Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-21 00:00:00

30.01.2024 Садгірським районним судом м. Чернівці отримано позовну заяву [PERSON] , від імені та в інтересах якого діє представник адвокат Крічфалушій-Степанова\~К.М., до [PERSON] про розірвання шлюбу, який зареєстрований у виконавчому кабінеті Вознесенської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області. Представник позивача вказує, що від шлюбу подружжя має сина [PERSON] , [INFO] . Також зазначає, що протягом останніх років сімейне життя мж позивачем та відповідачкою поступово погіршувалося та в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин між ними, оскільки вже як два роки вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Спроби примиритися не дали результатів, а подальше збереження шлюбу вважає неможливим. Також зазначає і про те, що відповідачка у розмові неодноразово наголошувала позивачу на розірванні шлюбу. Просить стягнути із відповідачки понесені витрати у справі. Від відповідачки [PERSON] відзив на позовну заяву до суду не надходив. Вказана позовна заява про розірвання шлюбу подана представницею позивача через систему «Електронний суд» та, відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.01.2024, передана на розгляд головуючого судді Асташева С.А. Ухвалою судді Садгірського районного суду м. Чернівці Асташева С.А. від 01.02.2024 залишено позовну заяву без руху на надано представниці позивача строк на усунення недоліків позову. 06.02.2024 судом отримано заяву про усунення недоліків та уточнену позовну заяву про розірвання шлюбу на виконання ухвали суду. Ухвалою судді Садгірського районного суду м. Чернівці Асташева С.А. від 08.02.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначено на 22 лютого 2024 року про що повідомлено сторони. У судове засідання сторони не з`явилися, хоча належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Представниця позивача [PERSON] скерувала до суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача. Вказала, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі, у випадку неявки відповідачки. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, повідомлена про дату, час та місце розгляду справи у порядку визначеному ч. 11 ст. 128 ЦПК України, що підтверджується матеріалами справи. Відзив на позовну заяву до суду від неї не надходив, як і жодних клопотань чи заяв. Таким чином суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, оскільки наявні підстави для заочного розгляду справи. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши письмові матеріали справи, встановивши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, ухвалюючи рішення відповідно до вимог ст.263 ЦПК України, суд доходить таких висновків. Судом встановлено, що між позивачем [PERSON] , [INFO] та відповідачкою [PERSON] , [INFO] , укладено шлюб 22 вересня 2015 року, який зареєстрований виконавчим комітетом Вознесенської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області, про що складено відповідний актовий запис № 26, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданим 22 вересня 2015 року. Заходів забезпечення позову та доказів не вживалося. Зупинення провадження у справі не здійснювалося. Строк для примирення подружжю не призначався. Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить із таких правових положень. Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічне положення містить ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, в якій також зазначено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Частиною 3 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з положеннями ч.2 ст. 114, ст. 115 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та постановлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судом встановлено, що на даний час шлюб носить формальний характер, оскільки сторони припинили сімейно-шлюбні відносини, як вказує позивач, примирення між ним та відповідачкою стало неможливим, а тому позивач бажає розірвати шлюб, таким чином подальше збереження шлюбу порушує передбачене ст.56 Сімейного кодексу України право чоловіка на особисту свободу. Аналізуючи вищевикладене та з урахуванням обставин, передбачених ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, який не бажає більше перебувати у шлюбі із відповідачкою, не бажає примиритися та зберегти шлюб, а відповідач не з`явилася до суду та не подала жодних заяв про своє бажання зберегти шлюб, - таким чином суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати. При цьому, судом були з`ясовані фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, що заява про розірвання шлюбу відповідає волі чоловіка і після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін, їх дитини. Враховуючи вищезазначене, беручи до уваги відсутність перешкод для пред`явлення позову про розірвання шлюбу, оскільки доказів існування таких суду не надано, встановлені судом обставини, позовна заява про розірвання шлюбу підлягає до задоволення, а шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. При вирішенні питання судових витрат у справі суд враховує наступне. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст. 141 ЦПК України). Судом встановлено, що позивачем, при подачі позовної заяви до суду, сплачено 1 211 гривень 20 копійок судового збору (квитанція від 29.01.2024), які останній просить стягнути з відповідачки, а тому оскільки позовні вимоги задоволені, суд знаходить підстави для стягнення з відповідачки на користь позивача, понесених ним судових витрат на оплату судового збору у розмірі 1 211 гривень 20 копійок. На підставі ст. 51 Конституції України, п. 4 ч.2 ст.18, ст.ст. 24, 56, 104-105, 110, 112 -115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved