Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-25 00:00:00

Позивач, в інтересах якої діє [PERSON] , звернулася до суду з позовом до [PERSON] ; третя особа: Орган опіки та піклування Синельниківської міської ради про позбавлення батьківських прав, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що між [INFO] у сторін народився син - [PERSON] , а [INFO] народився син - [PERSON] . Від виховання та відповідальності за дітей відповідач невдовзі відмовився взагалі, місце його перебування не відоме. Аліменти на утримання дітей відповідач не сплачує. З 2017 року виховання дітей позивачка розділила з чоловіком [PERSON] , з яким уклала шлюб 14.07.2017 року. 15.09.2022 року проведено обстеження умов проживання дітей, відповідно до якого діти забезпечені необхідними для розвитку, проживання та виховання. [PERSON] займається вихованням та утриманням дітей. Просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Представник позивачки в судове засідання не з`явилася, до його початку надала заяву про розгляд справи без її участі та участі позивачки, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився по невідомим суду обставинам, на адресу суду повернуті поштові конверти з відмітною пошти «Адресат відсутній за вказаною адресою». Представник третьої особи до початку судового засідання надала суду письмову заяву, якою просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує та просить при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав взяти до уваги висновок органу опіки та піклування. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов : відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням згоди позивача, суд вважає за необхідне розглянути справу на підставі наявних в ній доказів та винести заочне рішення. Таким чином, суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Під час судового розгляду справи по суті судом були оглянуті письмові докази у справі. Факт родинних відносин між сторонами та їх дітьми - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , підтверджується копіями свідоцтва про народження, видані відділом запису актів цивільного стану міста Новий Уренгой району Коротчаєво служби ЗАЦС Ямало-Ненецького автономного округу РФ, серія [NUMBER] та серія [NUMBER] , які перекладені з російської мови на українську мову та завірені приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Восковець О.О. З характеристики Синельниківського ліцею №2 Синельниківської міської ради Дніпропетровської області вбачається, що [PERSON] , [INFO] , здобувач освіти 3-А класу, в ліцеї навчається з першого класу. Під час навчання себе зарекомендував як старанний, працелюбний, уважний учень. Має навчальні досягнення достатнього рівня. Навчається в повну міру своїх сил. Гарно запам`ятовує учбовий матеріал. Виявляє творче мислення. Має здібності до вивчення математики. На уроках завжди активний, допомагає товаришам. Має добрий загальний розвиток. До виконання громадських доручень ставиться сумлінно. Бере активну участь у культмасових заходах, у спортивному житті ліцею. Веселий, товариський, стриманий, врівноважений, розсудливий, самостійний. Правила поведінки завжди свідомо виконує. Має багато друзів, підтримує дружні стосунки з багатьма учнями. Зовнішній вигляд учня завжди охайний, шкільне приладдя в порядку. Мати, [PERSON] , приділяє належну увагу вихованню сина. Вона систематично відвідує ліцей, цікавиться не лише успіхами [PERSON] , але й справами класу, стосунками сина з однокласниками, психоемоційним станом хлопчика, його самопочуттям. Бере активну участь в класних батьківських зборах, залучається до вирішення організаційних питань класу. Користується авторитетом серед батьків. З батьком [PERSON] , [PERSON] , у класного керівника не було жодного контакту, бо в ліцей батько протягом трьох років не з`являвся. У навчанні і вихованні сина не бере участі. З характеристики Синельниківського ліцею №2 Синельниківської міської ради Дніпропетровської області вбачається, що [PERSON] , [INFO] , здобувач освіти 6-В класу, в ліцеї навчається з 2018 року. Має високий рівень розумових здібностей, добре розвинені зорову пам`ять і увагу, логічне і образне мислення. Учбовим матеріалом володіє переважно на достатньому рівні та середньому рівні. За умови наполегливості може мати досягнення високого та достатнього рівня. Має стійкий інтерес до навчання. [PERSON] емоційно стабільний, порядний, веселий, доброзичливий, розважальний, класний керівник має зворотній зв`язок з учнем. [PERSON] проживає з матір`ю [PERSON] та вітчимом [PERSON] . Дитина виховується у атмосфері любові та доброзичливості, стосунки з матір`ю та вітчимом добрі, довірливі. Мати та вітчим беруть активну участь у вихованні [PERSON] , підтримують тісний контакт із класним керівником, завжди відвідують батьківські збори, приділяють належну увагу вихованню та навчанню дитини. За час навчання [PERSON] в середній школі його рідний батько, [PERSON] , громадянин Росії, не проявляє інтересу до навчання та виховання дитини, не мав зв`язку з класним керівником, не відвідував батьківські збори. Згідно Акту обстеження умов проживання від 15.09.2022 року за адресою : [ADDRESS] , за цією адресою проживають і мають постійне місце реєстрації: [PERSON] , 1984 р.н., [PERSON] , 1982 р.н., [PERSON] , 2010 р.н., [PERSON] , 2014 р.н., [PERSON] , 2017 р.н. Умови проживання добрі, в будинку чисто, охайно, є усі необхідні меблі для проживання, побутова техніка, запас продуктів харчування. Для виховання та розвитку дітей створені такі умови: є окреме місце для сну, навчання та відпочинку, одяг, взуття, навчальний матеріал. Стосунки в сім`ї безконфліктні. Батько дітей [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] проживає окремо, дітьми не цікавиться, не спілкується. Діти забезпечені усім необхідним для розвитку, проживання та виховання. [PERSON] займається вихованням та утриманням дітей. Відповідно до акта про фактичне проживання від 15.09.2022 року, виданого головою квартального комітету №12, за адресою : [ADDRESS] , проживають: [PERSON] , 1984 р.н., [PERSON] , 1982 р.н., [PERSON] , 2010 р.н., [PERSON] , 2014 р.н., [PERSON] , 2017 р.н. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Синельниківської міської ради, затвердженого рішенням Синельниківської міської ради №376/0/8-23 від 25.10.2023 року, [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] не перебувала, деякий час проживала разом з дітьми в РФ, але через постійне насилля з боку цивільного чоловіка повернулася до України. Враховуючи інтереси дітей, орган опіки та піклування Синельниківської міської ради вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно його малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч.2,3,4,5 ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону ( ч.6 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з п.15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» визначено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справ, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема : не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зазначене також узгоджується і з позицією Верховного суду, висловленій у Постанові від 13.03.2019 року у справі № 631/2406/15-ц. Батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Верховний Суд у своїх постановах неодноразово підкреслював, що тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках у разі доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права та обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Принцип «найкращих інтересів дитини» є пріоритетним при вирішенні справ цієї категорії. У параграфі 54 рішення ЄСПЛ від 07.12.2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон протии Швеції» (№ 2) від 27.11.1992 року, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні ЄСПЛ від 11.07.2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України», йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. У Постанові КЦС ВС від 10.11.2021 року у справі № 390/1418/17, Верховний суд наголосив, що зайняття одним із батьків, який проживає окремо від дитини, пасивної позиції у вихованні дитини у подальшому призводить до втрати зв`язків між батьком та дитиною, віддалення дитини від батька, а тому покладення на дитину обов`язку з прийняття рішення щодо спілкування між ними свідчить про нехтування батьком своїми правами та обов`язками, що може призвести до настання для нього негативних наслідків у виді позбавлення батьківських прав. Обов`язками батьків є постійна участь у вихованні дитини на всіх етапах її розвитку, а не очікування звернення дитини до одного із батьків з проханням взяти участь у її вихованні. У постанові від 12.10.2022 року у справі № 559/1215/19-ц (провадження № 61-8348св22) Верховний Суд зазначив, що « Відповідно до частини восьмої статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Згідно з вимогами, установленими статтею 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Висновок органу опіки та піклування є документом, який подається для прийняття відповідного рішення судом, тобто він є доказом у цивільній справі, який підлягає оцінці в сукупності з іншими доказами. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Письмовий висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору виконує допоміжну функцію при вирішенні спорів, які стосуються прав та інтересів дітей, та спрямований передусім на отримання максимальної інформації щодо обставин, які мають значення для вирішення конкретного спору, оскільки орган опіки та піклування має повноваження встановлювати відомості, одержані у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні тощо.». Відповідно до частини першої статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Згідно з частиною першою статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Відповідно до ч.1,2,3 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він : не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених пунктами 2, 4 і 5 частини першої цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Положеннями частини четвертої статті 231 Закону України «Про охорону дитинства» зобов`язано уповноважені органи, що здійснюють соціальну роботу з сім`ями, дітьми та молоддю, в максимально короткий термін запропонувати сім`ї дитини комплекс послуг, спрямованих на мінімізацію чи повне подолання складних життєвих обставин, та сприяти поверненню дитини до батьків, інших законних представників. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків. Крім того, Європейський суд з прав людини ухвалив рішення у справі «Ілля Ляпін проти Росії» (заява (№ 70879/11), в якому зазначив, що якщо батько не підтримує стосунки з дитиною, не бере участі в вихованні, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантованого ст. 8 Конвенцією. У зазначеному рішенні розглядалися аналогічні правовідносини, тому суд вважає за можливе застосувати його у вказаній справі. З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що відповідач свої батьківські обов`язки щодо дітей не виконує, матеріально синів не забезпечує, не бере участі у їх вихованні та не виявляє інтересу до цього, не спілкується з ними, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не створює умов для отримання ними освіти та жодним іншим способом не проявляє батьківського піклування про них. Дані обставини та досліджені судом докази свідчать про свідоме нехтування ним своїми обов`язками щодо виховання синів, а також відповідач як батько, взагалі не виявляє тривалий час зацікавленості по відношенню до своїх синів. Висновок органу опіки та піклування Синельниківської міської ради про позбавлення батьківських прав є обґрунтованим, а тому суд цілком з ним погоджується. У зв`язку з вищевикладеним суд вважає за необхідне позовні вимоги щодо позбавлення відповідача батьківських прав задовольнити. Поряд з цим, суд зауважує, що у випадку виправлення пасивної поведінки відповідача щодо своїх обов`язків відносно своїх синів, він може реалізувати надане йому чинним законодавством України право звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Крім того, згідно ч.1,2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються : у разі задоволення позову - на відповідача. У зв`язку з чим, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1073, 60 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: approved