Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-14 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача у якому просить позбавити останнього батьківських прав щодо дочки [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідач, як одинока матір, після народження дитини самоусунулась від виконання батьківських обов`язків щодо виховання, утримання та розвитку своєї дочки. Дитину передано до сім`ї позивача, де на даний час вона проживає та повністю перебуває на їх утриманні. Мати жодної участі у виховання дочки не бере, не відвідує, не цікавиться життям. Такі обставини є підставою для позбавлення батьківських прав у відповідності до ст. 164 СК України. У відповідності до СК України, Закону України «Про охорону дитинства», в найкращих інтересах дитини просить відповідача позбавити батьківських прав. У відповідності до ст. 141 ЦПК України вирішити питання судових витрат. Відповідачем не подано відзив, який би містив заперечення на позов. Натомість подано до суду заяву про визнання позову. 15 серпня 2023 року ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 31 жовтня 2023 року ухвалою суду залучено д справи третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору орган опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації. 14 грудня 2023 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду за правилами загального позовного провадження. Представником третьої особи органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації подано до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності. У судовому засіданні сторона позивача позов підтримала та просить такий задовольнити. У судове засідання учасники справи не з`явились, хоча належним чином повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи. Суд враховує обставину неподання відповідачем відзиву на позов та думку позивача щодо можливості розгляду справи у відсутності відповідача, а відтак постановив ухвалу, яка внесена до протоколу судового засідання, про заочний розгляд справи з дотриманням вимог, встановлених ст. 281 Цивільного процесуального кодексу України. Згідно з ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного. Суд установив, батьками [PERSON] , [INFO] вказано [PERSON] та [PERSON] , що підтверджено копією свідоцтва про народження від 20.04.2022 серії [NUMBER] . 27 березня 2022 року [PERSON] звернувся до служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації із заявою про тимчасове влаштування дитини [PERSON] до його сім`ї за адресою - [ADDRESS] , у зв`язку із тим, що мати дитини самоусунулась від виконання батьківських обов`язків /а.с. 14/. 17 жовтня 2022 року [PERSON] повідомив службу у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про зміну місця проживання разом із племінницею [PERSON] на адресу - [ADDRESS] , в сім`ю свого хрещеного батька [PERSON] /а.с. 11/. Відповідно до наказу служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації від 28.12.2022 № 5 «Про тимчасове влаштування дитини» [PERSON] , [INFO] , тимчасово влаштовано в родину [PERSON] за адресою - [ADDRESS] /а.с. 22/. Таким чином, між сторонами виникли спірні сімейні правовідносини щодо позбавлення матері батьківських прав відносини дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). Відповідно до ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з ч. ч. 2, 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках, при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи, відмовити в позові про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад. Згідно зі ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Відповідно до встановлено із висновку органу опіки і піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 21.11.2023 № 103/8503/41/3, убачається, що малолітня дитини [PERSON] перебуває в органі на обліку як дитини, яка опинилась у складних життєвих обставинах. Дитина перебуває на вихованні в родині [PERSON] та [PERSON] , за адресою - [ADDRESS] . За місцем проживання дитини проведено обстеження умов проживання та з`ясовано, що умови для проживання та виховання дитини створені належні. Мати дитини з донькою не проживає, вихованням та утриманням дитини не займається, не цікавиться її життям, здоров`ям, інтересами, не бере участі у фізичному, духовному, моральному розвитку дитини, матеріально не допомагає. Відтак орган опіки і піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] . Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічна правова норма міститься у ч. 1 ст. 81 ЦПК України. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (висновок Верховного Суду у постанові від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17). Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 2 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, враховуючи обставини встановлені судом, суд прийшов до переконання про те, що доводи позивача про ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини здійснили своє підтвердження у суді. У зв`язку із вищевикладеним, суд прийшов висновку, що відповідач неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки відносно своєї дочки, безпричинно та свідомо самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, не цікавиться її фізичним, духовним, моральним розвитком, а отже, позов про позбавлення батьківських прав обґрунтована, підставна, а відтак необхідно відповідача позбавити батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON] . Разом із тим, суд застосовує спеціальні норми статей 141, 150, 164 Сімейного кодексу України, які регулюють спірні правовідносини та із врахування загальних положень на які посилався позивач у позовній заяві. Щодо заяви відповідача про визнання позову, яка подана до суду, то у такій заяві слід відмовити, адже неявка відповідача у підготовчі засідання та судові засідання унеможливила суд роз`яснити відповідачу наслідки таких процесуальних дій у відповідності до ст. 206 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Outcome: approved