Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-19 00:00:00

07 лютого 2023 року позивач [PERSON] звернувся суду з позовом до Відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, мотивуючи свої вимоги тим, що 03 січня 2021 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики, згідно з яким Позивач позичив Відповідачу грошові кошти у розмірі 2\~000, 00 дол. США, що в еквіваленті становило 56\~549, 20 грн за офіційним курсом НБУ на дату видачі позики 1 дол. США 28, 2746 грн. Відповідач зобов`язався повернути позику в повному обсязі в строк до 03 січня 2022 року. Факт укладення договору позики у простій письмовій формі і факт отримання Відповідачем від Позивача грошових коштів підтверджується розпискою, яку видав Відповідач. Зазначає, що оскільки договором позики визначено еквівалент суми позики в доларах США, сума позики, що підлягає поверненню Відповідачем повинна бути визначена за відповідним офіційним курсом відповідної валюти та сплачена у гривнях. За даними на офіційному веб-сайті НБУ курс гривні до долара США станом на день підготовки позовної заяви становить:1 долар США - 36, 57 грн. Вказує, що підлягає стягненню з Відповідача на користь Позивача сума позики в розмірі 2\~000,00 дол. США, що еквівалентно за курсом НБУ станом на дату підготовки позовної заяви 73\~140, 00 грн. Також зазначає, що оскільки між Позивачем та Відповідачем була відсутня домовленість про те, що позика є безпроцентною, про що свідчить текст виданої Відповідачем розписки, Позивач має право на одержання від Відповідача процентів від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України на підставі ч.1 ст.1048 ЦК України. Вказує, що з Відповідача підлягає стягненню на користь Позивача проценти за період правомірного користування позикою протягом строку дії договору позики (з 04.01.2021 року по 03.01.2022 року) в розмірі облікової ставки НБУ від суми позики. Сума процентів за період користування позикою за період з 04.01.2021 року по 03.01.2022 року включно складає:151,15 дол. США, що еквівалентно за курсом НБУ станом на день підготовки позовної заяви та становить 5527,56 грн. Також зазначає, що позичальник, який своєчасно не повернув суму позики зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Сума 3% річних за період з 04.01.2022 року по 26.01.2023 року складає 63, 78 дол. США, що еквівалентно за курсом НБУ станом на дату підготовки позовної заяви 2332, 44 грн. На підставі викладеного, просив суд: Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики в загальному розмірі 81000,00 грн, яка складається з основної суми боргу у розмірі 2000,00 дол. США, до еквівалентно за курсом НБУ станом на дату підготовки позовної заяви (16.01.2023р)- 73\~140, 00 грн, процентів від суми на підставі ч.1 ст.1048 ЦК України у розмірі 151, 15 дол. США, що еквівалентно за курсом НБУ станом на дату підготовки позовної заяви становить5527, 56 грн; 3 % річних від простроченої суми боргу в розмірі 63, 78 дол. США, що еквівалентно за курсом НБУ станом на дату підготовки позовної заяви становить 2332, 44 грн. Стягнути судові витрати з Відповідача. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 травня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. У встановлений законом строк сторони заперечень щодо такого порядку не заявили. У судове засідання позивач не з`явився, зазначив у позовній заяві розглядати справу без його присутності, не заперечує проти винесення заочного рішення. У судове засідання відповідач не з`явився, на адресу суду відзиву на позовну заяву не подавав, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Причини неможливості подати відзив суду не повідомив. Будь-яких заяв, клопотань від відповідача станом на час прийняття рішення до суду не надходило. За згодою позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням статей 280-281 Цивільно-процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Суд, дослідивши матеріали справи та письмові докази у їх сукупності, оцінивши їх відповідно до ст. 89 ЦПК України, дійшов висновку про задоволення позову з огляду на таке. Як убачається\~з матеріалів\~справи, 03 січня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики. Згідно з вказаним договором [PERSON] взяв у борг у [PERSON] грошові кошти у розмірі 2 000, 00 дол. США, які зобов`язався повернути до 03.01.2022 року. Станом на час ухвалення рішення суду не надано доказів щодо виконання/часткового виконання [PERSON] умов договору позики та повернення грошових коштів. Згідно ст. 1046 ЦПК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру та письмова розписка позичальника є доказом не лише факту укладення договору позики, але й факту передачі суми позики позичальнику. Стаття 1049 ЦК України визначає що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За правилами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 625 ЦК України визначає що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені ст. 193, ч. 4 ст. 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. Висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) та постанові Верховного Суду №756/1712/21 (провадження № 61-17390св21). Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18) вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який може бути виконаний примусово. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. На підставі викладеного, позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу у розмірі 2\~000 дол. США підлягає задоволенню. Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Вказане положення зазначене у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року Справа № 373/2054/16-ц. Таким чином, стягнення з відповідача заборгованості саме в іноземній валюті, тобто прострочене зобов`язання визначене у розмірі 2 000,00 доларів США, що передбачає і нарахування 3 % річних саме з 2 000,00 доларів США. Отже, 3 % річних розраховуються з урахуванням боргу у розмірі 2 000,00 доларів США, помноженого на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання, а саме з 04 січня 2022 року до 26.01.2023 року, що становить 388 днів, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Тобто 2 000,00 доларів США х 388 днів х 3:100:365 = 63, 78 доларів США. Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Суд погоджується з розрахунком процентів за користуванням позикою, наданим Позивачем. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з Відповідача слід стягнути на користь Позивача сплачений при подачі позову судовий збір у розмірі 1 073,60 грн. Відповідно до ст.ст. 203, 549, 551, 625, 1046, 1049 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved