Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-15 00:00:00

22.11.2023 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання недійсним договору позики. В позові посилається на те, що він працював у якості торгового агента у ТОВ «Ласунка Плюс» у період з початку березня 2020 року по 27 жовтня 2021 року. Роботодавець офіційно не оформив з ним трудові відносини. [PERSON] , станом на 27 жовтня 2021 року також працював у ТОВ «Ласунка Плюс» на керівній посаді. Відносин у [PERSON] та [PERSON] не було ніяких крім робочих . 27.10.2021 року [PERSON] повідомив [PERSON] що має намір звільнитися з роботи. Через деякий час, в цей же день, [PERSON] викликав [PERSON] до себе в кабінет та сказав йому, що перед звільненням треба звірити чи немає у [PERSON] перед ТОВ «Ласунка Плюс» заборгованості, і лише після цього буде вирішено питання про його звільнення. Проте перед цим [PERSON] слід написати розписку про те, що він зобов`язаний сплатити 200000 грн, і якщо в результаті перевірки виявиться, що нестачі немає , тоді йому віддадуть розписку. [PERSON] відмовився писати такого змісту розписку. [PERSON] йому пригрозив, що він не піде з кабінету поки не напише таку розписку та натякнув, що його силою будуть тримати поки він не напише дану розписку. Позивач злякався, оцінивши, що їх троє, а він один та те, що вони всі вимагали від нього написати дану розписку, при цьому поводячи себе агресивно стосовно нього. Зважаючи на це він написав розписку таким чином як йому продиктував сам [PERSON] . Проте жодних грошей від [PERSON] [PERSON] не отримував. Вкінці листопада 2022 року [PERSON] отримав з Новоселицького районного суду позовну заяву [PERSON] . Наполягає на тому що він не отримував кошти від [PERSON] , а написав розписку під тиском , тому вважає договір позики недійсним. Ухвалою суду від 05 грудня 2023 року відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 24 січня 2024 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги. Зокрема позивач пояснив, що відповідач [PERSON] звернувся до Новоселицького районного суду Чернівецької області з позовом про стягнення з нього 200000 грн за спірною борговою розпискою. Відтак оскільки ніякі грошові кошти він від відповідача не отримував, то вважає, що наявні підстави для визнання договору позики недійсним. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився та про причини неявки не повідомив. Відповідно до ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням викладеного, а також наявністю згоди позивача на проведення заочного розгляду даної справи, суд вважає за можливе на підставі ст. 280 ЦПК України розглянути вказану справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи встановив наступне. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною другою статті 16 ЦК України. У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань). Ефективність захисту цивільного права залежить від характеру вимоги, що висувається до порушника та характеру правовідносин, які існують між позивачем та відповідачем. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Під час оцінки обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права. Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17, провадження № 14-144цс18). Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. В матеріалах даної справи наявна копія розписки [PERSON] від 27 жовтня 2021 року згідно якої він отримав у борг від [PERSON] 200000 гривень, які зобов`язується повернути до 05 листопада 2021 року. У постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 зазначено, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі №\~522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20) вказано, що задоволення позову про визнання відсутності права вимоги в особи, що вважає себе кредитором, і відсутності кореспондуючого обов`язку особи-боржника у відповідних правовідносинах є спрямованим на усунення правової невизначеності. Тобто, відповідне судове рішення має забезпечити щоб обидві сторони правовідносин могли у майбутньому знати про права одна одної та діяти, не порушуючи їх. А тому такий спосіб захисту є виключно превентивним. Якщо кредитор, який діяв в умовах правової невизначеності, у минулому порушив права особи, яку він вважає боржником, то для останнього ефективним способом захисту буде той, який спрямований на захист порушеного права, а не на превентивний захист інтересу. Тобто звернення з позовом для усунення правової невизначеності, яка існувала у минулому, в означеній ситуації не є ефективним способом захисту. Зокрема, якщо суд розглядає справу про стягнення з боржника коштів, то останній має захищати свої права саме в цьому провадженні, заперечуючи проти позову та доводячи відсутність боргу, зокрема відсутність підстав для його нарахування, бо вирішення цього спору призведе до правової визначеності у правовідносинах сторін зобов`язання. Наявність відповідного боргу чи його відсутність, як і відсутність підстав для нарахування боргу, є предметом доказування у спорі про стягнення з відповідача коштів незалежно від того, чи подав останній зустрічний позов про визнання відсутності права кредитора. Тому для\~захисту права\~відповідача у\~ситуації,\~коли кредитор\~вже звернувся\~з вказаним\~позовом про\~стягнення коштів,\~не потрібно\~заявляти зустрічний\~позов,\~а останній\~не може\~бути задоволений. Аналогічно після звернення кредитора з позовом про стягнення коштів боржник не може заявляти окремий позов про визнання відсутності права вимоги в кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника. Такий окремий позов теж не може бути задоволений, оскільки боржник має себе захищати у судовому процесі про стягнення з нього коштів, заперечуючи проти відповідного позову кредитора. Аналогічне виснував Верховний Суд 27 вересня 2023 року у справі 756/9498/19. Як зазначив позивач [PERSON] в позовній заяві та пояснив в судовому засіданні, Новоселицьким районним судом Чернівецької області розглядається справа за позовом [PERSON] до нього про стягнення коштів за згаданою борговою розпискою. Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63), від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (пункт 24), від 21 вересня 2022 року у справі № 908/976/190 (пункти 5.6, 5.9)). Згідно з принципом процесуальної економії штучне подвоєння судового процесу (тобто вирішення одного спору у декількох судових справах в одній чи декількох судових юрисдикціях) є неприпустимим. Вирішення справи у суді в одному судовому процесі має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63), від 19 січня 2021 року у справі №916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі №522/1528/15-ц (пункт 82), від 2 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (пункт 50), від 6 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19 (пункт 94), від 20 жовтня 2021 року у справі № 9901/554/19 (пункт 19), від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (пункт 24), від 21 вересня 2022 року у справі 908/976/190 (пункт 5.6), від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц (пункт 44)). Інакше кажучи, не є ефективним той спосіб захисту, який у разі задоволення відповідного позову не відновлює повністю порушене, оспорюване право, а відповідне судове рішення створює передумови для іншого судового процесу, у якому буде відбуватися захист права позивача, чи таке рішення об`єктивно неможливо буде виконати. Обрання позивачем неналежного та неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові (див., зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.21), від 2 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (пункт 54), від 6 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19 (пункт 99), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункт 76), від 2 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (пункт 6.56), від 25 січня 2022 року у справі № 143/591/20 (пункт 8.46), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 155)). Таким чином, з огляду на наведені норми закону та правові позиції Верховного суду, слід зробити висновок, що обраний позивачем [PERSON] спосіб захисту є неефективним, оскільки, якщо суд розглядає справу про стягнення з боржника коштів, то останній має захищати свої права саме в цьому провадженні, заперечуючи проти позову та доводячи відсутність боргу, зокрема відсутність підстав для його нарахування. З наведеного слідує, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. \~ \~ \~ \~Згідно частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. \~ \~ \~ \~У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, судові витрати відшкодуванню не підлягають. \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed