Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-19 00:00:00

21 червня 2023 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства «Укрпошта», в якому, після збільшення розміру позовних вимог 22.01.2024 року просила поновити [PERSON] на посаді оператора поштового зв`язку 1 класу - Групи обробки і контролю первинної документації Сектору підтримки фінансових та не фінансових операцій відділень поштового зв`язку Одеського регіону Акціонерного товариства «Укрпошта»; стягнути з Акціонерного товариства «Укрпошта» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25 листопада 2021 року по 22 січня 2024 року, у сумі 308528 гривень, 87 копійок; стягнути з Акціонерного товариства «Укрпошта» на користь [PERSON] усі понесені судові витрати, у тому числі витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 гривень. Позов обґрунтований наступними обставинами. Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 27.06.2022 року визнано незаконним та скасовано Наказ (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту) № 5169-к від 25.11.2021 року, яким [PERSON] було звільнено з посади оператора поштового зв`язку 1 класу Дільниці обробки та контролю первинної документації Одеської дирекції AT «Укрпошта» з 25 листопада 2021 року, на підставі статті 38 КЗпП України, за власним бажанням. 29.03.2023р. було надіслано заяву представника, який діє в інтересах [PERSON] до AT «Укрпошта» ОД із проханням добровільно виконати рішення Приморського районного суду міста Одеси від 27.06.2022р., поновити на роботі [PERSON] із виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповіддю AT «Укрпошта» ОД від 07.04.2023 року відмовило у поновленні [PERSON] на роботі (посаді) із виплатою середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, зазначивши, що у позовній заяві [PERSON] не було вимог про поновлення її на роботі, тому у мотивувальній частині вказаного рішення Приморського районного суду міста Одеси від 27.06.2022 року відсутнє зобов`язання AT «Укрпошта» поновити [PERSON] на роботі. Отже, позивач вважає, що відповідач не виконав добровільно чинне рішення суду, яким було визнано незаконним та скасовано Наказ (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту) № 5169-к від 25.11.2021 року, яким [PERSON] було звільнено з посади оператора поштового зв`язку 1 класу Дільниці обробки та контролю первинної документації Одеської дирекції AT «Укрпошта» з 25 листопада 2021 року, на підставі статті 38 КЗпП України, за власним бажанням. 27 листопада 2023 року відповідачем було подано відзив на позов із запереченнями проти нього, які обґрунтовані тим, що 25.11.2021 року [PERSON] була звільнена з посади наказом відповідача № 5169-к, який скасований рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27.06.2022 р. по справі № 522/59/22. Однак, зазначеним рішенням одночасно відмовлено в задоволенні інших вимог позивача - змінити формулювання причини звільнення [PERSON] ; стягнути з AT «Укрпошта» на користь [PERSON] вихідну допомогу; стягнути з AT «Укрпошта» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки виплати вихідної допомоги; стягнути з AT «Укрпошта» на користь [PERSON] компенсацію моральної шкоди. Таким чином, вимоги щодо поновлення позивача на роботі та стягнення з відповідача на її користь оплати за час вимушеного прогулу, при розгляді справи № 522/59/22 позивачем не заявлялись. Окрім того, підстави позову зводяться до незгоди з рішенням суду та фактичної переоцінки вже досліджених та встановлених судовим рішенням, яке набрало законної сили, предмету та підстав позову, незважаючи на закріплену діючим ЦПК України заборону повторного звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси не встановлено, що позивач звільнена незаконно, вона є працівником Товариства, а тому вимушеного прогулу не відбулося і підстави для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відсутні. У відкритих судових засіданнях представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в ході судового розгляду заперечував проти задоволення позову [PERSON] з підстав, викладених у відзиві. Суд, вивчивши позовну заяву, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено,\~та підтверджено\~матеріалами справи\~наступні обставини. 12.05.2011 року [PERSON] була прийнята на посаду оператора поштового зв`язку 1 класу у 98 відділення зв`язку поштамт-центру поштового зв`язку №1 ОДУДППЗ «Укрпошта» (наказ №997-к від 04.05.2011), що підтверджується відповідним записом № 35 у трудовій книжці позивача (т. 1 а. с. 44). Згідно довідки про доходи № 585 [PERSON] дійсно працювала в Одеській дирекції ПАТ «Укрпошта» в період з 12.05.2011 року по 01.02.2021 року, та за два останні місяці роботи отримала 21525,14 грн. (т. 1 а. с. 41). 25.11.2021 року [PERSON] було звільнено з посади за власним бажанням\~за ст. 38 КЗпП України\~(наказ 5169-к від 25.11.2021). Того ж дня [PERSON] отримала копію наказу № 5169-к, про що свідчить її підпис на наказі (т. 1 а. с. 42). Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27.06.2022 р. по справі № 522/59/22 позов [PERSON] до Акціонерного товариства «Укрпошта» про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, зміну формулювання причин звільнення з роботи, стягнення вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги та відшкодування моральної шкоди\~задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту) № 5169-к від 25.11.2021 року, яким [PERSON] було звільнено з посади оператора поштового зв`язку 1 класу Дільниці обробки та контролю первинної документації Одеської дирекції AT «Укрпошта» з 25 листопада 2021 року, на підставі\~статті 38 КЗпП України, за власним бажанням. В задоволенні решти вимог\~відмовлено (т. 1 а. с. 19-27). 14 лютого 2023 року постановою Одеського апеляційного суду у справі № 522/53/22 рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 червня 2021 року залишено без змін. 02 серпня 2022 року наказом № 2398-к на виконання рішення Приморського районного суду міста Одеси від 27 червня 2021 року скасовано наказ (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту) № 5169-к від 25.11.2021 року (т. 1 а. с. 131). Відповіддю № 103.003.-10542-23 від 23.08.2023 року представнику [PERSON] адвокату Чумаченко С.О. повідомлено про виконання рішення Приморського районного суду міста Одеси від 27 червня 2021 року. Зазначено про те, що з урахуванням скасування наказу про звільнення [PERSON] , вона вважається працівником Укрпошти. Проте обов`язок щодо її поновлення судом не встановлений та відповідна позовна вимога не заявлялась. Враховуючи її відсутність на роботі, заробітна плата після 25.11.2021 року не нараховувалась (т. 1 а. с. 205-206). Відповідно до частини першої\~статті 233 КЗпП України\~працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. За приписами статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених\~статтею 233\~цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року. Судом встановлено, що копію наказу про припинення трудового договору [PERSON] отримала 25 листопада 2021 року, тобто, початок перебігу строку на звернення із відповідною позовною заявою визначається саме цією датою. Верховний Суд в оцінці застосування норм матеріального права у подібних спірних правовідносинах визнає обґрунтованим, що встановлені статтями\~ 228,\~ 233 КЗпП України\~строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений\~статтею 233 КЗпП України\~місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. Обгрунтовуючи позов, сторона позивача посилається на те, що визнання наказу про звільнення незаконним та його скасування автоматично тягне за собою поновлення працівника на роботі та обов`язок роботодавця виплатити заробітну плату за час вимушеного прогулу. Суд враховує факт вжиття [PERSON] заходів щодо оскарження наказу про звільнення в судовому порядку, шляхом подання відповідної позовної заяви, за результатами якої Приморським районним судом міста Одеси 27 червня 2021 року спір вирішено. Разом із цим зауважує на тому, що позовні вимоги про поновлення на роботі та оплату вимушеного прогулу [PERSON] не заявляла. Помилка заявника в обранні неналежного порядку захисту його трудових прав не може слугувати достатньою причиною на обґрунтування поважності причин пропуску строків звернення до суду за їх захистом. Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 461/1903/16-ц. Позивач розпорядилася своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У\~статті 129 Конституції України\~однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. При вирішенні питання про поновлення строку суд дає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду, у взаємозв`язку інтервалів часу: з моменту закінчення встановленого спеціальним законом строку звернення до суду із позовом до дати подання такого позову. Підстави пропуску строку можуть бути визнані поважними у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом строк, подання позову. Тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження рішення роботодавця щодо звільнення у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку на звернення до суду з позовом про поновлення на роботі з поважних причин. Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Поважними причинами пропущення строку є обставини, що позбавили особу можливості подати заяву у визначений законом строк, вони об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волі заявника і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або суттєво ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами. Вирішуючи, чи з поважних причин пропущено певний процесуальний строк, суд у кожному конкретному випадку оцінює сукупність обставин на свій розсуд. Судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, які беруть участь у справі. Поновлення строку на оскарження рішення роботодавця про звільнення без доведеності поважності причин не забезпечило б рівноваги між інтересами сторін та правової визначеності у цивільних відносинах, які є складовими принципу верховенства права, проголошеного\~статтею 8 Конституції України. Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 27 червня 2022 року було встановлено, що відповідачем самовільно змінено підстави звільнення, в зв`язку із чим наказ (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту) № 5169-к від 25.11.2021 року підлягає скасуванню, проте позивач, отримавши 25 листопада 2021 року наказ про звільнення, з позовом про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу до суду звернулася лише 21 червня 2023 року. Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з огляду на те, що [PERSON] пропустила встановлений трудовим законодавством місячний строк для звернення до суду за захистом своїх прав, а строк в один рік, протягом якого суд може поновити позивачу строк для звернення до суду на підставі статті 234 КЗпП України є присічним, та сплив 25 листопада 2022 року.

Outcome: dismissed