Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-26 00:00:00

До Обухівського районного суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , за участі третьої особи: Акціонерного товариства «Універсал Банк», про поділ спільного майна подружжя. Вимоги позову обґрунтовані тим, що за час перебування в шлюбі із позивачем, відповідач набув право власності на нерухоме майно квартиру, яка є спільною сумісною власністю подружжя. Оскільки після розірвання шлюбу сторони не дійшли згоди щодо розподілу вказаного майна, позивач просила суд визнати спільною сумісною власністю сторін спірну квартиру, та визнати за позивачем право власності на 1/2 частину такої квартири, залишивши у власності відповідача іншу 1/2 частину вказаної квартири. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 11.10.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 20.12.2023 року закрито підготовче провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач надав свої пояснення щодо суті спору. Представник третьої особи проти задоволення позову заперечував. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що 06.12.2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Чортківського районного управління юстиції Тернопільської області зареєстровано шлюб [PERSON] з [PERSON] , про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис за № 206. Після укладення шлюбу позивач змінила дошлюбне прізвище із « [PERSON] » на « [PERSON] ». Від подружнього життя сторони мають неповнолітніх дітей, доньку [PERSON] , [INFO] та сина, [PERSON] , [INFO] . Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 08.10.2020 року у справі № 372/2597/20, що набрало законної сили 09.11.2020 року, шлюб між сторонами розірвано. Під час перебування в шлюбі, 21.02.2008 року відповідачем придбано за договором купівлі-продажу двокімнатну, квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 55,7 кв.м., житловою площею 29,3, кв.м. Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Мельник М.В. за реєстровим номером 811. Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 02.10.2023 року № 348822896, державна реєстрація права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , (реєстраційний номер майна 21523080), здійснена за відповідачем [PERSON] . Також, 21.02.2008 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Мельник М.В. за реєстровим номером 816 посвідчено договір іпотеки, іпотекодержателем за яким виступав ВАТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», правонаступником якого є Акціонерне товариство «УНІВЕРСАЛ БАНК», та внесені відомості до Реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя у судовому порядку у разі оспорювання ним поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Отже, у сімейному законодавстві України встановлено спростовну презумпцію спільності майна подружжя, яка полягає у тому, що майно, набуте за час шлюбу, вважається об`єктом права спільної сумісної власності (виключення зазначені у статті 57 СК України), допоки одним із подружжя, який це заперечує, не доведено інше. За змістом статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя (частини перша, друга статті 65 СК України). Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України). Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України). Аналогічні норми містить частина друга статті 372 ЦК України. Системне тлумачення наведених норм права дає підстави для висновку, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності, належить подружжю з моменту його набуття, незалежно від того, за ким із подружжя здійснена реєстрація права. До складу майна, що підлягає поділу, входить як майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, так і те, що знаходиться у третіх осіб. Разом з тим при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. При поділі майна подружжя шляхом визначення часток кожного із подружжя майно відбувається зміна режиму права спільної власності - зі спільної сумісної власності на спільну часткову власність. Таким чином, вирішуючи спори між подружжям про поділ майна, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Ураховуючи те, що спірна квартира за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 55,7 кв.м., житловою площею 29,3, кв.м., що зареєстрована за відповідачем, набута за договором купівлі-продажу під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, та доказів на підтвердження набуття відповідачем вказаного нерухомого майна за особисті кошти матеріали справи не містять, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання спірного нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя. З огляду на те, що в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, та інше не визначено домовленістю між ними, суд дійшов висновку визнати за позивачем право власності на 1/2 частину спірної квартири, залишивши у власності відповідача іншу 1/2 частину квартири. Одночасно, вирішуючи спір щодо поділу спільного сумісного майна подружжя, судом враховано наступне. Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно з частиною шостою статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Відповідно до частин першої, другої статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. За змістом цієї норми на особу, до якої перейшло право власності на майно, обтяжене іпотекою, навіть у випадках, коли до її відома не було доведено інформацію про обтяження майна іпотекою, переходять всі права та обов`язки іпотекодавця. Отже, у разі вибуття заставного майна з власності іпотекодавця, законодавством встановлено механізм захисту прав іпотекодержателя, шляхом перенесення всіх прав та обов`язків іпотекодавця на особу, до якої перейшло право власності. Отже, іпотека залишається дійсною незалежно від зміни власника майна. Тобто, якщо в іпотеку передано майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та на момент такої передачі зареєстровано на праві власності за одним із подружжя, то наступний поділ цього майна з визначенням часток кожного із подружжя, не припиняє іпотеку. Такий висновок узгоджується із положеннями статті 17 Закону України «Про іпотеку», в якій визначено підстави припинення іпотеки, якими є, зокрема, припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору, реалізація предмета іпотеки відповідно до цього Закону, набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, визнання іпотечного договору недійсним (частина перша), а також передбачено, що відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку (частина третя). Оскільки Законом України «Про іпотеку» не передбачено таких підстав для припинення іпотеки, як визначення часток подружжя у спільному сумісному майні, то поділ майна подружжя у такий спосіб не припиняє іпотеку й відповідно не порушує прав іпотекодержателя. Положеннями Закону України «Про іпотеку» не заборонено володіти та користуватися переданим в іпотеку майном. У свою чергу поділ спільного майна між подружжям, в тому числі іпотечного майна, не вважається розпорядженням ним, так як в момент його передачі в іпотеку воно вже належало подружжю на праві спільної сумісної власності в силу закону. Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 10 травня 2022 року у справі № 752/8858/18, від 24 лютого 2021 року у справі № 311/491/18, від 02 червня 2022 року у справі № 522/26382/15. За наведених обставин суд зауважує, що перебування спірного майна квартири, в іпотеці Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК», не порушує прав та законних інтересів останнього та не перешкоджає поділу спільного майна подружжя, оскільки гарантії іпотекодержателя щодо спірного майна забезпечені частиною другою статті 23 Закону України «Про іпотеку», за якою до нового власника переходять всі права та обов`язки іпотекодавця. Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 201/6412/17, від 18 січня 2023 року у справі № 359/441/20. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судові витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 141 ЦПК України покладаються на відповідача.

Outcome: approved