Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-25 00:00:00

У вересні 2021 року [PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ) про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди. Зокрема з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив суд: - визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] інформацію, яка була поширена на веб-сайті [INFO] зі сторінки під назвою « [INFO] » [INFO] о 19.01 год. наступного змісту (мовою ориганалу): «SOS!!! Обращаюсь ко всем и каждому ко всем небезразличным!!! Прошу максимальный репост! Сегодня 15.08.2021, в 11.50 в [ADDRESS] , со стороны отца моих детей [PERSON] и его супруги [PERSON] на меня было совершено нападение, нанесены телесные повреждения, украден телефон Apple 12 Pro, gold, 128 mb. Я приехала в с. Гнедин, на улицу Озерная 43 увидеть своих сыновей- [PERSON] . Отец детей, [PERSON] , вышел на улицу и сказал что детей я не увижу. Я достала телефон и начала снимать происходящее, для фиксации фактов препятствий со стороны отца в моем общении с сыновьями. В результате чего обезумевший [PERSON] набросился на меня и начал вырывать телефон их рук. Я сопротивлялась, он повалил меня на землю и стал выворачивать левую руку, в которой находился телефон. Я кричала о помощи. После чего на улицу вышла его супруга [PERSON] и присоединилась к незаконным действиям. Меня поволокли по каменному мощению, выкручивали при этом руки, нанесли удары в область солнечного сплетения, живота, тянули волоком не обращая внимания на мои просьбы, крик отпустить меня и отдать имущество, принадлежащее мне. Я пыталась противостоять двум людям изо всех сил, хваталась за каждый возможный момент, но тщетно. В результате телефон был украден. Мне нанесли телесные повреждения. Сразу же после случившегося, я набрала 102 и 103. По моему обращению на место происшествия прибыла [PERSON] , бригада скорой помощи и следственно-оперативная группа. Но преступников не задержали, [PERSON] просто опросила всех участников произошедшего, и никого не задержали. А в пояснениях отразили лишь нанесение телесных повреждений, не взирая на кражу имущества. Зло, осталось безнаказанным! Полиция бездействует. На улице стоят камеры видеонаблюдения, и все можно сразу по горячим следам получить с видео. Но Полиция этого не сделала, оставив преступникам время тщательно скрыть все улики и стереть видео с камер наблюдения!!! Такими методами, силой, расправляются с мамой, которая не смотря на все испытания, разлуку с детьми, любит своих детей и борется за право общаться с ними, участвовать в их жизни, полноценно заботится о них и любить своих детей!!! Я прошу стоп насилие!!! Стоп беспредел!!! [PERSON] работает в компании Метинвест- СМЦ, и считает, что наделен сверх силой, властью, и он в праве чинить беззаконие и оставаться при этом безнаказанным, оплачивая все решения и занося деньги в разные кабинеты!!!!! Я прошу всех!!! Прошу о помощи!!! Моя борьба продолжается более 5 лет! И таких Мам как я, их сотни, тысячи по всей Украине!!!! Я обращаюсь ко всем органам: #министерствовнутреннихдел, #гуполициибориспольскогорайона, #министерствопозащитеправлюдей, #метинвест, #метинвестсмц, #[INFO], #жінкизамайбутнє, #стопкндепінг, #машаефросинина. Мне не стыдно и неназорно просить помощи!!! Я прошу помогите!!! Я не хочу молчать!!! Дети имеют Право на маму!!! Насилие должно быть наказано! Ввиду того, что мой номер и телефон украден, все сообщения прошу писать в личные!!!! Очень надеюсь на максимальный репост, по возможности помощь!!! Помолитесь за меня и моих деток! P.S. Программа поиска моего телефона после совершенного преступного действия четко зафиксировала нахождение телефона в с. Гнедич, ул. Озерная. По месту проживания [PERSON] ! [PERSON] факт также не взяли во внимание следователи. Все происходящее было зафиксировано на устройстве, которое силой у меня украли!!!»; - зобов`язати [PERSON] спростувати недостовірну інформацію протягом одного календарного дня після набрання рішенням суду законної сили шляхом публікації на веб-сайті [INFO] зі сторінки під назвою « [INFO] » тексту резолютивної частини рішення суду; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] у рахунок відшкодування моральної шкоди 150 000,00 грн та судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що в мережі Інтернет на сайті соціальної мережі Facebook на сторінці під назвою « [INFO] » відповідачем, як власником сторінки був оприлюднений пост з зображенням фотографії позивача, яка була поширена серед максимальної кількості людей. Поширена інформація безпосередньо стосується особи позивача, має всі ознаки недостовірної та негативної, поширення інформації через своє змістовне навантаження завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам позивача, оскільки в ній містяться відомості про події та факти, які не відповідають дійсності. Фактично весь зміст публікації спрямований на створення негативного враження про особу позивача, порочить його честь і гідність. Інформація викладена у стверджувальному характері як достовірно відома без посилання на те, що це власна думка чи судження. Поширена відповідачем інформація у мережі Facebook призвела до вкрай негативних наслідків для позивача, напруженої психологічної атмосфери та хвилювань, до змін в організації життя при спілкуванні з оточуючими, до необхідності додаткових пояснень. Будь-якого дозволу на використання його особистої фотографії для поширення в мережі Інтернет позивач відповідачу не давав. Вказаній вище публікації передували інші публікації, що містять недостовірну інформацію, в тій же соціальній мережі Facebook, з тієї ж сторінки під назвою « [INFO] ». Поширення таких відомостей з використанням фотографії позивача завдало йому моральної шкоди. 29 вересня 2021 року ухвалою Дарницького районного суду м. Києва було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження в підготовче судове засідання. 08 листопада 2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач не визнає вимоги позову в повному обсязі. Зазначає, що позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів того, що інформацію, про яку іде мова у позові, була поширена у соціальній мережі Facebook (https://www.facebook.com/) саме [PERSON] та на сторінці, що належить їй. Крім того, вказала, що поширена в мережі Facebook інформація має фактичне підґрунтя, оскільки стосується подій, що дійсно мали місце 15.08.2021 в с. Гнідин Київської області, стосувалися відповідача і остання була безпосереднім учасником даних подій, що вказує на необґрунтованість доводів позивача про протилежне. Також, допис містить висловлювання критичного характеру щодо бездіяльності правоохоронних органів у зборі доказів та проведенні дізнання в кримінальному провадженні, а також заклики до надання допомоги відповідачу, яка зазнала домашнього насильства з боку колишнього чоловіка. Вважає викладені у публікації відомості є оціночними судженнями та просить відмовити в позові в повному обсязі. 10 листопада 2021 року від представника відповідача до суду надійшли додаткові письмові пояснення. 20 грудня 2021 року до суду надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача підтримала доводи викладені у позовній заяві, вказала, що інформація поширена в публікації відповідачем є недостовірною та викладена у формі фактичних тверджень. Вказала, що стороною відповідача в додаткових поясненнях фактично визнається, що сторінка під назвою « [INFO] » належить відповідачці; що публікацію було здійснено відповідачкою; що викладені доводи є виключно власними твердженнями відповідачки, без жодного правового підґрунтя; не підтверджені жодними об`єктивними даними; не встановлені жодним судовим рішенням; і навіть попередніми висновками правоохоронних органів, які до того ж відсутні і на дату цього судового спору. Зауважила, що розповсюдження негативної інформації у відповідній публікації відповідачки щодо позивача не є наслідком здійснення будь-яких публічних функцій позивача, чи-то будь-яких інших осіб, а є наслідком власної суб`єктивної позиції відповідачки. Просила позов задовольнити в повному обсязі. 25 січня 2022 року до суду надійшли додаткові письмові пояснення, у яких представник відповідача просить відмовити в позові з тих підстав, що суду не надано беззаперечних доказів авторства матеріалів, які опубліковані в соціальній мережі Facebook. Водночас [PERSON] не є належним відповідачем у справі, оскільки не є автором поширеної інформації. Вказує, що в соціальній мережі Facebook може зареєструватись будь-яка особа та під будь-яким іменем, оскільки доступ до соціальної мережі Facebook не захищений електронним цифровим підписом або іншими надійними засобами ідентифікації особи, тобто розмістити інформацію могла будь-яка особа. Позивачем в позові не залучено власника веб-сайту, який створив технологічну можливість та умови для поширення інформації про позивача. 25 січня 2022 року представником відповідача було подане клопотання про призначення судової лінгвістичної сематико-текстуальної експертизи. 07 червня 2022 року ухвалою Дарницького районного суду м. Києва призначено по справі судову семантико-текстуальну (лінгвістичну) експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз та зупинено провадження у справі на час проведення експертизи. 14 березня 2023 року на виконання вимог ухвали суду від 07 червня 2022 року з Державної установи «Київський науково-дослідний інститут судових експертиз» на адресу суду надійшов висновок судового експерта № 15856/22-39 від 06 березня 2023 року. 22 березня 2023 року ухвалою Дарницького районного суду м. Києва поновлено провадження у справі та призначено справу в підготовче судове засідання. 25 квітня 2023 року до суду надійшла заява про збільшення позовних вимог, в обґрунтування якої представник позивача зазначає, що внаслідок здійснення відповідачем публікації негативного змісту, нею було свідомо та умисно вчинено посягання на честь, гідність та ділову репутацію позивача, та завдано моральних страждань. Такі неправомірні дії відповідача негативно вплинули на фізичний та психоемоційний стан позивача, внаслідок чого він змушений був відвідувати лікарів. Відповідач спричинила позивачу моральні страждання, порушили його нормальний життєвий і робочий ритм. Позивач обіймає посаду директора з продажу в будівельному секторі ТОВ «Метінвест-СМЦ», стан репутації позивача впливає, як на його особисті моральні почуття, так і на загальний розвиток очолюваної ним компанії. Позивачу завдано моральної шкоди, розмір компенсації якої, з урахуванням тяжкості та тривалості моральних страждань, він оцінює у 150 000 грн. 24 липня 2023 року ухвалою Дарницького районного суду м. Києва, що занесена до протоколу судового засідання, прийнято до розгляду заяву про збільшення позовних вимог, встановлені строки для подання заяв по суті справи. Підготовче провадження закрито та призначено розгляд справи по суті. 08 серпня 2023 року до суду надійшов відзив на заяву про збільшення позовних вимог, у якому представник відповідача зазначила про те, що а ні матеріали справи, а ні висновок експерта не містять дані про те, що в дописі, який поширений в соціальній мережі Facebook наявні висловлювання, викладені в брутальній чи принизливій формі, які порушують особисті немайнові права позивача. У зв`язку із тим, що не підлягають задоволенню первісні позовні вимоги, то і не може бути задоволено похідні вимоги у вигляді стягнення моральної шкоди. 04 вересня 2023 року до суду надійшли заперечення (на відповідь на відзив), у яких представник позивача зазначила про те, що залучення власника веб-сайту, а саме соціальної мережі Facebook, у якості співвідповідача, не є обов`язковим для задоволення вимог позивача, оскільки автор публікації є відомим та визнає своє авторство. А отже, підстави для відмови у задоволенні позову відсутні. 01 листопада 2023 року до суду надійшли додаткові пояснення представника позивача, в яких вона звертала увагу на те, що в заявах по суті справи стороною відповідача визнавалася обставина, що саме відповідач є автором публікації, розміщеної в мережі Facebook на сторінці під назвою « [INFO] », а зміна позиції представником відповідача суперечить засаді цивільного законодавства - добросовісність. Заперечення відповідачки щодо свого авторства публікації, викладеної на веб-сайті [INFO] зі сторінки під назвою « [INFO] » [INFO] о 19.01 свідчать про порушення нею принципу добросовісності, з огляду на непослідовність висловлених позицій, а отже, не мають бути враховані судом, оскільки від початку відповідачка та її представник визнавали факт авторства. Зважаючи на доведення факту визнання авторства публікації за відповідачкою, просила позов задовольнити. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримала в повному обсязі, посилаючись на доводи, що викладені в заявах по суті справи. Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що позов пред`явлено до неналежного відповідача. Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Заслухавши учасників судового процесу, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. (ст.4 ЦПК України). Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу його задоволення, посилався на те, що в мережі Інтернет на сайті соціальної мережі Facebook, на сторінки під назвою « [INFO] » [INFO] о 19.01 год. розміщено публікацію наступного змісту(мовою ориганалу): «SOS!!! Обращаюсь ко всем и каждому ко всем небезразличным!!! Прошу максимальный репост! Сегодня 15.08.2021, в 11.50 в [ADDRESS] , со стороны отца моих детей [PERSON] и его супруги [PERSON] на меня было совершено нападение, нанесены телесные повреждения, украден телефон Apple 12 Pro, gold, 128 mb. Я приехала в с. Гнедин, на улицу Озерная 43 увидеть своих сыновей- [PERSON] . Отец детей, [PERSON] , вышел на улицу и сказал что детей я не увижу. Я достала телефон и начала снимать происходящее, для фиксации фактов препятствий со стороны отца в моем общении с сыновьями. В результате чего обезумевший [PERSON] набросился на меня и начал вырывать телефон их рук. Я сопротивлялась, он повалил меня на землю и стал выворачивать левую руку, в которой находился телефон. Я кричала о помощи. После чего на улицу вышла его супруга [PERSON] и присоединилась к незаконным действиям. Меня поволокли по каменному мощению, выкручивали при этом руки, нанесли удары в область солнечного сплетения, живота, тянули волоком не обращая внимания на мои просьбы, крик отпустить меня и отдать имущество, принадлежащее мне. Я пыталась противостоять двум людям изо всех сил, хваталась за каждый возможный момент, но тщетно. В результате телефон был украден. Мне нанесли телесные повреждения. Сразу же после случившегося, я набрала 102 и 103. По моему обращению на место происшествия прибыла [PERSON] , бригада скорой помощи и следственно-оперативная группа. Но преступников не задержали, [PERSON] просто опросила всех участников произошедшего, и никого не задержали. А в пояснениях отразили лишь нанесение телесных повреждений, не взирая на кражу имущества. Зло, осталось безнаказанным! Полиция бездействует. На улице стоят камеры видеонаблюдения, и все можно сразу по горячим следам получить с видео. Но Полиция этого не сделала, оставив преступникам время тщательно скрыть все улики и стереть видео с камер наблюдения!!! Такими методами, силой, расправляются с мамой, которая не смотря на все испытания, разлуку с детьми, любит своих детей и борется за право общаться с ними, участвовать в их жизни, полноценно заботится о них и любить своих детей!!! Я прошу стоп насилие!!! Стоп беспредел!!! [PERSON] работает в компании Метинвест- СМЦ, и считает, что наделен сверх силой, властью, и он в праве чинить беззаконие и оставаться при этом безнаказанным, оплачивая все решения и занося деньги в разные кабинеты!!!!! Я прошу всех!!! Прошу о помощи!!! Моя борьба продолжается более 5 лет! И таких Мам как я, их сотни, тысячи по всей Украине!!!! Я обращаюсь ко всем органам: #министерствовнутреннихдел, #гуполициибориспольскогорайона, #министерствопозащитеправлюдей, #метинвест, #метинвестсмц, #[INFO], #жінкизамайбутнє, #стопкндепінг, #машаефросинина. Мне не стыдно и неназорно просить помощи!!! Я прошу помогите!!! Я не хочу молчать!!! Дети имеют Право на маму!!! Насилие должно быть наказано! Ввиду того, что мой номер и телефон украден, все сообщения прошу писать в личные!!!! Очень надеюсь на максимальный репост, по возможности помощь!!! Помолитесь за меня и моих деток! P.S. Программа поиска моего телефона после совершенного преступного действия четко зафиксировала нахождение телефона в с. Гнедич, ул. Озерная. По месту проживания [PERSON] ! [PERSON] факт также не взяли во внимание следователи. Все происходящее было зафиксировано на устройстве, которое силой у меня украли!!!». Позивач зазначив, що відповідна інформація не відповідає дійсності, є викривленням фактів та одночасно принижує його честь, гідність та ділову репутацію. Будь-якого дозволу він не надавав відповідачу на використання його особистої фотографії для поширення в мережі Інтернет, отже, відповідачем допущено порушення прав позивача та заподіяно моральну шкоду. Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. У статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права. Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Згідно з ч. 1 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. У ст.303 ЦК України закріплено, що особисті папери (документи, фотографії, щоденники, інші записи, особисті архівні матеріали тощо) фізичної особи є її власністю. Ознайомлення з особистими паперами, їх використання, зокрема шляхом опублікування, допускаються лише за згодою фізичної особи, якій вони належать. Якщо особисті папери фізичної особи стосуються особистого життя іншої особи, для їх використання, у тому числі шляхом опублікування, потрібна згода цієї особи. Згідно з ч. 1 ст. 308 Цивільного кодексу України фотографія, інші художні твори, на яких зображено фізичну особу, можуть бути публічно показані, відтворені, розповсюджені лише за згодою цієї особи. Європейський суд з прав людини у рішенні від 24.06.2004 у справі «Ганновер проти Німеччини» (Hannover v. Germany) (заява №59320/00) вказує, що публікація фотографії людини у повсякденному житті, під час діяльності суто приватного характеру, зачіпає сферу приватного життя, а тому підпадає під застосування ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка визначає, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Отже, використання будь-якої інформації, що посягає на приватність особи має бути виправдане переважаючим публічним інтересом. При цьому, для уникнення неправомірного втручання у приватне життя особи варто утриматись від публікації особистих фотографій, якщо тільки це безпосередньо не стосується питання публічного інтересу, яке не має ототожнюватись зі звичайною цікавістю чи жагою до сенсацій. Згідно висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішенні від 15.04.2009 у справі «Реклос і Давурліс проти Греції» (заява №1234/05, п.41), зображення особи є одним з головних атрибутів її особистості, оскільки воно відображає її унікальні характеристики та відрізняє її від інших осіб. Право на захист зображення людини, таким чином, стає одним із суттєвих компонентів особистого розвитку та передбачає право на контроль компонентів використання цього зображення. І хоча у більшості випадків право на контроль такого використання пов`язане з правом особи заборонити публікацію свого зображення, воно охоплює також і право особи заперечувати проти фіксації, зберігання та відтворення її зображення іншою особою. Відтак, саме по собі розміщення громадянином фотографій в Інтернеті у своєму власному акаунті, ще не надає права іншим особам використовувати їх без згоди правовласника, особливо у випадку, коли така функція, як "репост", наявна в соціальних мережах, відключена налаштуваннями. Про те, що елементи, що стосуються права особи на своє зображення, включаються до концепції приватного життя, Європейський суд з прав людини також вказує в рішенні по справі Шачча проти Італії (Sciacca v. Italy), справа № 50774/99. Фактично, право на захист особистих зображень включає в себе право контролювати використання свого зображення, у тому числі право відмовитись від публікації (рішення ЄСПЛ у справі Фон Ханновер проти Німеччини, справа №40600/08 та 60641/08). Це має значення при зберіганні фотографій на громадських чи соціальних сайтах в Інтернеті. Це та сфера, де захист репутації та прав інших осіб стає особливо важливим, тому що фотографії можуть містити дуже особисту або навіть конфіденційну інформацію про особу чи членів його або її сім`ї (рішення ЄСПЛ від 04.12.2012 у справі ФерлагсгруппеНьюсГмбХ та Бобі проти Австрії, справа №59631/09). Таким чином, Європейським судом з прав людини чітко підкреслено, що особисті фотографії особи складають її персональні дані та такі фотографії підпадають під сферу дії ст.8 Конвенції. При цьому, особа має як виключне право на власні зображення, так і право контролювати використання таких зображень. У відповідності до ч. 2 ст. 14 Закону України «Про захист персональних даних», поширення персональних даних без згоди суб`єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише (якщо це необхідно) в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. За змістом п. 9 ч. 2 ст. 8 цього ж Закону, у випадку порушення законодавства про захист персональних даних суб`єкт персональних даних в праві застосовувати засоби правового захисту. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму ВСУ від 27.02.2009 № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", з огляду на положення ст. 32 Конституції України судам належить розрізняти справи про захист гідності, честі чи ділової репутації шляхом спростування недостовірної інформації (права на відповідь) від справ про захист інших особистих немайнових прав, зокрема, перелічених у статті 270 ЦК України, порушених у зв`язку з поширенням про особу інформації, недоторканість якої спеціально охороняється Конституцією та законами України і поширення якої може завдати моральну шкоду навіть у випадку, якщо ця інформація відповідає дійсності і не порочить гідність, честь чи ділову репутацію. Тобто, якщо інформація, яка порушує особисті немайнові права особи, є достовірною, вимоги про її спростування не можуть бути задоволені. Встановивши при вирішенні таких спорів факт поширення інформації про приватне життя позивача, що відповідає дійсності та не порочить його гідність, честь чи ділову репутацію, а також факт відсутності згоди позивача на поширення цієї інформації, суд повинен захистити його право на таємницю приватного життя та може зобов`язати відповідача відшкодувати моральну шкоду. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист честі, гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. У пункті 12 цієї ж Постанови вказано, що належним відповідачем, у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет, є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (пункт 2 частини третьої статті 175 ЦПК України). Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайту - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайту, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Згідно з Законом України «Про авторське право та суміжні права» власник веб-сторінки - це особа, яка є володільцем облікового запису, що використовується для розміщення веб-сторінки на веб-сайті, та управляє і/або розміщує електронну (цифрову) інформацію в межах такої веб-сторінки. Власник веб-сайту не є власником веб-сторінки, якщо останній володіє обліковим записом, що дозволяє йому самостійно, незалежно від власника веб-сайту розміщувати інформацію на веб-сторінці та управляти нею. Тобто законодавець окремо вирізняє власника веб-сайту (у даному випадку соціальної мережі) та власника веб-сторінки (акаунту), і це стосується й відповідальності за розміщення інформації в соціальних мережах. Таким чином, пред`являючи вимоги до певної особи та визначаючи її відповідачем у цій категорії прав, позивач має надати докази ідентифікації особи, яка буде відповідати за порушення його права та довести приналежність акаунту у соціальній мережі тій чи іншій фізичній особі. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 01 грудня 2021 року (справа № 310/6999/19-ц, провадження № 61-14120св21) та від 01 червня 2022 року (справа № 607/19370/20, провадження № 61-21309св21). Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц (провадження N 14-400цс19) зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доводити так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. На обґрунтування доводів позову [PERSON] вказав, що недостовірну інформацію відносно нього розповсюдила саме відповідач [PERSON] через належну їй сторінку у соціальній мережі Facebook, оскільки пост було опубліковано протягом двох годин після події, з чіткою деталізацією подій. Слід зазначити, що мережа «Facebook» є соціальною, загальнодоступною мережею, де будь-хто, без ідентифікації особи може створити будь - яку кількість сторінок, під будь-яким (в тому числі вигаданим) іменем, публікувати тексти, коментарі, копіювати і зберігати на власних пристроях фото осіб з інших сторінок. Оскільки, інтернет мережа «Facebook» при реєстрації сторінки не вимагає ідентифікацію особи згідно особистих документів (паспорта, свідоцтва про народження), то ідентифікувати особу, яка публікує, поширює певну інформацію неможливо за винятком сторінок, які створені і інформацію про які поширюють офіційно державні органи, офіційні особи. З огляду на вищенаведене, приймаючи до уваги, що будь-яка особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав не в будь-який спосіб, а в той, що передбачений законом, правомірній вимозі якого відповідає обов`язок належного відповідача усунути порушення права. Таким чином, у справі за позовом про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації, поширеної у мережі Інтернет та відшкодуванні шкоди, належним відповідачем є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, у зв`язку з чим вирішення цього спору не можливе без залучення до участі у справі зазначених осіб. Разом з тим, з матеріалів справи не можливо достовірно встановити на підставі належних, допустимих та достатніх доказів відповідальність саме відповідача за спростування поширеної інформації, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що саме відповідач [PERSON] є автором публікації у соціальній мережі Facebook на сторінці під назвою « [INFO] ». З наявних у матеріалах справи роздруківок не можливо встановити особу відповідача. Згідно із відомостями довідкового центру соціальної мережі Facebook адміністратор керує усіма аспектами роботи сторінки, зокрема редагує сторінку, створює та видаляє публікації на сторінці, відправляє повідомлення та відповідає на коментарі та публікації на сторінці, тощо. Отже, посилання позивача на сторінку у соціальній мережі Facebook та його доводи про те, що фактичним автором оспорюваної інформації є саме відповідач [PERSON] , а не особа, вказана адміністратором цієї сторінки, є безпідставними. Роздруківка публікації зі сторінки у соціальній мережі Facebook не містить будь-яких фактичних даних, які б давали змогу ототожнити її саме з відповідачем у цій справі - [PERSON] . Подібні за змістом висновки містяться у постанові Верховного Суду від 21 червня 2023 року у справі № 201/9683/18 (провадження № 61-3011св23) Суд відхиляє як безпідставні доводи представника позивача про те, що відповідач не заперечувала, а представник відповідача визнавала, що саме [PERSON] поширила оспорену інформацію відносно позивача на своїй особистій сторінці у соціальній мережі Facebook, оскільки ці аргументи сторони позивача спростовуються змістом відзиву на позовну заяву, у якому представник відповідача вказаний факт заперечувала (т. 1 а.с. 108). Тлумачення статті 51 ЦПК України свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом. Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивача про визнання недостовірною та такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію, інформацію створену та поширену в соціальній мережі Facebook не підлягають задоволенню, оскільки: позивачем не доведено порушення його прав, саме відповідачем [PERSON] , не доведено, що вона є автором оспорюваної інформації та поширила її саме на своїй особистій сторінці у соціальній мережі Facebook. Окрім того, суд, враховуючи висновок Верховного суду від 21 червня 2023 року у справі №201/9683/18 (провадження № 61-3011св23) не дає оцінку, оспорюваній інформації, оскільки за недоведеності особи розповсюджувача такої інформації висновок суду про її характер є передчасним. Не підлягають також задоволенню і позовні вимоги [PERSON] про зобов`язання відповідача спростувати поширену нею інформацію та про відшкодування моральної шкоди, оскільки такі вимоги є похідними в розумінні частини першої статті 188 ЦПК України. Разом з тим, з огляду на низку тверджень сторін, що не стали предметом аналізу в даному рішенні, суд зазначає, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v.UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). У зв`язку з відмовою у задоволенні позову та згідно зі статтею 141 ЦПК України суд залишає судові витрати за позивачем. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved