Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про визнання батьківства. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона, [PERSON] , звертаюсь до суду з даною позовною заявою з метою захисту своїх законних прав та інтересів, з наступних підстав. Починаючи з дати свого народження та по теперішній час вона мешкаю в Україні. Даний факт підтверджується Довідкою №02-08/129 від 20.03.2019 року, виданої Загальноосвітньою школою №23 І-ІІІ ступенів Одеської міської ради Одеської області. Відповідно до зазначеної вище довідки, вона навчалась з 31.08.2007 року по 15.10.2015 рік у Загальноосвітній школі №23 І-ІІІ ступенів Одеської міської ради Одеської області. Станом на теперішній час вона маю намір оформити паспорт громадянина України, оскільки її мати - [PERSON] є особою без громадянства, а мій батько - [PERSON] є громадянином України, відповідно до вимог ч.1 ст. 7 Закону України «Про громадянство України», вона є громадянкою України. Відповідно до вимог ч.1 ст. 7 Закону України «Про громадянство України», особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Однак, під час реєстрації її народження в органах реєстрації цивільного стану дані про її батька були зазначені згідно ч.1 ст. 135 СК України, тобто зі слів її матері - відповідачки [PERSON] , яка є особою без громадянства, що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини 1 ст. 135 СК України №00012329009 від 18.06.2013 року Наразі, вона позбавлена можливості оформити паспорт громадянина України, через відсутність даних про її батька в її Свідоцтві про народження, тому вимушена звертатися до суду з позовною заявою з метою захисту своїх законних прав та інтересів. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, але надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, але його представник захисник Бережна Т.Г. надала заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги визнають в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилась, але надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Згідно ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться у порядку, встановленому статтями 206,207 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши всі представлені докази та обставини справи, суд вважає за необхідне задовольнити позовну заяву з огляду на наступне. У своїй позовній заяві, позивач зазначає, що вона, [PERSON] , звертаюсь до суду з даною позовною заявою з метою захисту своїх законних прав та інтересів, з наступних підстав. Починаючи з дати свого народження та по теперішній час вона мешкаю в Україні. Даний факт підтверджується Довідкою №02-08/129 від 20.03.2019 року, виданої Загальноосвітньою школою №23 І-ІІІ ступенів Одеської міської ради Одеської області. Відповідно до зазначеної вище довідки, вона навчалась з 31.08.2007 року по 15.10.2015 рік у Загальноосвітній школі №23 І-ІІІ ступенів Одеської міської ради Одеської області. Станом на теперішній час вона маю намір оформити паспорт громадянина України, оскільки її мати - [PERSON] є особою без громадянства, а мій батько - [PERSON] є громадянином України, відповідно до вимог ч.1 ст. 7 Закону України «Про громадянство України», вона є громадянкою України. Відповідно до вимог ч.1 ст. 7 Закону України «Про громадянство України», особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Однак, під час реєстрації її народження в органах реєстрації цивільного стану дані про її батька були зазначені згідно ч.1 ст. 135 СК України, тобто зі слів її матері - відповідачки [PERSON] , яка є особою без громадянства, що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини 1 ст. 135 СК України №00012329009 від 18.06.2013 року Наразі, вона позбавлена можливості оформити паспорт громадянина України, через відсутність даних про її батька в її Свідоцтві про народження. Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Частиною 3 статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно ст. 52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі, чи поза ним. Факт народження дитини породжує виникнення біологічного та морального зв`язку між нею та її батьком і матір`ю. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради №789-ХІІ від 24.02.1991 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки і діти мають взаємні особисті немайнові та майнові права та обв`язки. Згідно зі ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Отже, юридичною підставою відносин між батьками та дітьми є кровне походження дітей від певних осіб (матері та батька), яке засвідчене державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому нормами СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Відповідно до ст.121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини. Згідно ст. 128 ч. 3 Сімейного кодексу України, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Згідно ч. 4 ст. 128 СК України, позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану (далі - органи РАЦС) спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: approved