Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-27 00:00:00

До Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою звернулося ТОВ «Консалт Солюшенс» до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Перший Суворовський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з нерухомого майна. В обґрунтування позовних вимог, представник позивача зазначив, що кредитором за кредитним договором № ОД17/12/2006/840-К/71 є позивач, а оскільки за адресою: [ADDRESS] , накладено арешт та оголошено заборону на його відчуження до набуття прав на вказане майно позивачем як новим іпотекодержателем, та зазначений арешт може бути знято лише в судовому порядку. Після надходження цивільної справи, суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до ст.ст. 14, 33 ЦПК України. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 29.05.2023 року (суддя Кузьміна О.І.) відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Згідно рішення Вищої Ради Правосуддя від 26.09.2023 № 918/0/15-23 «Про дострокове закінчення відрядження судді Херсонського міського суду Херсонської області [PERSON] до Суворовського районного суду міста Одеси» - достроково закінчено відрядження судді Херсонського міського суду Херсонської області [PERSON] до Суворовського районного суду міста Одеси з 10 жовтня 2023 року. Згідно ч. 7 ст. 33 ЦПК України, невирішені судові справи за вмотивованим розпорядженням керівника апарату суду, що додається до матеріалів справи, передаються для повторного автоматизованого розподілу справ виключно у разі, коли суддя (якщо справа розглядається одноособово) або суддя-доповідач із складу колегії суддів (якщо справа розглядається колегіально) у передбачених законом випадках не може продовжувати розгляд справи більше чотирнадцяти днів, що може перешкодити розгляду справи у строки, встановлені цим Кодексом. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 12.10.2023 року цивільну справу прийнято до провадження та призначено розгляд справи в судове засідання. На адресу суду 26.01.2024 року (вх. № 27711) надійшли письмові пояснення за підписом представника позивача Рожко С.В. щодо позовних вимог (а.с.88-111). Також, 05.02.2024 року (вх. № 3917) надійшли письмові пояснення щодо позовних вимог за підписом представника позивача адвоката Теребуха К. (а.с. 112-126). Чергове судове засідання у справі призначене на 28 лютого 2024 року, сторони до суду не з`явились. На адресу суду надійшла заява представника позивача адвоката Теребуха Катерини Іванівни щодо можливості розгляду справи за відсутності представника позивача, згідно якої представник зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити та не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.131). Відповідач [PERSON] про час та місце слухання справи повідомлявся на адресу суду повернувся поштовий конверт з відміткою працівника поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.129-130). Відповідач про причини не явки суду не повідомив, з будь-якими заява на адресу суду не звертався, думки з приводу позовних вимог не висолив. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: Перший Суворовський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про час та місце слухання справи повідомлений (а.с.128), про причини не явки суду не повідомив, не повідомив про причини не явки. З урахуванням викладеного судом встановлено, що сторони про час та місце слухання справи повідомлені, представник позивача звернувся з заявою про слухання справи за його відсутності, а відтак підстав для відкладення слухання справи не встановлено. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Дослідивши матеріали справи, всебічно проаналізувавши докази на підтвердження позовних вимог, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Звертаючись до суду з зазначеним позовом про звільнення майна з під арешту, представник позивача зазначив, Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс», як власник квартири [ADDRESS] не має можливості вільно розпоряджатись своїм майном, арешти, накладені на майно не мають жодного відношення до нового власника, а тому підлягають скасуванню. Судом встановлено, що 20 грудня 2006 року між ПАТ «КБ «Надра» та відповідачем у справі [PERSON] було укладений Кредитний Договір №ОД17/12/2006/840-К/71 (а.с.8-11). В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, між ПАТ «КБ «Надра» та [PERSON] 20 грудня 2006 року укладено Іпотечний договір посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Криворотенко Л. І. за реєстр. № 5651 предметом якого визначено квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с.12-16) Згідно Протоколу проведення електронного аукціону № UA-EA-2020-03-05- 000053-b за лотом № GL3N216954 за кредитним портфелем, що складається з прав вимоги за 187 кредитними договорами, що забезпечені іпотекою та 1 без заставним кредитним договором. Переможцем визнано ТОВ «Консалт Солюшенс» ЄДРПОУ:42251700, що підтверджується протоколом електронного аукціону № UA-EA-2020-03-05-000053-b (а.с.16-20). Згідно Договору від 24.04.2020 року між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» укладено договір № GL3N216954_ПВ_188 про відступлення прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В. та зареєстрованим в реєстрі за № 125, за умовами якого банк відступає Новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набуває права вимоги Банку до позичальників, та/або заставодавців, та/або поручителів, зазначених у Додатку 1 до цього Договору, надалі за текстом Боржники, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту)), та/або договорами поруки та/або договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень та додатків до них, згідно реєстру у додатку № 1 до цього Договору, надалі за текстом «Основні договори». За змістом пункту 92 Додатку №1 до Договору № GL3N216954_ПВ_188 про відступлення прав вимоги від 24.04.2020 року до ТОВ «Консалт Солюшенс» перейшло право вимоги, серед іншого, до Боржника [PERSON] за кредитним договором №ОД17/12/2006/840-К/71 від 20.12.2006 року та іпотечним договором (а.с.21-24). У зв`язку з невиконанням [PERSON] взятих на себе зобов`язань за Кредитним договором та Іпотечним договором, ТОВ «Консалт Солюшенс» скористалось своїм правом, визначеним Іпотечним договором та Законом України «Про іпотеку» щодо позасудового врегулювання заборгованості та звернуло стягнення на нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Право власності на вищевказане нерухоме майно підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 290309503 від 09.12.2021 року (а.с.25). Отже, судом встановлено, що право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за ТОВ «Консалт Солюшенс». Представник позивача зазначає, що після реєстрації права власності за ТОВ «Консалт Солюшенс» з Єдиного державного реєстру обтяжень нерухомого майна було встановлено наявність арештів на вищевказану двокімнатну квартиру. Зазначені арешти було накладено: Першим Суворовським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, постановою про арешт боржника, серія та номер АН №388216 від 21.12.2009 року; Першим відділом державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції м. Одеса, постановою про арешт боржника, серія та номер АВ №988519 від 04.12.2007 року; Суворовським районним судом м. Одеси, ухвалою, серія та номер 2-2911/07 від 16.08.2007 (суддя Кисельов В. К.). Судом встановлено, що ТОВ «Консалт Солюшенс» зверталось до Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою про зняття арештів нерухомого майна, які накладені на підставі постанов про арешт майна боржника (а.с.27-29). Згідно листа\~Першого Суворовського\~відділу державної\~виконавчої служби\~у місті\~Одесі від\~27.02.2023\~за вих.\~№7904\~повідомлено:\~згідно ч.\~4\~ст.\~59\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» підставами\~для зняття\~арешту з\~усього майна\~(коштів)\~боржника або\~його частини\~є:\~ 1)\~отримання виконавцем\~документального підтвердження,\~що рахунок\~боржника має\~спеціальний режим\~використання та/або\~звернення стягнення\~на такі\~кошти заборонено\~законом; 2)\~надходження на\~рахунок органу\~державної виконавчої\~служби,\~рахунок приватного\~виконавця суми\~коштів,\~стягнених з\~боржника (у\~тому числі\~від реалізації\~майна боржника),\~необхідної для\~задоволення вимог\~усіх стягувачів,\~стягнення виконавчого\~збору,\~витрат виконавчого\~провадження та\~штрафів,\~накладених на\~боржника; 3)\~отримання виконавцем\~документів,\~що підтверджують\~про повний\~розрахунок за\~придбане майно\~на електронних\~торгах; 4)\~наявність письмового\~висновку експерта,\~суб`єкта оціночної\~діяльності -\~суб`єкта господарювання\~щодо неможливості\~чи недоцільності\~реалізації арештованого\~майна боржника\~у зв`язку\~із значним\~ступенем його\~зношення,\~пошкодженням; 5)\~відсутність у\~строк до\~10\~робочих днів\~з дня\~отримання повідомлення\~виконавця,\~зазначеного у\~частині шостій\~статті 61\~цього Закону,\~письмової заяви\~стягувача про\~його бажання\~залишити за\~собою нереалізоване\~майно 6)\~отримання виконавцем\~судового рішення\~про скасування\~заходів забезпечення\~позову; 7)\~погашення заборгованості\~із сплати\~періодичних платежів,\~якщо виконання\~рішення може\~бути забезпечено\~в інший\~спосіб,\~ніж звернення\~стягнення на\~майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 5. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (а.с.30). Отже, з досліджених документів судом встановлено, що позивач є власником квартири, яка обтяжена арештами, а відтак позивач не має можливості розпоряджатися майном на правах власника. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Стаття 17 Загальної декларації прав людини, проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини. Конвенція про захист прав і основоположних свобод є міжнародним договором, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини суб`єктивних прав. Складовою цієї Конвенції є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення. Статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції встановлено, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальним принципам міжнародного права». Згідно ч. 2 ст. 319 ЦК України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю та здійснює такі права на власний розсуд. Відповідно до ч. 4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувана про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. Згідно ч. 5 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» в усіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Способами захисту своїх цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ч. 5 ст. 59 чинного на сьогодні ЗУ «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-УШ у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з- під арешту (зокрема, це підтверджується правовим висновком Верховного Суду України від 15.03.2013 року у справі № 6-26цс13). Відповідно до п.2 Постанови Пленуму ВССУ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03.06.2016 року, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі Закону чи договору або в інший законній підставі майном, що належить боржнику. Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним, ніхто протиправно не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Щодо позовних вимог про скасування арешту накладеного на підставі ухвали Суворовського районного суду м. Одеси. Судом встановлено, що ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 16.08.2007 року у справі № 2- 2911/07 у зв`язку з невиконанням умов кредитного договору №6-198/ПК-11/06 від 15.11.2006 року боржником, ТОВ «Укрпромбанк» звернувся із позовною заявою про стягнення заборгованості. З метою забезпечення позову, в рамках справи №2-2911/07 було накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , що належала на праві власності [PERSON] (а.с.124). Так, представник позивача зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Частиною 1 ст. 316 ЦК України надано поняття права власності: правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в спорах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»). Як передбачено ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Як передбачено ч. 1 ст. 17 ЦПК України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. Згідно ч. 1 ст. 352 ЦПК України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. Статтею 18\~ЦПК України\~передбачено,\~що судові\~рішення,\~що набрали\~законної сили,\~обов`язкові для\~всіх органів\~державної влади\~і органів\~місцевого самоврядування,\~підприємств,\~установ,\~організацій,\~посадових чи\~службових осіб\~та громадян\~і підлягають\~виконанню на\~всій території\~України,\~а у\~випадках,\~встановлених міжнародними\~договорами,\~згода на\~обов`язковість яких\~надана Верховною\~Радою України,\~-\~і за\~її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси. Невиконання судового\~рішення є\~підставою для\~відповідальності,\~встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси. Судовими рішеннями\~є: ухвали; рішення; постанови; судові накази (ч.1 ст. 258 ЦПК України). Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5\~від 03.06.2016 року «Про судову практику в спорах про зняття арешту з майна» спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Враховуючи вищевикладене, слід зазначити, що арешт на майно накладений ухвалою суду в іншій цивільній справі, а не у виконавчому провадженні або кримінальній справі. Разом з цим, позивачем не надано доказів на підтвердження його звернення до Суворовського районного суду м. Одеси у справі № 2-2911/07 із заявою про скасування арешту, або звернення до апеляційного суду зі скаргою про скасування ухвали суду, з огляду на порушене право. Зняття арешту з майна, накладеного на підставі ухвали суду про забезпечення позову, здійснюється або в порядку скасування заходів забезпечення позову шляхом подачі відповідного клопотання до суду, який виносив ухвалу, в порядку, передбаченому ст. 158 ЦПК України, або шляхом подачі апеляційної скарги. З урахуванням викладеного заявлені позовні вимоги щодо зняття арешту з майна забезпеченого ухвалою суду від 16.08.2007 року, не підлягають задоволенню. Враховуючи наявність накладеного арешту на нерухоме майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту захистити своє порушене право не може, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог та необхідності зняття арешту за знищеними виконавчими провадженнями. Позивачем не заявлено вимоги про відшкодування судових витрат, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для покладання цих витрат на відповідачів.

Outcome: partial