Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-18 00:00:00

Представник позивача Акціонерного Товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Вказав в заяві, що [PERSON] звернулась до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву №б/н від 22.08.2013 року. Відповідно до укладеного договору № б/н від 22.08.2013 року [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. В подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 51000 грн., що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та Банком договір, підтверджується підписом у заяві. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі який Відповідач при укладанні Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором. При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідачка зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 20.03.2023 року має заборгованість -55641,09 грн., з яких: 45167,41 грн. - заборгованість за тілом кредита; 10473,68 грн. - заборгованість за відсотками за користуванням кредитом. У добровільному порядку заборгованість відповідачкою на цей час не погашена, тому позивач просить стягнути з відповідачки вказану заборгованість за кредитом в сумі 55641,09 грн. та витрати банку по сплаті судового збору в сумі 2684,00 грн. за рішенням суду. Ухвалою суду від 01.05.2023 року провадження у справі було відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з викликом осіб та справу призначено до судового розгляду . Відповідачу роз`яснено право подання відзиву на позовну заяву, відповідно до ст. 178 ЦПК України. 04.09.2023 року, на адресу суду, надійшов відзив представника відповідача [PERSON] , який представник продублював і 13.10.2023 року. У відзиві представник просив відмовити у позовних вимогах, зазначив, що будь яких доказів щодо погодження сторонами суми кредитних коштів, знайомлення відповідача з порядком отримання кредитних коштів, процентною лавкою, та іншої обов`язкової інформації визначеної Законом України «Про ахист прав споживачів» а також Законом України «Про електронну комерцію» позивач не надає. Окрім того, сторони не погодили всіх істотних умов договору. В заяві про приєднання відсутнє посилання на те, яку саме картку отримала відповідач. Окрім того графа "ознайомившись з умовами та правилами надання банківських послуг"також не має підпису відповідача. В анкеті-заяві позичальника від 22 вересня 2013 року процентна ставка не зазначена. Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, скільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду країни від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). Також, вказав, що відповідачка не отримувала кредитних коштів в сумі 45167.41 грн. 12.10.2021 року у відповідачки шахрайським шляхом було отримано доступ свідомою особою до її банківської картки та списані її особисті кошти. Позивачка одразу коли стали проходити транзакції по її рахунку шахрайським способом звернулася до оператора приватбанку з вимогою заблокувати картку однак оператор картку не заблокував тому всі кошти які були наявні на її рахунку були списані. Також коли відповідачка звернулася до поліції з заявою про злочин і зі Скаргами на дії приватбанку їй стало відомо що шахраї якимось чином отримали і кошти які начебто були встановлені самостійно банком у вигляді кредитного ліміту. При цьому сума яка зазначена в розрахунках як кредитний ліміт не відповідає сумі боргу яка зазначена в позовній заяві. Тобто відповідачка не отримувала ніяких кредитних коштів. Крім цього відсутні будь які докази щодо погодження суми кредитного ліміту а також отримання коштів відповідачкою. Також вказав, що розрахунок не відповідає вимогам заявленим в позовних вимогах. 27 листопада 2023 року, представник позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подав відповідь на відзив, в якому вказав, що Відповідачем було підписано заяву про приєднення до Умов та правил надання банківських послуг. У даній заяві зазначено, що підписавши цю заяву, Відповідач ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на сайті банку www.privatbank.ua; https://client-bank.privatbank.ua, Тарифами банку, які разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування. Окрім цього, зазначено що Відповідачу було надано для ознайомлення Умові та правила в письмовому вигляді, ознайомлення з чим засвідчується власним підписом в Заявці про приєднення. Банком надані докази, які підтверджують факт укладання кредитного договору. Позивачем надана до суду копія анкети-заяви від 22-08-2013 року, з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачем вказана інформація про себе заповнена особисто, також з копії анкети-заяви чітко вбачається, що Відповідач висловив згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки "Універсальна" та особистим підписом засвідчив (ла), що " Я згоден (на) з тим, що ця заява, разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та Банком Договір про надання банківських послуг. Я ознайомився (лась) з договором про надання банківських послуг до його укладення і згоден з його Умовами, я зобов`язуюсь виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг , а також ознайомлюватись з їх змінами на сайті Банку." Банк надав до суду виписку з карткового рахунку, де чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, а отже й отримав кредитну картку "Універсальна", оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Стосовно правомірності зміни кредитного ліміту зазначив, що Умовами договору визначено (п. 2.1.1.2.3.), що Банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт. Стосовно посилання Відповідача на заволодіння коштами з картки третіми особами (шахрайським шляхом) зазначила, що 12.10.2021 р. з картки клієнта [PERSON] [NUMBER] було списано кошти. Списання коштів проводились через термінал іншого банку Е0Ш0364, встановити куди було списані кошти встановити немає можливості. 12.10.2022 року, о 18:13:56 на лінію підтримки 3700 надійшов дзвінок від [PERSON] в якому вона повідомила, що з її картки [NUMBER] списані кошти. В ході бесіди з`ясувалось, що 12.10.2021 шахрай, якому вона надсилала оплату за товар, зателефонував, сказавши, що не може виконати замовлення та бажає повернути їй кошти. Зазначив, що він ФОП, тому зробить електронний переказ і надіслав їй посилання.Зайшовши за посиланням privat24.perkaz.com мобільного телефону (інтерфейс відповідав Приват24 ), прочитавши «отримати переказ на 3000 грн.», позивач ввела номер картки «Універсальная ( [NUMBER] ) , пароль Приват24 та її пін-код, майже одразу зателефонував номер ПриватБанку з проханням підтвердити вхід. Натиснувши 1, підтвердила вхід, бо вважала, що заходить в особистий кабінет Приват24. Але він не відкрився, тому вийшла з додатку і відклала мобільний телефон. Деякий час не мала можливості його контролювати. Через 7-8 хвилин помітила, що надходять повідомлення з ПриватБанку про списання її коштів, про підняття кредитного ліміту та його списання. 12.10.2021 р. о 19:23:10 на лінію підтримки 3700 знову надійшов дзвінок від [PERSON] в якому вона повідомила, що з її інших карток теж списані кошти. 13.10.2021 р. [PERSON] , по рекомендації банку, звернулась до правоохоронних органів з заявою про шахрайство. 14.10.2021 р. її звернення внесено у ЄРДР за номером 12021082050001691 по ч. 2 ст. 185 КК України (Крадіжка). Таким чином, встановлено, що [PERSON] розголосила конфіденційну інформацію. Положеннями п. 2.1.4.12.5 Умов також встановлено, що клієнт несе повну відповідальність за несанкціоноване отримання грошових коштів з рахунку третіми особами, в разі, якщо його дії або бездіяльність призвели до втрати Картки, розголошенню ПІНа або іншої інформації, яка дає можливість ініціювати платіжну операцію. 05.12.2023 року, представник відповідача [PERSON] подав клопотання про долучення доказів до матеріалів справи. В жодне з судових засідань, представник позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся у встановленому законодавством порядку. Суд звертає увагу, що Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04.09.2023 року, було визнано явку представника позивача обов`язковою для дачі пояснень. Ухвала суду не виконана. На електронну пошту суду, 25.10.2023 року, надходила заява про відкладення розгляду справи, яка електронно-цифровим підписом не підписана, тому суд позбавлений можливості встановити її адресата. В позовній заяві представник зазначав, що просить суд розглянути справу без їх участі на підставі наданих матеріалів, позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі, в судові засіданні неодноразово не з`являється, тому суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника позивача. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явилась, причини неявки суду невідомі, про дату та час розгляду справи повідомлялись у встановленому законодавством порядку. Враховуючи, що стороною відповідача наданий відзив у справі, долучено письмові докази, беручи до уваги, що справа перебуває в провадженні тривалий час, суд вважає можливим розглянути справи за відсутності сторони відповідача. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Судом встановлено, що 22.08.2013 року [PERSON] звернулась до ПАТ КБ «Приватбанк» та 22.08.2013 року між сторонами укладено кредитний договір, що підтверджується письмовою анкетою-заявою, підписаною уповноваженою банком особою [PERSON] та [PERSON] (а.с.15) У цій анкеті-заяві зазначається, що заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між позичальником та банком договір про надання банківських послуг. (а.с.15) Відповідно до довідки АТ КБ «Приватбанк» в межах кредитного договору №б/н [PERSON] отримала п`ять кредитних карток, серед яких картка № [NUMBER] , дата відкриття 22.08.2013 року. (а.с.14) Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2 Договору, на підставі який Відповідач при укладанні Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Відповідно до п. 2 Статуту АТ КБ «ПриватБанк» в новій редакції, за рішенням Єдиного акціонера Банку від 06.09.2019 р. № 14360570 було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК». Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» є правонаступником всіх прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК». Відповідно до Довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ім`я [PERSON] , [INFO] , на картковий рахунок відповідача № [NUMBER] , 22.08.2013 року встановлено кредитний ліміт у розмірі 300 грн. (а.с.13) В подальшому розмір кредитного ліміту було збільшувався., що також підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] (а.с.13) На підтвердження умов кредитування, позивачем надано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт, який відповідачкою не підписаний.(а.с. 21). Позивач зазначив, що у повному обсязі виконав прийняті на себе зобов`язання за договором і надав відповідачу суму кредиту. А відповідач не виконала свої зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором на 20.03.2023 року має заборгованість -55641,09 грн., з яких: 45167,41 грн. - заборгованість за тілом кредита; 10473,68 грн. - заборгованість за відсотками за користуванням кредитом. (а.с.5-12) Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. В статті 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до статті до ст.ст. 610-612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки; відшкодування збитків. Відповідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягай згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною першою статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] вбачається, що 12.10.2021 року по картці [PERSON] № [NUMBER] було збільшено кредитний ліміт до 46 000 грн. (а.с.13) З наданого розрахунку заборгованості за договором №б/н від 22.08.2013 року, вбачається, що в цей же день 12.10.2021 року з картки було знято кредитні кошти у сумі 45737,11 грн. Відповідачка [PERSON] зазначає, що вказана платіжна операція нею не виконувалася, а саме вона стала жертвою шахраїв, які умисно викрали з її банківської картки кредитні кошти. Як вбачається з відповіді на відзив АТ КБ «ПРИВАТБАНК», 12.10.2021 року на лінію підтримки 3700 надійшов дзвінок від [PERSON] в якому вона повідомила, що з її картки були списано кошти. Повідомила, що 12.10.2021 шахрай, якому вона надсилала оплату за товар, зателефонував, сказавши, що не може виконати замовлення та бажає повернути мені кошти. Зазначив, що він ФОП, тому зробить електронний переказ і надіслав мені посилання. Зайшовши за посиланням privat24.perkaz.com мобільного телефону (інтерфейс відповідав Приват24 ), прочитавши «отримати переказ на 3000 грн.», ввела номер картки «Універсальна» ( [NUMBER] ) , пароль Приват24 та її пін-код. Майже одразу зателефонував номер ПриватБанку з проханням підтвердити вхід. Натиснувши 1, підтвердила вхід, бо вважала, що заходить в особистий кабінет Приват24, але він не відкрився, тому вийшла з додатку і відклала мобільний телефон. Деякий час не мала можливості його контролювати. Через 7-8 хвилин помітила, що надходять повідомлення з ПриватБанку про списання її коштів, про підняття кредитного ліміту та його списання. 12.10.2022 р. о 19:23:10 на лінію підтримки 3700 знову надійшов дзвінок від [PERSON] в якому вона повідомила, що з її інших карток теж списані кошти. 13.10.2021 року, [PERSON] звернулась до Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області з заявою про вчинення відносно неї шахрайських дій, про що 14.10.2021 року відкрито кримінальне провадження за № 12021082050001691 за ч. 2 ст. 185 КК України. (а.с.107) 29.10.2021 року, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надіслали [PERSON] відповідь на її звернення стосовно підстав списання грошових коштів з її карток, в якому вказали, що 12.10.2021 року з її рахунків був здійснений переказ коштів, при якому були коректно введені номер картки, термін дії та CVV2 код. Відповідно до п. 2.1.4.5.1 Умов до обов`язків клієнта належить: не передавати Картки, ПІНи, постійний пароль, одноразові паролі і контрольну інформацію третім особам, не використовувати Картки або нанесені на них дані в цілях, не передбачених цим Договором, або що суперечать чинному законодавству. Відповідно до п. 2.1.4.12.9 Умов клієнт несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, включаючи операції, що супроводжуються правильним введенням нанесених на Картці даних, до моменту звернення Клієнта в Банк та блокування Картки і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки Картки в Стоп-лист Платіжною системою. Положеннями п. 2.1.4.12.5 Умов також встановлено, що клієнт несе повну відповідальність за несанкціоноване отримання грошових коштів з рахунку третіми особами, в разі, якщо його дії або бездіяльність призвели до втрати Картки, розголошенню ПІНа або іншої інформації, яка дає можливість ініціювати платіжну операцію. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною карткою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу. Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі. Відповідно до статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Відповідно до частин сьомої - дев`ятої розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та підтверджується сталою судовою практикою, викладеною у постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14, від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14, від 20 листопада 2019 року у справі № 577/4224/16, від 17 червня 2021 року у справі № 759/4025/19, від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22 та інших. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2018 року в справі № 552/2819/16-ц (провадження № 61-1396св18) вказано, що: «користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, Верховний Суд виходить з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними». У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року в справі № 691/699/16-ц (провадження № 61-16504св18) вказано, що: «встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк». У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16 (провадження №61-17629св18) зазначено, що: «сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції». Згідно Експертного висновку від 01.12.2021 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК», після аналізу транзакцій клієнта [PERSON] було прийнято рішення що дана подія є страховою, тому підпадає під ризик 6.1.13 «Соціальний інжиніринг», тому їй підлягає виплата з урахуванням франшизи 25 000 грн. (а.с.150). Позивач у відповіді на відзив зазначає, що порушень зі сторони банку, в ході перевірки не виявлено, списання коштів проводились через термінал іншого банку Е01D0364, тому встановити куди було списано кошти встановити немає можливості. Разом з тим банком не було доведено, що [PERSON] своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номеру або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, зокрема, збільшувати кредитний ліміт та знімати кредитні кошти. Суд враховує, що [PERSON] одразу в той же день звернулась до банку і повідомила про вказані події. Верховний суд у своїй Постанові від 06 вересня 2023 року у справі №686/30030/21, зазначив, що саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача (про який зазначає банк), не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними. Окрім того, матеріали справи не містять Умов і правил надання банківських послуг, підписаних позивачем, тому їх не можна розцінювати як частину договору банківського обслуговування. Згідно частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд виходить з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом. Враховуючи, оскільки позивачем не доведено належними і допустимими доказами обставин, які б безспірно доводили, що [PERSON] , як користувач кредитної картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяла у доступі до відомостей за кредитною карткою, її особового рахунку, акаунту чи додатку Приват24, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції 12 жовтня 2021 року щодо перерахування з її карткового рахунку грошових коштів, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed