Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-13 00:00:00

У листопаді 2023 року [PERSON] звернулася до суду з заявою (зазначаючи заінтересованою особою ГУ ПФУ в Дніпропетровській області) про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, в якій (з урахуванням подальшого уточнення) вказувала, що у травні 2023 року вона, у зв`язку з досягненням відповідного віку (60 років) та отриманням страхового стажу у 30 років, набула право на отримання пенсії за віком, та звернулася з відповідною заявою до органів Пенсійного фонду України. Проте ГУ ПФУ в Дніпропетровській області своїм рішенням від 30 травня 2023 року №143650007900 відмовило заявниці у призначенні пенсії за віком у зв`язку з не зарахуванням до страхового стажу періодів її роботи, зазначених у трудовій книжці, оскільки у цьому документі є належним чином не завірені виправлення в частині дати народження працівниці (яку при заповненні трудової книжки роботодавець зазначив « [INFO] » замість правильного « [INFO] »). В подальшому з аналогічних підстав ГУ ПФУ в Черкаській області відмовило заявниці у призначенні пенсії. Оскільки в адміністративному порядку виправити зазначені неточності неможливо, а тому [PERSON] просила про встановлення факту належності їй трудової книжки в судовому порядку. 08 січня 2024 року суд постановив ухвалу про залучення до участі у розгляді справи в якості заінтересованої особи ГУ ПФУ в Черкаській області. В судове засідання заявниця [PERSON] не з`явилася, проте надала суду заяву про розгляд справи без її участі, заяву про встановлення факту належності їй трудової книжки підтримує. Представниця заінтересованої особи ГУ ПФУ в Дніпропетровській області в судове засідання не з`явилася, проте надіслала на електронну адресу суду заяву про розгляд справи без її участі із відзивом, у якому вказувала на правомірність дій управління, що полягали у відмові в призначенні заявниці пенсії за віком, у зв`язку з наявністю в наданій останньою трудовій книжці належним чином не завірених виправлень та відсутності у Пенсійного фонду самостійних повноважень на встановлення фактів, від яких залежить призначення пенсії. Також просила врахувати законодавчо надану заявниці можливість встановлення факту належності правовстановлюючого документа в судовому порядку, оскільки від цього залежить реалізація її права на пенсійне забезпечення. Представник заінтересованої особи ГУ ПФУ в Черкаській області в судове засідання не з`явився, проте надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі з відзивом, у якому просив відмовити у задоволенні заяви [PERSON] у зв`язку з наявністю іншого (позасудового) порядку внесення виправлень до трудової книжки, що містить неправильні відомості. Суд вважав можливим проводити розгляд справи без особистої участі заявниці та представників заінтересованих осіб, оскільки матеріали містять всі необхідні відомості про обставини справи. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Зокрема суд встановив, що у травні 2023 року [PERSON] (виходячи з досягнення нею віку у 60 років та отримання страхового стажу у 30 років) звернулася з заявою про призначення пенсії до органів Пенсійного фонду України. Проте ГУ ПФУ в Дніпропетровській області своїм рішенням від 30 травня 2023 року №143650007900 відмовило заявниці у призначенні пенсії за віком у зв`язку з не зарахуванням до страхового стажу періодів її роботи, зазначених у трудовій книжці, оскільки у цьому документі є належним чином не завірені виправлення в частині дати народження працівниці (яку при заповненні трудової книжки роботодавець зазначив « [INFO] » замість правильного « [INFO] »). В подальшому з аналогічних підстав ГУ ПФУ в Черкаській області відмовило заявниці у призначенні пенсії. В той же час факт належності [PERSON] правовстановлюючого документа підтверджується наступними доказами: - записом в трудовій книжці про те, що прізвище власника документа [PERSON] змінено на « [PERSON] » на підставі свідоцтва про шлюб [NUMBER] від 17 грудня 1983 року, виданого Новогригорівською сільською радою в сукупністю з копією свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] від 17 грудня 1983 року, виданого виконкомом Новогригорівської сільської ради, згідно якого [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували між собою шлюб, після одруження дружині було присвоєно прізвище « [PERSON] »; - наявністю в заявниці оригіналу трудової книжки; - іншими доказами. З положень ч. 1 ст. 293 ЦПК України, п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України за №5 від 31 березня 1995 року (зі змінами) «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вбачається, що окреме провадження\~ це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема факти належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті (п. 5 ч. 2 ст. 293, п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України). Відповідно до п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам підвідомчі справи про встановлення факту належності особі трудової книжки та інших документів про трудовий стаж. Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спором є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права. Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 26 травня 2021 року у справі №523/19129/19 та від 17 листопада 2021 року у справі №214/1816/20. Разом з тим, у постанові Верховного Суду від 15 вересня 2019 року у справі №733/324/21 зазначено, що згідно постанови Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Враховуючи вищезазначене, слід зробити висновок про те, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Звертаючись до суду з цією заявою, [PERSON] просив встановити факт належності йому правовстановлюючого документа, а саме трудової книжки, оскільки неправильне зазначення його імені у цьому документі перешкоджає зарахувати період навчання та період роботи до страхового стажу. Іншої можливості встановити факт належності йому трудової книжки немає. Залишаючи заяву [PERSON] без розгляду, суди неправильно розтлумачили зміст пункту 6 частини першої\~статті 315 ЦПК України\~і не звернули увагу на те, що законом прямо віднесено встановлення юридичного факту належності правовстановлюючих документів до справ окремого провадження (розділ IVЦПК України). Висновки судів про наявність у даному випадку спору про право необґрунтовані. За встановленого, оскільки єдиною підставою для відмови заявниці у призначенні пенсії є недоведення нею факту належності їй правовстановлюючого документа трудової книжки, між сторонами відсутній матеріально-правовий спір, що підлягає вирішенню в судовому порядку за окремими позовними вимогами заявниці до Пенсійного фонду України, а тому заява [PERSON] , поданої в окремому провадженні, є обґрунтованою та доведеною. Що стосується доводів відзиву про наявність іншого (позасудового) порядку внесення виправлень до трудової книжки заявниці, то в цій частині суд не погоджується з ними, оскільки застосування положень п.п. 2.6, 2.8 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту України від 29 липня 1993 року №58, неможливе у зв`язку з ліквідацією підприємства (без правонаступників), яке внесло відповідний запис у трудову книжку [PERSON] , а також відсутністю законодавчого механізму внесення змін або виправлень до трудових книжок відповідними обласними архівами (відповідь Державного архіву Миколаївської області від 06 лютого 2024 року за вих. №С-69/03-05). Зазначені обставини в своїй сукупності вказують на обґрунтованість заяви [PERSON] , яка підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved