Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-20 00:00:00

що позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 07.03.2023 поліцейським Жидачівського відділення поліції Стрийського ВП ГУНП у Львівській області Демків О.В., відносно нього складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 475560 за ч. 1 ст. 130 КУпАП «Керування транспортним засобом особою в стані алкогольного сп`яніння». З протоколу вбачається, що [PERSON] о 19 год 41 хв на автодорозі Т1419 між населеними пунктами с. Бережниця та с. Журавків Стрийського району Львівської області керував транспортним засобом Volkswagen Golf, реєстраційний номер [NUMBER] , в стані алкогольного сп`яніння. Такий протокол сформований на підставі тесту на алкоголь, який здійснено на місці зупинки транспортного засобу за допомого спеціального технічного засобу «Drager Alkotest 6810», яким встановлено результат огляду на стан алкогольного сп`яніння 0,22% та акта огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів. Постановою Жидачівського районного суду Львівської області від 24.04.2023 у справі № 443/426/23 визнано винним [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і накладено стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17\~000 грн. з позбавленням права керування транспортним засобом строком один рік. Головним державним виконавцем Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції Вирастоком Ю.М. в ході примусового виконання постанови штраф стягнуто, і 09.10.2023 виконавче провадження закінчено. Постановою Львівського апеляційного суду від 27.10.2023 постанову Жидачівського районного суду Львівської області від 24 квітня 2023 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення скасовано. Провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення. Вважає, що внаслідок незаконного складання поліцейським протоколу про адміністративне правопорушення його незаконно притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, чим йому завдано моральної шкоди. На підставі статей 23, 1167, 1173 і 1176 ЦК України просить суд стягнути з Державного бюджету України моральну шкоду в розмірі 124\~662 грн. моральної шкоди. Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09.01.2024 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідач Головне управління Національної поліції у Львівській області подало подало відзив на позовну заяву, в якому не погоджується із викладеними у ній доводами та вважає її такою, що не враховує всіх обставин справи і не базується на нормах чинного законодавства. У відзиві зазначає, що доводи позивача зводяться до незгоди з постановою про адміністративне правопорушення, яку виніс поліцейський, в результаті якої на думку позивача йому завдано моральної шкоди, яка полягає в негативних емоціях, моральних стражданнях та душевних переживаннях, які він відчув внаслідок незаконних дій поліцейського. При цьому, у матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази на підтвердження порушення особистих немайнових чи процесуальних прав позивача, завдання шкоди його здоров`ю та душевних страждань, а отже заподіяння йому внаслідок неправомірних дій відповідача моральної шкоди. У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. На підтвердження позовних вимог позивач зазначив лише певні обставини, що теоретично можуть свідчити про незаконність (протиправність) дій (бездіяльності) працівників поліції, однак він належно не обґрунтував та не надав доказів, які б підтверджували яким чином завдано йому моральну шкоду, в чому така полягає та необхідність відшкодування такої в сумі 124\~662 грн. У задоволенні позовних вимог до Головного управління Національної поліції у Львівській області просить відмовити. Відповідач Державна казначейська служба України подала відзив на позовну заяву. У відзиві зазначає, що жодним нормативно-правовим актом не передбачено покладання відповідальності на Державну казначейську службу України за дії інших органів чи органів місцевого самоврядування. Органи казначейства згідно своїх функціональних обов`язків здійснюють платежі лише за дорученням відповідного розпорядника коштів за рівнем, про що зазначено у статті 49 Бюджетного кодексу України. Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди не завдало. Сам позивач не вказує казначейство як порушника своїх прав. Щодо спричиненої моральної шкоди, то позивачем не надано жодного доказу, підтверджуючого завдання йому моральної шкоди, у зазначеному у позовній заяві значному грошову розмірі. У задоволенні позовних вимоги до Державної казначейської служби України просить відмовити. Позивач не надав відповіді на відзиви. Згідно частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до таких висновків. Матеріалами справи підтверджується, що постановою Жидачівського районного суду Львівської області від 24.04.2023 у справі № 443/426/23 визнано винним [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортним засобом строком один рік. Львівський апеляційний суд постановою від 27.10.2023 постанову Жидачівського районного суду Львівської області від 24 квітня 2023 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення скасував, провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрив на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За приписами статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. На підставі вказаної норми права, відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені частиною сьомою статті 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою у випадках вчинення незаконних дій, перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. У статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що в наведених у статті цього Закону випадках громадянинові відшкодовується, зокрема, моральна шкода. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частини п`ята, шоста статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). Звернувшись з цим позовом до суду, позивач зазначав, що відповідач Головне управління Національної поліції у Львівський області щодо нього 07.03.2023 протиправно склав протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 475560, за ознаками правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, чим завдав йому моральних страждань. За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Позивач зазначає, що моральна шкода полягає у негативних емоціях, тривозі, стресі, переживанні, емоційному напруженому стані, який викликаний страхом осуду зі сторони рідних та знайомих, а також приниження гідності і втратою авторитету серед оточуючих, порушенні нормального способу життя. У пунктах 4, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.05.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. За загальним правилом, підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою. Застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. У справі, що розглядається, позивач належним чином умотивованих доводів на обґрунтування позовної вимоги не навів, узагальнено виклав обставини, які стосуються заподіяння йому моральної шкоди, жодних доказів на підтвердження понесених моральних страждань не надав. При цьому сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди. Наведене узгоджується із висновком Верховного Суду, який викладено у постанові 21 жовтня 2020 року у справі № 312/262/18 (провадження № 61-14401св19). Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 09.11.2006 у справа "Білуха проти України" (Заява N 33949/02) визнання порушення становить достатню справедливу сатисфакцію моральної шкоди. Факт відновлення прав позивача в судовому порядку є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції, тим більше, що позивач жодних обставин спричинення йому моральної шкоди, крім самого факту складення відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, у позові не навів. За ч. 7 ст. 141 ЦПК України, якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивач у цій категорії справ від судових витрат звільнений, а відповідачі не надали доказів понесення судових витрат, тому суд не вирішує питання про компенсацію судових витрат.

Outcome: dismissed