Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-26 00:00:00

У грудні 2023 року позивач вперше через свого представника [PERSON] звернулася до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ТОВ «Вердикт Капітал», зазначивши третьою особою ТОВ «Інфінанс» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним, в обґрунтування якого зазначила, що у лютому 2022 року позивач, користуючись своїм правом перевірки кредитної історії та отримавши довідку в Українському бюро кредитних історій, дізналася про існування Кредитного договору, укладеного з ТОВ «Інфінанс», згідно якого вона є боржником та нібито отримала грошові кошти (кредит) в розмірі 3 000 грн. Так, 22 лютого 2022 року на адресу ТОВ «Інфінанс» було надіслано запит на отримання публічної інформації, проте жодної відповіді отримано не було, а тому позивач звернулася до Національного банку України з вимогою здійснити перевірку діяльності ТОВ «Інфнанс» щодо законності/правомірності стягнення з позивача грошових коштів згідно кредитного договору, вжиття заходів реагування щодо ТОВ «Інфінанс» для захисту прав позивача, а також зобов`язання вказаного товариства вжити заходів для усунення порушених прав позивача та усунути причини, що сприяли порушенню прав позивача шляхом визнання кредитного договору недійсним. Натомість, НБУ було повідомлено, що підстав для проведення перевірок та визнання недійсності кредитного договору у НБУ не має, поки недійсність правочину не буде встановлена судом. Окрім цього, за вказаним фактом позивач звернулася до поліції із заявою про вчинення кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 190 КК України та на підставі вказаної заяви 24 серпня 2022 року ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 120222041030001502, в якому наразі триває досудове розслідування. Також, 22 вересня 2022 року позивачем на адресу ТОВ «Інфінанс» була надіслана заява про скасування заборгованості в розмірі 49 462,50 грн. за кредитним договором, з посиланням на те, що позивач ніколи не реєструвалася на сайті відповідача, не заповнювала жодних заяв та пропозицій укласти договір, не отримувала жодних грошових коштів від ТОВ «Інфінанс». Одночасно із цією заявою до ТОВ «Інфінанс» направлявся адвокатський запит щодо обставин укладення кредитного договору та надання необхідних документів, у відповідь на вказане ТОВ «Інфінанс» повідомило позивачу, що договір позики № 0505261750 від 16 листопада 2022 року є чинним, внутрішня перевірка обставин укладення цього договору не проводилася, ознак шахрайських дій ТОВ «Інфінанс» не встановило та питання щодо списання кредитної заборгованості за цим договором розглядатися не буде. Також позивача повідомлено про те, що згідно договору факторингу № 11-02/22 від 11 лютого 2022 року, укладеного між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал», право вимоги за договором позики № 0505261750 від 16 листопада 2022 року відступлено ТОВ «Вердикт Капітал». Позивач зазначає, що вона не зверталася до ТОВ «Інфінанс» з проханням про отриманням кредиту, не залишала будь-яких заявок на отримання кредиту, не створювала особистий кабінет на електронному сервісі, не надавала своїх персональних даних ТОВ «Інфінанс» та згоду на їх обробку, у тому числі на передачу бюро кредитних історій, не ставила свій підпис (у тому числі електронний, на кредитному договорі чи будь-яких документах), не здійснювала підтвердження будь-яких операцій з отримання кредиту у ТОВ «Інфінанс», не отримувала будь-яких коштів від ТОВ «Інфінанс», позивач просить суд визнати недійсним кредитний договір від 16 листопада 2020 року № 0505261750, укладений між нею та ТОВ «Інфінанс» правонаступником якого є ТОВ «ФК «Кредит Капітал», та стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати по справі. Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 березня 2023 року зазначену позовну заяву передано за підсудність до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 червня 2023 року справу розподілено судді Колесніченко О.В. З відкриттям спрощеного позовного провадження за ухвалою суду від 06 червня 2023 року з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду цієї справи по суті на засадах диспозитивності проведена її письмова підготовка без виникнення процесуальних ускладнень, проте з потребою у витребуванні доказів. Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2023 року постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. 10 серпня 2023 року від представника відповідача ТОВ «Вердикт Капітал» надійшов відзив на позовну заяву, де на спростування доводів позивача зазначається наступне. 16 листопада 2020 року між первісним кредитором - ТОВ «Інфінанс» та [PERSON] укладено договір надання позики № 3341976, згідно умов якого позивачу надано кредитні кошти в розмірі 3 000 грн. Договір укладено в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) на укладення електронного договору позики № 3341976 від 16 листопада 2020 року, що акцептована позивачем, шляхом підписання електронним підписом (вчиненим одноразовим ідентифікатором з урахуванням положень ч. 6 і 12 ст. 3, ст. 12, п. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», ч. 1 ст. 205 ЦК України). Далі, позивач здійснила дії, спрямовані на укладення договору позики шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому перераховано грошові кошти в сумі 3 000 грн., отже кредитний договір підписаний позивачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тоді як доказів протиправності укладення такого договору позивачем не надано. Також у відзиві зазначається, що ТОВ «Вердикт Капітал» є правонаступником прав вимоги від первісного кредитора та на момент відступлення права вимоги заборгованість позивача за кредитним договором перед первісним кредитором існувала, і відповідно, такі відомості передано новому кредитору. Наявність у позивача боргу підтверджується витягами з договорів факторингу та відступлення прав вимоги, які спрямовувалися позивачу. В той же час, позивач, у відповідності до вимог Закону України «Про споживче кредитування», у визначені цим законом строки не відмовилася від наданого їй кредиту. Представник відповідача вважає, що твердження позивача про шахрайські дії щодо укладення кредитного договору є безпідставними з огляду на те, що сам по собі витяг з ЄРДР не доводить того, що відносно позивача вчинено той чи інший злочин конкретним суб`єктом. За наведених обставин, представник ТОВ «Вердикт-Капітал» просив суд відмовити в задоволенні позову. 22 серпня 2023 року від представника позивача [PERSON] на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якому остання посилається на те, що позивач ніколи не надавала згоди на розголошення та обробку своїх персональних даних, кредитний договір № 0505261750 від 16 листопада 2020 року укладений за відсутності її волі та без її відома. Більш того, позивач не використовувала жодних одноразових ідентифікаторів, цифрових підписів або ж електронних цифрових підписів, а також не отримувала повідомлення з пропозицією укласти електронний договір, не заповнювала формуляр заяви (форми) про прийняття пропозиції в електронному вигляді. Зі змісту акцепту не можливо ідентифікувати особу, яка підписувала акцепт, оскільки він не містить ініціалів особи, яка нібито акцептувала пропозицію. Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 жовтня 2023 року замінено відповідача ТОВ «Вердикт Капітал» та відповідача ТОВ «Коллект Центр» (а.с. 216-217 том № 1). 03 листопада 2023 року від представника відповідача ТОВ «Коллект Центр» на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, де на спростування доводів позивача представник відповідача ТОВ «Коллект Центр» посилається на ті ж самі підстави, що й ТОВ «Вердикт Капітал», а також з тих же самих підстав, що й ТОВ «Вердикт Капітал» просить відмовити в задоволенні позову. Окрім цього, представником відповідача ТОВ «Коллект Центр» одночасно з відзивом подане клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, в обґрунтування якої зазначається, що представником позивача не надано доказів на підтвердження сплати позивачем адвокату винагороди в будь-якому розмірі, в тому числі на 20 000 грн., так само не надано переліку проведених правничих послуг, вартість кожної наданої правничої допомоги, кількість затраченого часу на надання правничої допомоги тощо, з підстав чого просив відмовити у стягненні судових витрат на правничу допомогу. Представник позивача, в свою чергу, отримавши відзив ТОВ «Коллект Центр», 30 жовтня 2024 року на адресу суду надала відповідь на відзив, посилаючись на підстави, аналогічні тим, що викладені у відповіді на відзив від 22 серпня 2023 року, наполягаючи на задоволенні позову. Третя особа не скористалась наданим Законом правом та письмові пояснення по суті справи не подавала. Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 лютого 2024 року підготовче провадження закрито та справа призначена до судового розгляду по суті (а.с. 81 том № 2). Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 лютого 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі (а.с. 113, 114-115). В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали з наведених у ньому підстав, наполягали на його задоволенні. Представник відповідача ТОВ «Коллект Центр» в судовому засіданні позов не визнав в повному обсязі з наведених у відзиві підстав, наполягаючи на відмові у задоволенні позову повністю. Третя особа, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання представника не направила, про відкладення розгляду не клопотала та будь-яких заяв або клопотань на адресу суду від третьої особи не надходило. Розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, вислухавши усні пояснення позивача та представників сторін, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши і оцінивши за своїм внутрішнім переконанням докази як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 16 листопада 2020 року від імені [PERSON] , з метою отримання кредиту, було здійснено реєстрацію на веб-сайті ТОВ «Інфінанс» та надано наступні відомості: дата народження - [INFO] ; паспорт - [NUMBER] ; РНОКПП - [NUMBER] ; телефон - [NUMBER] ; адреса проживання - [ADDRESS] ; номер банківської картки - [NUMBER] , на який було здійснено перерахунок грошових коштів (кредиту) по вказаному договору (а.с. 154-176 том № 1). У той же день від імені [PERSON] було акцептовано оферту і укладено з ТОВ «Інфінанс» договір № 0505261750/1 про надання фінансового кредиту у розмірі 3 000 грн. строком на 30 календарних днів (а.с. 177 том № 1). Вказаний договір було укладено в електронній формі з відміткою про проставляння від імені [PERSON] електронного підпису одноразовим ідентифікатором (у вигляді цифрової послідовності), який направлявся на мобільний номер телефону [NUMBER] . При цьому клієнт [PERSON] , [INFO] , РНОКПП - [NUMBER] , з яким укладено договір № 0505261750 від 16 листопада 2020 року, ідентифікований ТОВ «Інфінанс» за допомогою одноразового ідентифікатора 6q1f5g, що відправлявся на номер мобільного телефону [NUMBER] (а.с. 159 том № 1). 11 лютого 2022 року між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «ФК «Кредит -Капітал» укладено договір факторингу № 11-02/22, за яким ТОВ «Інфінанс» відступило ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» право грошової вимоги за кредитними договорами, в тому числі за договором надання позики № 0505261750/1 від 16 листопада 2020 року, укладеного між [PERSON] і ТОВ «Інфінанс» (а.с. 26-27 том № 1). 10 березня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір № 10-03/2023/01 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, на підставі якого право вимоги за договором про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0505261750 від 16 листопада 2020 року перейшло ТОВ «Коллект Центр» (а.с. 117 том № 1). Згідно ч. 1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч.2 ст. 639 ЦК України). Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно п. 6 ч. 1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п.12 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного підпису, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як вбачається із матеріалів справи договір надання позики № 0505261750/1 не підписаний електронним цифровим підписом фізичної особи [PERSON] [PERSON] звернулася до ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області із заявою про вчинення злочину, в якій зазначила, що невідома особа, скориставшись її паспортними даними від її імені уклала 16 листопада 2020 року кредитний договір із ТОВ «Інфінанс» та на підставі ухвали слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська 24 серпня 2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про кримінальне правопорушення за № 12022041030001502 за ч. 3 ст. 190 КК України (а.с. 54 том № 1). Окрім цього, на виконання ухвали суду АТ «Оксі Банк» повідомило, що платіжна пластикова картка № [NUMBER] видавалась та належить [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , при цьому [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] не була та не є клієнтом АТ «Оксі Банк» (а.с. 64-67 том № 1). Враховуючи, що грошові кошти за оспорюваним кредитним договором перераховані на банківську картку, яка позивачці не належить, рахунки, відкриті на ім`я [PERSON] в АТ «Оксі Банк» відсутні, з метою захисту своїх інтересів позивачка звернулася до правоохоронних органів, суд дійшов висновку, що оспорюваний договір не відповідає вимогам ст.12 Закону України «Про електронну комерцію». Подібний за змістом висновок міститься у постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 757/40209/20 (провадження № 61-10924св21). За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання кредитного договору від 16 листопада 2020 року № № 0505261750/1 недійсним, як таким що суперечить ч. 3 ст. 203 ЦК України, оскільки позивач не здійснювала свого волевиявлення на його вчинення. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 073,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved