Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-14 00:00:00

Позивач Департамент патрульної поліції через представника за довіреністю Пєлєшко Д.Р. звернувся до суду до відповідача [PERSON] з вимогою про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 174 169 грн. та судового збору. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 08.03.2019 відповідач керував транспортним засобом «LACIA SCURO», д.н.з [NUMBER] в стані алкогольного сп`яніння, без документів, які дають право на керування транспортним засобом, на дорозі з одностороннім рухом, що має п`ять смуг для руху в одному напрямку, не ввімкнув відповідний сигнал повороту, здійснив поворот ліворуч, змінивши напрямок руху, внаслідок чого здійснив зіткнення зі службовим автомобілем «Toyota Prius», д.н.з [NUMBER] , в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Крім цього, відповідач залишив місце ДТП, не повідомивши при цьому органи поліції, що слугувало складенням протоколу про адміністративне правопорушення за ст.122-2 КУпАП України. Відповідно до постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 07.06.2019 винним у вищевказаній ДТП визнано [PERSON] та передано під нагляд батька [PERSON] , [INFO] . Внаслідок вищевказаної ДТП, відповідач своїми протиправними діями завдав шкоду майну Департаменту патрульної поліції та допустив пошкодження службового транспортного засобу «Toyota Prius», д.н.з [NUMBER] , який належить позивачу на праві власності у відповідності до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Висновком експертного дослідження від 30.10.2019 № 19/13/1-78/ЕД/19 встановлено, що вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу «Toyota Prius», д.н.з [NUMBER] , який належить Департаменту патрульної поліції у результаті ДТП, станом на момент проведення експертного дослідження, а саме 03.10.2019 складає 273 169 грн. Згідно умов договору обов`язкового страхування, СК «Брокбізнес» було виплачено на користь ДПП страхове відшкодування в сумі 99 000 грн. Оскільки страхове відшкодування не в повній мірі закриває витрати на ремонт автомобіля, а лише в частині її відповідальності, сторона позивача вважає, що саме з відповідача підлягає стягненню різниця у розмірі 174 169 грн. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Зотько Т.А. від 08 грудня 2022 справу передано за підсудністю до Солом`янського районного суду м.Києва. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва Ішуніної Л.М. від 17 квітня 2023 справу передано за підсудністю до Деснянського районного суду м.Києва. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва Саламон О.Б. від 04 серпня 2023 року прийнято справу до розгляду та відкрито провадження, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б. від 28 листопада 2023 року постановлено здійснювати розгляд цивільної справи з викликом учасників справи. В судове засідання представник позивача не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, при цьому наддав до суду заяву про розгляд справи без участі представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, протии прийняття судом заочного рішення не заперечує. В судове засідання відповідач не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем проживання, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву суду не надав. Згідно з висновками Європейського суду з прав людини, зазначених у рішенні у справі «Вячеслав Корчагін проти Росії» № 12307 - учасник справи, що повідомлений за допомогою пошти за однією із адрес, за якою він зареєстрований, але ухилявся від отримання судової повістки. Тому йому повинно було бути відомо про час і місце розгляду справи. Він також міг стежити за ходом його справи за допомогою офіційних джерел, таких як веб-сторінка суду. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і сторона позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 08.03.2019 відповідач керував транспортним засобом «LACIA SCURO», д.н.з [NUMBER] в стані алкогольного сп`яніння, без документів, які дають право на керування транспортним засобом, на дорозі з одностороннім рухом, що має п`ять смуг для руху в одному напрямку, не ввімкнув відповідний сигнал повороту, здійснив поворот ліворуч, змінивши напрямок руху, внаслідок чого здійснив зіткнення зі службовим автомобілем «Toyota Prius», д.н.з [NUMBER] , в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Крім цього, відповідач залишив місце ДТП, не повідомивши при цьому органи поліції, що слугувало складенням протоколу про адміністративне правопорушення за ст.122-2 КУпАП України. Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 07.06.2019 у справі № 752/5733/19 винним у вищевказаній ДТП визнано водія транспортного засобу «LACIA SCURO», д.н.з [NUMBER] , [PERSON] . Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4 ст.82 ЦПК України). Внаслідок вищевказаної ДТП, транспортний засіб «Toyota Prius», д.н.з [NUMBER] , який належить Департаменту патрульної поліції згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , отримав механічні пошкодження. Висновком експертного дослідження від 30.10.2019 №19/13/1-78/ЕД/19 встановлено, що вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу «Toyota Prius», д.н.з [NUMBER] , який належить Департаменту патрульної поліції у результаті ДТП, станом на момент проведення експертного дослідження, а саме 03.10.2019 складає 273 169 грн. 27.01.2020 згідно умов договору обов`язкового страхування, Страховою Компанією «Брокбізнес» було виплачено на користь Департаменту патрульної поліції страхове відшкодування в сумі 99 000 грн. Вирішуючи спір по суті, суд звертає увагу на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст.4 ЦПК України та ч. 1, п.п. 1, 3, 4, 7, ч. 2 ст.16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 326 ЦК України у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Постановою Пленуму Верховного суду України № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено судам, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої бути протиправними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина особи. Згідно з ч.1,2 ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно із ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до п. 22.1 ст.і 22 Закону України«Про обов`язковестрахування цивільно-правовоївідповідальності власниківназемних транспортнихзасобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ч.1,2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Згідно із ст.1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження 14-176цс18) зроблено висновок, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України«Про обов`язковестрахування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортнихзасобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі ст. 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18, від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц, від 21 лютого2020 року у справі № 755/5374/18, від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до вимог ст.ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Суд враховує, що розмір збитків, завданих позивачу внаслідок ДТП, підтверджений належним чином експертною оцінкою, він не спростований відповідачем, а розмір страхового відшкодування, отриманого позивачем, підтверджується відповідними доказами. Тобто невідшкодованою позивачу залишається саме різниця між фактичними збитками та отриманим відшкодуванням, при цьому вина відповідача у скоєнні ДТП також доведена належним чином. Враховуючи вказані обставини справи, суд приходить до висновку, що оскільки позивач отримав від страхувальника кошти в розмірі ліміту відповідальності за полісом (99 000 грн.), то позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача як винуватця ДТП різниці між розміром завданих збитків та отриманим відшкодуванням (273 169 грн. - 99 000 грн. = 174 169 грн.) є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 612,53 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved