Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-11 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Брух А.О. звернувся до суду з позовом та просить зобов`язати відповідачів звільнити земельну ділянку №4624884800:13:003:0004 площею 0.1047 га., шляхом прибрання за їх рахунок з вказаної земельної ділянки сільськогосподарської техніки належної та будівельних матеріалів та привести земельну ділянку у придатний стан. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що [PERSON] є власником вищевказаної земельної ділянки площею 0,1047га, що розташована у с.Зубків, Червоноградського району із цільовим призначенням ведення особистого селянського господарства. Відповідачі самовільно захопили вказану земельну ділянку: [PERSON] зберігає сільськогосподарську техніку а [PERSON] виорав земельну ділянку та зберігає на ній будівельні матеріали, про що було складено акт тимчасової комісії, хоча суміжними землекористувачами чи власниками не являються. Оскільки позивачі порушують конституційні права позивачки, тому вона змушена звернутися до суду із даним позовом. Згідно ухвали суду від 07.06.2023 року відкрито загальне позовне провадження у справі. 15.11.2023р. відмовлено у клопотанні відповідачів про призначення у справі земельно-технічної експертизи. В судове засідання позивач та її представник не прибули, однак суду надійшла заява про розгляд справи у їхній відсутності, позовні вимоги підтримують, не заперечують проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання повторно не прибули, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду справи, не повідомили суд про причину неявки, не надали відзив на позов, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідачів постановивши по справі рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи Сокальської міської ради подав заяву про розгляд справи за відсутності їх представника, вирішення даного питання покладає на розсуд суду. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вислухавши пояснення позивачки та її представника, представник відповідачки, свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] набула у спадщину земельну ділянку площею 0,1047га, що розташована у с.Зубків, Львівської області яка передана для ведення особистого селянського господарства із кадастровим номером №4624884800:13:003:0004 (а.с.6-12). 15.03.2023 року тимчасовою комісією в присутності представника ПП «Земельно-кадастрове бюро» складено акт щодо захоплення земельної ділянки [PERSON] та встановлено, що [PERSON] зберігає сільськогосподарську техніку (косарка, волокуша, дисковий плуг) на площі 0,0180га а [PERSON] виорав земельну ділянку та зберігає на ній будівельні матеріали на площі 0,0867га. Із матеріалів справи також встановлено, що межі земельної ділянки [PERSON] із кадастровим номером №4624884800:13:003:0004 межують: від А до Б - Сокальська міська ТГ (с.Зубків), від Б до В - Сокальська міська ТГ(с.Зубків проїзд), від В до А - землі гр. [PERSON] . Відповідно до вимог ст.ст. 317, 319, 391 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною другою статті 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 78 ЗК України встановлено , що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами (ч. 1 с. 79 ЗК України). Частиною 3 ст. 20 Земельного Кодексу України передбачено, що категорія земель та вид цільового призначення земельної ділянки визначаються в межах відповідного виду функціонального призначення території, передбаченого затвердженим комплексним планом просторового розвитку території територіальної громади або генеральним планом населеного пункту. Частиною 5 ст. 20 ЗК України встановлено, що класифікатор видів цільового призначення земельних ділянок, видів функціонального призначення територій та співвідношення між ними, а також правила його застосування з визначенням категорій земель та видів цільового призначення земельних ділянок, які можуть встановлюватися в межах відповідної функціональної зони, затверджуються Кабінетом Міністрів України. Зазначені класифікатор та правила використовуються для ведення Державного земельного кадастру і містобудівного кадастру. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (статті125,126 ЗК України). Згідно з частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Статтею 212 ЗК України передбачено, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Як вказано вище і встановлено судом позивач [PERSON] є власником земельної ділянки с.Зубків, Львівської області площею 0,1047га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства і в силу вимог вимог ст.ст. 317, 319, 391 ЦК України має право на судовий захист свого права на мирне володіння, користування і розпорядження даною земельною ділянкою в разі його порушення. В той же час судом також встановлено що на даній земельній ділянці [PERSON] зберігає сільськогосподарську техніку (косарка, волокуша, дисковий плуг) на площі 0,0180га а [PERSON] виорав земельну ділянку та зберігає на ній будівельні матеріали на площі 0,0867га. За таких обставин суд вважає, що позивачем обрано належний спосіб захисту порушеного права у вигляді усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, оскільки в даному випадку наявні правові підстави для застосування норм ст.ст. 387. 388 ЦК України, так як відповідачі на відповідних правових підставах не набули права власності на спірну земельну ділянку, не є суміжними землекористувачами, не являються їх добросовісними набувачами, позивач володіє на праві власності спірною земельною ділянкою з відповідним цільовим призначенням, що стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17 вказано, що «як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав». Також, суд враховує правову позицію Верховного Суду, висловлену в постанові від 16.06.2020 № 145/2047/16-ц, так як позивач є власником земельної ділянки а відповідачі своїми діями, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушують права позивача, як власника земельної ділянки та створюють перешкоди у користуванні позивачем своїм майном, тому порушене право позивача підлягає захисту, що полягає в усуненні перешкод у користуванні земельною ділянкою, шляхом зобов`язання відповідачів звільнити земельну ділянку та привести її у придатний стан. На підставі викладеного та

Outcome: approved