Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-13 00:00:00

04.09.2023 р. представник позивачки [PERSON] - адвокат Бочаров О.М. звернувся до суду з позовною заявою до ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позов обґрунтовано тим, що 25 грудня 2011 року між позивачем та ПАТ «АСТРА БАНК» було укладено кредитний договір № 300440033094001, відповідно до якого позивачу було видано кредит на суму 165 528 гривень, терміном на 5 років (до 25 грудня 2016 року). Однак позивач не згідна з стягнутою сумою та вважає що її права як споживача фінансових послуг порушено, оскільки приватний нотаріус не пересвідчився у безспірності кредитного договору та нараховані відсотки не відповідають дійсності. У серпні 2023 року позивач дізнався, що 15 лютого 2022 року постановою приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Матвійчук Ю.В. відкрито виконавче провадження, щодо виконання виконавчого напису Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. № 147062 від 11 червня 2021 року про звернення стягнення за несплачену в строк за Кредитним договором № 30044033094001 від 25.12.2011 року в розмірі 38 450,58 грн., з яких прострочена заборгованість за сумою кредиту - 14 912,52 грн., прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить - 23 538,06 грн. Позивач зазначає, що виконавчий напис вчинений з порушенням законодавства, оскільки при вчиненні виконавчого напису № 147062 приватний нотаріус Остапенко Є.М. керувався п. 2 переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 р., але цей пункт постанови визнано незаконним та нечинним постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 р. (справа №826/20084/14); нотаріус не врахував того, що відповідачем не направлено позивачу повідомлення про правонаступництво за даним кредитним договором та вимогу щодо погашення заборгованості за кредитним договором та не перевірено, чи існувала заборгованість взагалі, чи сплачувались кошти взагалі, крім цього не було звернуто уваги на нараховані проценти після спливу строків встановлених договором та строку позовної давності, яка закінчилася 25.12.2019 року. Також позивач просив врахувати позицію Верховного Суду у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі №757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19), згідно до якого, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів. Також позивач зазначав, що згідно з виконавчим написом стягнення заборгованості проводиться за період з 24.05.2019 року по 06.01.2021 року. Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Щодо строків давності позивач вказував, що з виконавчого напису вбачається, що кредитний договір укладений 25.12.2011 року. Згідно кредитного договору строк дії його до 25.12.2016 року, сторони не встановлювали строк позовної давності, отже на дані правовідносини розповсюджується загальний строк позовної давності встановлений ст. 257 ЦК України у 3 роки. Тому кінцева дата звернення 25.12.2019 року. З виконавчого надпису вбачається, що ТОВ «Фінансова компанія ДНІПРОФІНАНСГРУП» звернулася 11.06.2021 року, тобто поза межами строку позовної давності. На думку позивача, виконавчий напис вчинено з порушенням діючого законодавства, тому його необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню. Також сторона позивача просила стягнути з відповідача понесені витрати на правничу допомогу в сумі 7800,0 грн. Ухвалою суду від 08.09.2023 р. відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В ухвалі про відкриття спрощеного позовного провадження відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду на подачу відзиву на позовну заяву та роз`яснено право подати заяву з обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. 02.11.2023 р. від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві представник відповідача просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог та вказав, що 23 грудня 2011 р. між Позивачем та ПАТ «АСТРА БАНК» укладено кредитний договір № 300440033094001, згідно якого Позивач отримав кредитні кошти у розмірі 165 528 грн. Згідно вказаного кредитного договору, банк надав позичальнику кредит у відповідності до умов договору, а позичальник зобов`язувався повернути отримані кредитні кошти, сплатити проценти за користування цими коштами, та інші платежі, передбачені графіками платежів. Банк надав кредитні кошти Позивачу у тимчасове користування на умовах строковості та платності, кінцевою датою повернення грошових коштів визначено сторонами за кредитним договором 23.12.2016 р. 02 грудня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «АСТРА БАНК» та Публічним акціонерним товариством «ДЕЛЬТА БАНК» був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновою Т.В., зареєстрований в реєстрі за № 1533. За умовами даного Договору ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» набуло право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів зокрема за Кредитним Договором (з додатками, додатковими угодами, договорами про внесення змін та доповнень тощо) № 300440033094001 від 23 грудня 2011 р. укладеним між Позивачем та ПАТ «АСТРА БАНК», а також договорами забезпечення. 15 червня 2020 року відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом електронних торгів № UA-EA~2020-04-22-000030-b від 18.05.2020 року між ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» та ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» був укладений Договір № 2258/К про відступлення прав вимоги, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою А.В., зареєстрованого в реєстрі за № 403. За умовами даного Договору ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» набуло право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів зокрема за Кредитним Договором (з додатками, додатковими угодами, договорами про внесення змін та доповнень тощо) № 300440033094001 від 23 грудня 2011 р., укладеними між Позивачем та ПАТ «АСТРА БАНК», а також договорами забезпечення. 13.07.2020р. ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» на адресу Позивача засобами поштового зв`язку з повідомленням про вручення було направлено повідомлення/вимогу про відступлення права вимоги за вих. № 0706/1382, 0706/1383. Згідно даного повідомлення ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» проінформувало Позивача про те, що згідно Договору про відступлення права вимоги від 15.06.2020 року право вимоги за Кредитним договором № 300440033094001 від 23 грудня 2011 р. перейшло до ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп», разом з усіма додатками до цих договорів та додатковими договорами. Крім того, ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» повідомила боржника, що всі подальші виплати будь-яких коштів, що є належними та підлягають сплаті за умовами кредитних договорів, повинні сплачуватись на банківський рахунок Нового Кредитора, а саме ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» та надано відповідні реквізити. У вказаному повідомленні ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» зазначена вимога про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором у тридцятиденний строк. Згідно вказаної вимоги, ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» повідомило Позивача, що станом на 15.06.2020 року загальний розмір заборгованості (заборгованість за основним боргом, процентами, пенями, штрафами) складає 38 450,58 грн. (тридцять вісім тисяч чотириста п`ятдесят гривень 58 копійок). Враховуючи викладене Позивача було повідомлено про те, що у зв`язку із порушенням боржником своїх зобов`язань за кредитним договором, ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» вимагає в тридцятиденний строк виконати порушені ним зобов`язання, а саме повернути всю заборгованість. Представник відповідача у відзиві також зазначив, що позивачем не доведено, що була відсутня правова підстава для вчинення спірного виконавчого напису, тобто факт відсутності порушеного права Відповідача та відсутність підстав для захисту відповідного права шляхом стягнення кредитної заборгованості на підставі спірного виконавчого напису. Будь-яких належних доказів на підтвердження відсутності порушення зобов`язання за кредитним договором Позивач суду не надав. Позивачем не спростовано належними і допустимими доказами того, що сума заборгованості перед Відповідачем за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення. Сама по собі незгода боржника з розміром заборгованості та її розрахунком не є підставою для визнання заборгованості спірною. На виконання вимог норм діючого законодавства (що діяв на момент вчинення виконавчого напису) Відповідачем було подано нотаріусу всі документи. 14.02.2024 представником відповідача було скеровано до суду клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, в якому відповідач зазначав, що вважає співмірною з обсягом роботи та складності справи суму витрат на правову допомогу в розмірі 1800 грн., оскільки заявлена сума витрат є завищеною. У судовому засіданні представник позивача - адвокат Бочаров О.М. позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову та вказав, що заборгованість боржником сплачена не була. Порядок вчинення виконавчого напису відповідачем був дотриманий. Також представник підтримав клопотання про зменшення витрат на правову допомогу. Треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. та приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Матвійчук Ю.В. у судове засідання не з`явилися з невідомих суду причин, хоча про розгляд справи повідомлялися належним чином. Заслухавши доводи представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. З копії наявного в матеріалах справи виконавчого напису вбачається, що 11.06.2021 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №147062 про стягнення з [PERSON] , яка є боржником за кредитним договором №300440033094001 від 23.12.2011 р., укладеним із первісним кредитором ПАТ «АСТР БАНК», право вимоги за яким відступлено до нового кредитора - ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК», правонаступник якого ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП», на підставі Договору №2258/К про відступлення права вимоги від 15.06.2020 та підписаного Додатку №1 до Договору №2258/К про відступлення права вимоги від 15.06.2020. Строк платежу за кредитним договором настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 20.05.2019 р. по 06.07.2020 р. Сума заборгованості складає 38450,58 грн., з яких: 14912,52 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту, 23538,06 грн. - прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам. Плата за вчинення напису в сумі 50,00 грн. підлягає стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна сума, яка підлягає стягненню з боржника на користь стягувача становить 38500,58 грн. За заявою стягувача ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» та на підставі даного виконавчого напису, постановою приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Матвійчук Ю.В. від 15.02.2022 року було відкрито виконавче провадження [NUMBER] (копія постанови міститься в матеріалах справи). Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 05 липня 2017 року по справі №754/9711/14-ц, безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Однією з ознак безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен впевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу в судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо одна з цих дій не виконана, заборгованість не вважається безспірною. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 30.09.2019 у справі № 357/12818/17, від 27 серпня 2020 року у справі № 554/6777/17 ( з посиланням на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 30 вересня 2019 року (справа № 357/12818/17), від 15 січня 2020 року (справа №305/2082/14-ц). Також, відповідно до пункту 3 глави 16 наказу Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», нотаріус вчиняє виконавчі написи якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. 26.11.2014 до постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» були внесені зміни, за якими було доповнено вказаний перелік розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Зазначені зміни внесені постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662. Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 було визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме доповнення пунктом 2, який стосувався стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 постанову Київського апеляційного адміністративного суду № 826/20084/14 від 22.02.2017 залишено без змін. У зв`язку з визнанням судом незаконними норм Постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014, якими було доповнено перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, положеннями про кредитні договори, станом на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису постанова Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 діяла в редакції, яка не передбачала права нотаріуса вчиняти виконавчий напис на підставі кредитного договору, а передбачала стягнення на підставі оригіналу нотаріально посвідченої угоди. Таким чином станом на час вчинення виконавчого напису, постанова Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 передбачала вчинення виконавчих написів лише на підставі нотаріального посвідченого договору. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 12.03.2020 у справі № 757/24703/18-ц і від 15.04.2020 у справі №158/2157/17. Згідно ст.12 та ст.81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Як убачається з копії кредитного договору № 300440033094001 від 23.12.2011, наявної в матеріалах справи, даний кредитний договір, який був підставою для вчинення виконавчого напису, не посвідчений нотаріально. Стороною позивача доведено суду факт пропуску стягувачем трирічного строку позовної давності, оскільки як убачається з кредитного договору, строк дії його до 23.12.2016 року, сторони не встановлювали строк позовної давності, отже на дані правовідносини розповсюджується загальний строк позовної давності, встановлений ст. 257 ЦК України у 3 роки. Тому кінцева дата звернення була 23.12.2019 року. З виконавчого надпису вбачається, що ТОВ «Фінансова компанія ДНІПРОФІНАНСГРУП» звернулася до нотаріуса 11.06.2021 року, тобто поза межами строку позовної давності. Також суд зазначає, що в спірному виконавчому написі вказано, що стягнення заборгованості проводиться за період з 20.05.2019 р. по 06.07.2020 р., тобто після закінчення строку дії кредитного договору № 300440033094001. Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Доводи представника відповідача про направлення вимоги позивачу не спростовують встановлених вище фактів. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріуса вчинено з порушенням вищенаведених положень законодавства, і він має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. Оскільки позивач являється особою з інвалідністю 2-ї групи, то вона звільнена від сплати судового збору. Тому стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір у сумі 1073,60 грн. Щодо витрат на правову допомогу в розмірі 7800,00 грн., про стягнення яких заявлено позивачем, суд зазначає наступне. Згідно з статтею 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Для підтвердження витрат на правничу допомогу стороною позивача надано: копію договору про надання правової допомоги від 31.08.2023; ордер; копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю; детальний опис робіт (наданих послуг) на загальну суму 7800,00 грн.; акт приймання-передачі виконаної роботи від 04.09.2023 р.; товарний чек від 04.09.2023 р. на суму 7800,00 грн. Відповідачем подавалося до суду клопотання щодо зменшення розміру витрат на правову допомогу. Враховуючи незначну складність справи, досліджені докази, що надані на підтвердження понесених позивачем витрат на оплату правової допомоги, вимоги чинного процесуального законодавства щодо справедливого вирішення спорів та дотримання принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі, суд дійшов висновку про необґрунтованість розміру витрат на правничу допомогу, що належать розподілу між сторонами та про наявність підстав для зменшення розміру витрат на оплату правової допомоги. У постанові Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18 зазначено, що у визначенні розумного необхідного розміру сум, що належать сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, що склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"). Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved