в судовому засіданні неповнолітній [PERSON] суду пояснив, що він проживає разом з бабусею - [PERSON] , яка піклується про нього, забезпечує всим необхідним. З мамою - [PERSON] він не спілкується, вона взагалі до нього ніколи не приходить, не цікавиться його життям і не дбає про нього. Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, суд приходить до висновку про задоволення позову за таких підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] - [PERSON] народився [INFO] , батьками вказані [PERSON] та [PERSON] (а.с.10). Згідно копії свідоцтва про шлюб 25 жовтня 2008 року, - у відділі реєстрації актів цивільного стану П`ятихатського районного управління юстиції Дніпропетровської області зареєстрували шлюб [PERSON] та [PERSON] , після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON] (а.с.14) Згідно свідоцтва про смерть, - [PERSON] помер [INFO] в с.Мирне Миколаївського району Миколаївської області (а.с.12) Згідно довідок від 18.09.2023 р. та від 19.09.2023 р. - [PERSON] , [INFO] навчається у 8-Б класі ліцею "Генеза" П`ятихатської міської ради Дніпропетровської області, мати [PERSON] у вихованні сина участі не приймає. (а.с.15,16) Згідно копії висновку про стан здоров`я,фізичний та розумовий розвиток дитини - [PERSON] , [INFO] здоровий (а.с.20) Згідно копії висновку про стан здоров`я заявника - [PERSON] , [INFO] за станом здоров`я може бути опікуном (а.с.21) Згідно копії витягу з інформаційно-аналітичної системи "Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості" [PERSON] , [INFO] на території України станом на 11.09.2023 року незнятої чи непогашеної судимості не має (а.с.19) З висновку виконавчого комітету П`ятихатської міської ради слідує, що останні вважають за недоцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , оскільки мати та бабуся проживають за одною адресою, ведуть спільне господарство. (а.с.37-39). Відповідно до акту №20 від 07.02.2024 року, щодо підтвердження фактичного місця проживання, - [PERSON] фактично постійно мешкає за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки №178 від 13.12.2023 року, щодо підтвердження фактичного місця проживання, - [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] разом з онуком [PERSON] , [INFO] . [PERSON] , [INFO] за данною адресою не проживає. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Отже, своїми діями відповідач порушує свої зобов`язання, закріплені в ст. 51 Конституції України, а саме, " Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття ". Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 18 грудня 2008 року по справі «Савіни проти України» наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У частині 2 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, вказано: «Держави-учасники зобов`язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її злагоди, приймаючи до уваги права та обов`язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи». Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 цієї Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Також, суд приймає до уваги те, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року по справі «Хант проти України»). Крім цього вирішуючи даний спір, суд враховує позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену у справі № 402/428/16-ц від 17 жовтня 2018 року, яка зводиться до такого. Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява №2091/13), ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09). У зазначених справах ЄСПЛ не визначав обов`язкового врахування судами принципу 6 Декларації прав дитини, яка не є міжнародним договором. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. У зв`язку з наведеним Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір`ю, та вважає, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року. У відповідності до ст.150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктом 2 частини 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, є хронічними алкоголіками або наркоманами. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Оцінюючи наведені докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем доведено факт ухилення відповідачки від виконання своїх обов`язків, оскільки остання не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, його виховання, підготовку до самостійного життя, що негативно впливає на фізичний та психологічний розвиток дитини як складову виховання, а тому позовні вимоги про позбавлення відповідачів батьківських прав підлягають задоволенню. Відповідно до ч.2, ч.3 ст.166 СК України, - особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Судові витрати по справі відповідно до вимог ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved