Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-12 00:00:00

ОПИСОВА ЧАСТИНА І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ 1. 07 грудня 2023 року до суду надійшла позовна заява фізичної особи - підприємця [PERSON] , яка подана представником позивача - адвокатом Хобтою Ю.М., за змістом якої 07 липня 2021 року рішенням суду стягнуто з [PERSON] на користь позивача завдані збитки в порядку регресу, витрати на професійну правничу допомогу, судовий збір - всього на суму 41219,65 грн. 10 серпня 2021 року судом було видано виконавчий лист і 31 серпня 2021 року відкрито виконавче провадження, проте відповідач добровільно судове рішення не виконав, не сплатив позивачу заборгованість і збитки позивачу не компенсовані. За цих обставин позивач просить суд на підставі ст. 625 ЦК України за період з 07 липня 2021 року по 30 листопада 2023 року стягнути з відповідача на його користь три проценти річних у розмірі 2971,20 грн., інфляційні втрати в розмірі 14831,46 грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 1073,60 грн., витрати на правову (правничу) допомогу в розмірі 11917,50 грн. ІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ 2. 07 грудня 2023 року до суду надійшла позовна заява. 3. 11 грудня 2023 року до суду надійшли відомості про місце реєстрації відповідача. 4. 12 грудня 2023 року ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження, призначено розгляд у порядку спрощеного позовного провадження. 5. Судові засідання призначалися на: 15 і 30 січня 2024 року, 13 лютого 2024 року. ІІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ УЧАСНИКІВ СПРАВИ 6. 12 січня 2024 року представник позивача подав заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримує і просить такі задовольнити в повному обсязі. 7. 29 січня 2024 року відповідач подав суду заяву про відкладення розгляду справи через хворобу, однак в подальшому будь-яких заяв і клопотань суду не подавав, до суду не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином згідно з вимогами ст.ст. 128, 130, 131 ЦПК України, причин неприбуття не повідомив, не заявив про розгляд справи у його відсутність, не подав ні відзив на позовну заяву, ні докази на підтвердження чи спростування позиції позивача, яка викладена у позовній заяві. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА ІV. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ 8. 07 липня 2021 року рішенням Летичівського районного суду Хмельницької області (справа №678/393/21, провадження №2-678-336/21), яке згідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень набрало законної сили 06 серпня 2021 року, стягнуто з [PERSON] на користь фізичної особи-підприємця « [PERSON] » збитки в порядку регресу у розмірі 31667,15 грн., 908,00 грн. - витрати по сплаченому судовому збору, та 8644,50 грн. - витрати на правову (правничу) допомогу. 9. 31 серпня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Хмельницької області Лабчуком Р.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП [NUMBER] з виконання виконавчого листа №678/393/21, виданого 10 серпня 2021 року Летичівським районним судом Хмельницької області, боржник - [PERSON] , стягувач - [PERSON] . 10. 01 грудня 2023 року сформована Інформація про виконавче провадження [NUMBER] згідно якої 31 серпня 2021 року постановою приватного виконавця відкрито виконавче провадження, а 26 квітня 2023 року - накладено арешт на майно та кошти боржника, оскільки у самостійному порядку заборгованість на користь стягувача не погашена. 11. 30 листопада 2023 року представником позивача сформовано розрахунок інфляційних збитків та трьох процентів річних за період з 07 липня 2021 року по 30 листопада 2023 року згідно якого три проценти річних складають 2971,20 грн., а інфляційні втрати - 14831,46 грн. V. ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА 12. В силу ч. 1 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. 13. В ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено способи захисту цивільних прав та інтересів. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Як зазначено у ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1). Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч. 2). Згідно ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти (ч. 2). У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду (ч. 5). В силу ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В ч. 1 ст. 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. У ч. 1 ст. 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2). За змістом ст.ст. 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. 14. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неналежне виконання зобов`язання (за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові) (постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц, від 19 червня 2019 року у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц, постанова Верховного Суду від 01 липня 2020 року у справі №535/757/17 та інші). 15. Таким чином, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Положення ст. 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду. Правовий аналіз положень ст.ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення (постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, від 04 червня 2019 року у справі №916/190/18). При цьому, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою (п. 8.22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18). Передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування трьох процентів річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника (постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справах №373/2054/16-ц, №464/3790/16-ц та від 23 жовтня 2019 року у справі №723/304/16-ц). 16. У зв`язку із цим у розумінні наведених положень закону позивач, як кредитор, вправі вимагати стягнення з відповідача, як боржника, в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання. VІ. МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИТЬ СУД 17. Із досліджених доказів випливає, що рішенням суду від 07 липня 2021 року, яке набрало законної сили, стягнуто з відповідача на користь позивача збитки в порядку регресу, витрати по сплаченому судовому збору, витрати на правову (правничу) допомогу. Отже, судовим рішенням, яке набрало законної сили, підтверджено наявність грошового зобов`язання відповідача перед позивачем і його порушення. На підставі рішення суду видано виконавчий лист, який позивачем пред`явлено до примусового виконання, загальна сума грошових кошів, яка підлягає стягненню за виконавчим документом - 41219,65 грн., однак відповідач рішення суду не виконав ні добровільно, ні в примусовому порядку. За цих обставин суд приходить до висновку, що оскільки відповідач порушив грошове зобов`язання, а з ухваленням рішення суду про стягнення грошових коштів зобов`язання відповідача сплатити позивачу такі кошти не припинилося та триває до моменту фактичного виконання ним грошового зобов`язання, тому у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України й наявні підстави для стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних за порушення виконання зобов`язання по сплаті грошових коштів. 18. Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який доповнений Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» від 15 березня 2022 року №2120-IX та набрав чинності 17 березня 2022 року, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). 19. Аналіз положень п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України дає суду підстави для висновку, що звільнення позичальника від відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України, стосується періоду дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування. 20. З 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який діє по даний час. 21. У даній справі три проценти річних та інфляційні втрати були розраховані позивачем за період з 07 липня 2021 року по 30 листопада 2023 року. Однак, враховуючи п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, такий розрахунок має бути здійснений з 07 липня 2021 року по 23 лютого 2022 року включно. 22. Так, у липні 2021 року індекс інфляції становив 100,10%, у серпні 2021 року - 99,80%, у вересні 2021 року - 101,20%, у жовтні 2021 року - 100,90%, у листопаді 2021 року - 100,80%, у грудні 2021 року - 100,60%, у січні 2022 року - 101,30%, у лютому 2022 року - 101,60%. Розрахунок інфляційних втрат здійснюється за формулою: ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 ), де ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. IIc (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (101,20 : 100) x (100,90 : 100) x (100,80 : 100) x (100,60 : 100) x (101,30 : 100) x (101,60 : 100) = 1.06462820. Отже, інфляційні втрати за період з 07 липня 2021 року по 23 лютого 2022 року становлять: 41219,65 x 1.06462820 - 41219,65 = 2663,95 грн. 23. Розрахунок трьох процентів річних здійснюється за формулою: Сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення. Період прострочення грошового зобов`язання становить 232 дні. Отже, три проценти річних за період з 07 липня 2021 року по 23 лютого 2022 року становлять: 41219,65 x 3% x 232 : 365 : 100 = 786,00 грн. 24. Отже, з [PERSON] на користь фізичної особи підприємця [PERSON] підлягає стягненню всього 3449,95 грн. (2663,95 + 786,00). VІІ. ЩОДО СУДОВИХ ВИТРАТ 25. Законодавець у ст. 133 ЦПК України визначив, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1). До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч. 3). За приписами ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1). За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4). Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1). Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 2). Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8). 26. У додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (п. 21). ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи (п. 39). 27. Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (п. 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18). 28. Позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1073,60 грн., що підтверджується квитанцією від 30 листопада 2023 року. 29. На підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу надано: договір про надання правової (правничої) допомоги №2007/23 від 20 липня 2023 року, укладений між фізичною особою підприємцем [PERSON] і адвокатським об`єднанням «НДК Смарт Партнерз»; додатковою угодою №8 від 25 вересня 2023 року (Акт приймання-передачі правової (правничої) допомоги до договору про надання правової (правничої) допомоги №2007/23 від 20 липня 2023 року) згідно якої вартість робіт адвокатського об`єднання «НДК Смарт Партнерз» для фізичної особи підприємця [PERSON] становить 11917,50 грн.; квитанцією до прибуткового касового ордера №2909/23-8 від 25 вересня 2023 року згідно якої адвокатським об`єднанням «НДК Смарт Партнерз» прийнято від фізичної особи підприємця [PERSON] 11917,50 грн.; ордер на надання правничої (правової) допомоги фізичній особі підприємцю [PERSON] адвокатом Хобтою Ю.М. (адвокатське об`єднання «НДК Смарт Партнерз») від 30 листопада 2023 року. 30. У даній справі позовні вимоги підлягають задоволенню частково, тому судовий збір (ч. 1 ст. 141 ЦПК України) та витрати на професійну правничу допомогу (п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України) покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, ціна позову становить 17802,66 грн., а позовні вимоги підлягають задоволенню частково на загальну суму 3449,95 грн., тобто на 19,38% (3449,95 / 17802,66 * 100). Отже, з [PERSON] на користь фізичної особи підприємця [PERSON] слід стягнути судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 2517,67 грн., а саме: 1) судовий збір в розмірі 208,06 грн. (1073,60 * 19,38 / 100); 2) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2309,61 грн. (11917,50 * 19,38 / 100). VІІІ. ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ 31. У відповідності до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України позивач належними і допустимими доказами довів правомірність своїх вимог, водночас відповідач не надав доказів, які спростовують твердження позивача, що є його процесуальним обов`язком, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню, однак частково з підстав, зазначених у мотивувальній частині рішення суду.

Outcome: partial