Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-19 00:00:00

31 жовтня 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментам в сумі 67 527,41 гривень станом на 01 квітня 2021 року та неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів з серпня 2018 року в сумі 19 592,71 гривень. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 21 серпня 2010 року сторони зареєстрували шлюб та проживали разом і вели спільне господарство до травня 2015 року, в цей період в них народився син [PERSON] , [INFO] . Згідно з рішенням Новогродівського міського суду Донецької області від 23 жовтня 2015 року (справа № 239/605/15-ц, провадження № 2/239/358/2015) стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22 вересня 2015 року і до повноліття дитини. Відповідач аліменти сплачує нерегулярно, у зв`язку з чим, за даними Баришівського районного ВДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) станом на 01 квітня 2021 року заборгованість склала 67\~527,41 грн. Позивач бажає, щоб відповідач повністю погасив заборгованість по аліментам, а також просить стягнути з відповідача і неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення за період з серпня 2018 року по березень 2021 року на суму 19 592,71 грн. Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 01 листопада 2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, справу призначено до судового розгляду. 07 грудня 2023 року судове засідання відкладено на 09 січня 2024 року у зв`язку з першою неявкою відповідача та необхідністю витребування додаткових доказів, а саме, розрахунок заборгованості по аліментам по виконавчому листу № 239/605/15-ц, виданого 26 жовтня 2015 року Новогродівським міським судом Донецької області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] . 09 січня 2024 року судове засідання відкладено за заявою позивача, яка просила відкласти розгляд справи для уточнення позовних вимог. 23 січня 2024 року судове засідання відкладено у зв`язку з неявкою сторін. До судового засідання позивач [PERSON] не з`явилася, про дату, час та місце проведення судового розгляду повідомлялася належним чином. 07 грудня 2023 року надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначивши, що наполягає на задоволенні позовних вимог та не заперечує проти ухвалення заочного рішення судом. Відповідач [PERSON] , який про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, до судового засідання не з`явився за невідомою суду причиною, заяв та клопотань про розгляд справи без його участі або про відкладення судового засідання від нього на адресу суду не надходило. У встановлений ухвалою про відкриття провадження у справі строк відзив на позовну заяву відповідачем також не поданий. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про судове засідання, але причин неявки суду не повідомив, суд вважає можливим у відповідності до пункту 1 частини 3 статті 223 ЦПК України провести судове засідання без його участі. При цьому, за наявності умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає необхідним розглянути справу на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення по справі. У зв`язку з неявкою сторін та у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21 серпня 2010 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 9). Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 21 травня 2013 року виконавчим комітетом Лукашівської сільської ради Баришівського району Київської області, [INFO] в подружжя народився син [PERSON] (а.с. 10). Постановою головного державного виконавця Баришівського районного відділу державної виконавчої служби Качур Т.М. від 13 червня 2016 року відкрито виконавче провадження № 51415784 за виконавчим листом № 2/239/358/2015, виданим 26 жовтня 2015 року Новогродівським міським судом, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини віх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22 вересня 2015 року і до повноліття дитини (а.с. 11). Відповідно до вимог ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно зі ст. 3 частини I Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держава зобов`язана забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Як визначено в ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч.5 ст. 157 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частини 1, 2 статті 27 частини I Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачають, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до вимог ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частиною 1 статті 196 Сімейного кодексу України передбачено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Як вбачається із постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15ц (провадження № 14-37цс18), неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Згідно зі ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України, неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. З урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосуванням судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 № 3, передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч.1 ст.196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку є різним, відповідно і кількість днів прострочення також є різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Саме таке правило було враховано позивачкою при проведенні розрахунку пені. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) зроблено висновок, що правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. Аналогічний правовий висновок міститься і в Постанові Верхового Суду від 15.01.2020 у справі №334/7702/16 (провадження №61-42142св18). Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Згідно з розрахунком заборгованості № 4560, виданого 05 квітня 2021 року Баришівським районним відділом державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), заборгованість [PERSON] з виплати аліментів станом на 01 квітня 2021 року становить 67\~527,41 гривень, що підтверджується і розрахунком № 23372 від 11 грудня 2023 року (а.с. 14, 39). Будь-яких обставин, за яких можливо було б звільнити відповідача від неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, суду не наведено та доказів з даного приводу не надано. Тому суд вважає, що заборгованість по аліментах виникла саме з вини відповідача і він повинен понести відповідальність, передбачену ст. 196 СК України, оскільки це буде відповідати, насамперед, інтересам дитини. Позивачем надано розрахунок неустойки за прострочення сплати аліментів, розмір якого становить 19 592,71 грн (а.с. 2-3). Суд не погоджується з розрахунком пені, поданим представником позивача, відповідно до якого пеня становить 19 592,71 грн. Проте, оскільки позивач подала до суду вимогу про стягнення пені саме у сумі 19 592,71 грн, тобто в межах суми заборгованості по аліментах, суд враховуючи вимоги ч.1 ст. 13 ЦПК України щодо меж розгляду справи, та вимог ст. 196 СК України, про те, що розмір пені, не може бути більший 100 % заборгованості, доходить висновку, про наявність підстав для задоволення вимоги позивача про стягнення пені за прострочення сплати аліментів в межах позовних вимог. Звертаючись до суду, позивач з урахуванням уточнень просить стягнути пеню за прострочення сплати аліментів в сумі 19 592,71 грн, яка утворилась в період заборгованості по аліментах, а саме з 01 серпня 2018 року по 31 березня 2021 року. За викладених обставин суд здійснює наступний розрахунок пені за прострочення сплати аліментів: серпень 2018 року = 9\~755,19 грн (1\~001,56 х 974 х 1%), вересень 2018 року = 15\~465,20 грн (1\~640 х 943 х 1%), жовтень 2018 року = 14\~973,20 грн (1\~640 х 913 х 1%), листопад 2018 року = 14\~464,80 грн (1\~640 х 882 х 1%), грудень 2018 року = 13\~972,80 грн (1\~640 х 852 х 1%), січень 2019 року = 15\~295,23 (1\~863 х 821 х 1%), лютий 2019 року = 14\~717,70 грн (1\~863 х 790 х 1%), березень 2019 року = 14\~196,06 грн (1\~863 х 762 х 1%), квітень 2019 року = 13\~618,53 грн (1\~863 х 731 х 1%), травень 2019 року = 13\~059,63 грн (1\~863 х 701 х 1%), червень 2019 року = 12\~482,10 грн (1\~863 х 670 х 1%), липень 2019 року = 11\~923,20 грн (1\~863 х 640 х 1%), серпень 2019 року = 11\~345,67 грн (1\~863 х 609 х 1%), вересень 2019 року = 10\~768,14 грн (1\~863 х 578 х 1%), жовтень 2019 року = 10\~209,24 грн (1\~863 х 548 х 1%), листопад 2019 року = 9\~631,71 грн (1\~863 х 517 х 1%), грудень 2019 року = 9\~072,81 грн (1\~863 х 487 х 1%), січень 2020 року = 10\~651,89 грн (2\~335,94 х 456 х 1%), лютий 2020 року = 9\~927,75 грн (2\~335,94 х 425 х 1%), березень 2020 року = 9\~250,32 грн (2\~335,94 х 396 х 1%), квітень 2020 року = 8\~526,18 грн (2\~335,94 х 365 х 1%), травень 2020 року = 7\~825,40 грн (2\~335,94 х 335 х 1%), червень 2020 року = 7\~101,26 грн (2\~335,94 х 304 х 1%), липень 2020 року = 6\~400,48 грн (2\~335,94 х 274 х 1%), серпень 2020 року = 5\~676,33 грн (2\~335,94 х 243 х 1%), вересень 2020 року = 4\~952,19 грн (2\~335,94 х 212 х 1%), жовтень 2020 року = 4\~251,41 грн (2\~335,94 х 182 х 1%), листопад 2020 року = 3\~527,27 грн (2\~335,94 х 151 х 1%), грудень 2020 року = 2\~826,49 грн (2\~335,94 х 121 х 1%), січень 2021 року = 2\~381,57 грн (2\~646,19 х 90 х 1%), лютий 2021 року = 1\~561,25 грн (2\~646,19 х 59 х 1%), березень 2021 року = 820,32 грн (2\~646,19 х 31 х 1%). Отже загальна сума пені за прострочення сплати аліментів за період з 01 серпня 2018 року по 31 березня 2021 року складає 300 631,32 грн. Заборгованість за аліментам виникла з вини [PERSON] , а тому позивач має право на стягнення з нього неустойки (пені), розмір якої не може перевищувати 100 відсотків заборгованості за аліментами за обчислюваний період. Оскільки заборгованість [PERSON] по аліментах станом на 31 березня 2021 року становила 67 527,41 грн, а розмір неустойки (пені) за період з 01 серпня 2018 року по 31 березня 2021 року становить 300 631,32 грн, що перевищує розмір заборгованості по аліментах, тому з урахуванням вимог ст.196 СК України з відповідача на користь позивача підлягала би стягненню сума неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів в розмірі 67 527,41 грн. Однак, з огляду на принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до Цивільного процесуального кодексу України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України). Відтак, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня за прострочення сплати аліментів в межах заявлених [PERSON] позовних вимог у сумі 19 592,71 грн за період з 01 серпня 2018 року по 31 березня 2021 року, а тому позов в цій частині слід задовольнити частково. Щодо позовних вимог в частині стягнення суми заборгованості по аліментах у розмірі 67 527,41 грн, суд виходить з наступного. В обґрунтування позовних вимог про стягнення заборгованості по аліментам в розмірі 67 527,41 грн, позивач [PERSON] посилається на те, що відповідач не виконує рішення суду по сплаті аліментів. Однак, суд дійшов до висновку про те, що доводи позивача щодо наявності правових підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по аліментам не відповідають обставинам справи та нормам закону. Згідно з ч. 3 ст. 195 Сімейного кодексу України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Згідно з ч. 4 ст. 195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений Законом України «Про виконавче провадження» і суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір. Таким чином, при відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Саме до цього зводяться висновки ВСУ викладені під час розгляду справи №6-850 св 17. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду, передбачений ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» і відповідно до ч. 8 цієї статті, суд вирішує питання заборгованості по аліментах лише у разі спору про її розмір. При відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Повторне стягнення із боржника суми, яка має бути ним виплачена в порядку виконання рішення суду про стягнення аліментів недопустиме. Таким чином, для стягнення заборгованості за аліментами, які стягуються на підставі судового рішення, законодавець не вимагає окремого рішення суду про стягнення такої заборгованості, а встановлює порядок її стягнення в межах виконавчого провадження за рішенням суду про стягнення аліментів. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що суду не надано доказів наявності спору про розмір заборгованості за аліментами, сума заборгованості по аліментах в даному випадку не підлягає стягненню в судовому порядку, а має стягуватись державним виконавцем у порядку передбаченому Законом України «Про виконавче провадження». Оскільки стягнення заборгованості по аліментам, як самостійний предмет позову при наявності виконавчого листа про стягнення аліментів, не передбачений нормами матеріального права, а порядок стягнення аліментів та заборгованості за ними проводиться в порядку ст. ст. 194-195 Сімейного кодексу України та ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», тому позовні вимоги в частині стягнення із відповідача заборгованості по аліментах задоволенню не підлягають. Згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Таким чином, з відповідача слід стягнути судовий збір пропорційно сумі задоволених позовних вимог в дохід держави, тобто 1 073,60 грн.

Outcome: partial