Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-18 00:00:00

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія\~«Авіра Груп» (далі ТОВ «ФК «Авіра Груп») звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просив стягнути з відповідача заборгованість за Договором про надання фінансового кредиту №42503 від 05.08.2021 у розмірі 22\~900,00 грн., посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за вказаним договором. В обґрунтування вимог зазначено, що відповідно до укладеного між ТОВ «ФК «Авіра Груп» та [PERSON] договору позичальнику було надано кредит у сумі 4\~000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених умовами укладеного Договору. [PERSON] зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, не повернув отриманні грошові кошти в обумовлений договором строк, чим порушив права Позивача. У зв`язку з чим станом на дату звернення до суду заборгованість за кредитним договором становить 22\~900,00 грн. Тому позивач просить позовні вимоги задовольнити. Ухвалою суду від 06 листопада 2023 року позовну заяву залишено без руху з пропозицією усунути недоліки. 06 листопада 2023 року представником позивача [PERSON] через систему «Електронний суд» скеровано до суду клопотання про долучення доказів про підтвердження поштової відправки копії позовної заяви з додатками відповідачу, як доказ усунення недоліків, зазначених в ухвалі суду про залишення позову без руху. Ухвалою суду від 06 листопада 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Від представників відповідача [PERSON] адвокатів Морозова В.Ю. та Рясного В.Д., 06 лютого 2023 року на електронну пошту суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник зазначив, що позовна заява не відповідає вимогам пп. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, а саме у позові не надано обґрунтованого розрахунку суми, що підлягає стягненню. Відповідач зауважує, що позивачем зроблено нарахування відсотків поза межами строку кредитування, та звертає увагу на своє скрутне матеріальне становище. Та вважає, що суд має право на зменшення пені, нарахованої позивачем, адже її розмір значено перевищує розмір фактичних збитків. Враховуючи викладене, просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Також 06 лютого 2023 року представником відповідача [PERSON] адвокатом Морозовим В.Ю., через систему «Електронний суд» скеровано до суду аналогічний відзив на позовну заяву. 12 лютого 2023 року представником позивача [PERSON] через систему «Електронний суд» скеровано до суду відповідь на відзив, в якому представник зазначає, що відсутні підстави для залишення позову без руху, просить суд задовольнити позовні вимоги позивача та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Договором про надання фінансового кредиту №42503 від 05.08.2021 у розмірі 22\~900,00 грн. Суд вважає за необхідне зауважити про відсутність підстав для залишення позову без руху з підстав, зазначених представниками відповідача у відзиві на позов. Також суд вважає за необхідне прийняти відзив на позов, оскільки з матеріалів справи вбачається, що копію позову з додатками відповідно до поштового повідомлення отримав не відповідач у справі, а вірогідно його батько [PERSON] . Представник відповідача адвокат Рясний В.Д. ознайомився з матеріалами справи у приміщенні суду 25 січня 2024 року. Відзив на позовну заяву направлено до суду засобами електронного зв`язку 06 лютого 2024 року, тобто в межах строку подання відзиву. У судовому засіданні представник відповідача адвокат Рясний В.Д. на позовних вимогах наполягав та просив задовольнити позовну вимоги з підстав, викладених у відзиві на позов. Представник позивача [PERSON] звернулася до суду з заявою про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином в порядку, встановленому статтею 128 ЦПК України. Вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. За правилами статей 2, 12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 76, ч. 1 ст.\~77 ЦПК\~України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У судовому засіданні встановлено, що 05 серпня 2021 року між ТОВ «ФК «Авіра Груп» та [PERSON] було укладено Індивідуальну частину договору про надання фінансового кредиту №42503 за допомогою дистанційних засобів. Зазначений договір був підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису AV9518 (а.с. 15-17, 30). Відповідно до пунктів 1.1.-1.5. розділу 1 Договору про надання фінансового кредиту №42503 відповідачу надано кредит в розмірі 4\~000,00 грн. строком на 18 днів, тобто до 22 серпня 2021 року, але в будь-якому випадку договір діє до повного його виконання. За користування кредитом визначено відсоткову ставку в розмірі 912,5% річних від суми кредиту в розрахунку 2,5% на добу. Тип процентної ставки фіксована. Кредит надається в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом. За використання системи для дистанційного отримання фінансового кредиту клієнт зобов`язаний сплатити комісію 15% від суми фінансового кредиту. 25 серпня 2021 року між ТОВ «ФК «Авіра Груп» та [PERSON] було укладено Додаткову угоду №2 до Договору про надання фінансового кредиту №42503 від 05 серпня 2021 року, вказана угода також була підписана відповідачем за допомогою електронного підпису AVKL9518 (а.с. 18, 19, 30). Умовами додаткової угоди позивач та відповідач продовжили строк дії договору на термін 36 днів, до 27 вересня 2021 року, та погодили графік розрахунку і загальну вартість кредиту. Із інформаційної довідки від 22 вересня 2023 року за вих. №383/09, виданої ТОВ «Платежі Онлайн», вбачається, що згідно транзакції 32819-64827-79143 на картку № [NUMBER] перераховано кошти в розмірі 4\~000,00 грн., та відповідно підтверджується отримання відповідачем грошових коштів, оскільки у кредитному договорі та додатковій угоді [PERSON] особисто зазначена вказаний номер картки (а.с. 104). Також у матеріалах справи наявні докази направлення [PERSON] вимоги про сплату боргу №22/09-7К від 22 вересня 2023 року (а.с. 96, 97). Позивачем було надано розрахунок заборгованості за Договору про надання фінансового кредиту №42503 від 05 серпня 2021 року (а.с. 88-95), з якого вбачається, що внаслідок несвоєчасного та неповного виконання відповідачем зобов`язань за вказаним договором станом на 22 вересня 2023 року утворилася заборгованість в сумі 22\~900,00 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту 4\~000,00 грн., заборгованості за відсотками 18\~300,00 грн. та заборгованості за комісією 600,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Виходячи із положень ст. 525 та ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно якої договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Як вбачається з досліджених доказів, умови Договору про надання фінансового кредиту №42503 від 05 серпня 2021 року відповідачем були виконанні не належним чином та не в повному обсязі. 28 серпня 2021 року відповідачем були сплачені лише відсотки за користування кредитом та відповідно була укладена Додаткова угода №2, умовами якої було збільшено термін кредитування ще на 36 днів. Однак, заборгованість за тілом кредиту у сумі 4\~000,00 грн. та комісія за користування за використання Системи дистанційного отримання фінансового кредиту в сумі 600,00 грн. не були погашені. Враховуючи викладе вище, суд дійшов висновку, що відповідач взяті на себе зобов`язання за вищезазначеним кредитним договором не виконав, у передбачений у договорі строк кошти (суми позики) не повернув, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за основними зобов`язанням. Таким чином, заборгованість відповідача за тілом кредиту в сумі 4\~000,00 грн. та комісією в сумі 600,00 грн. за Договором про надання фінансового кредиту №42503 від 05 серпня 2021 року є доведеною, а тому вимога позивача у цій частині підлягає задоволенню. Суд відхиляє зауваження представників відповідача щодо «зменшення пені, нарахованої позивачем, адже її розмір значено перевищує розмір фактичних збитків». Оскільки судом вбачається, що представники зовсім не знайомилися з матеріалами справи, а саме з розрахунком заборгованості, тому що позивачем не було нараховано пеню, хоча й вона і передбачена умовами кредитного договору. Вирішуючи позовну вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача відсотків за кредитним договором, суд зазначає наступне. Згідно із положеннями статей 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічна правова позиція підтверджується правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постановах від 04 липня 2018 року у справі 310/11534/13-ц, від 04 червня 2013 року у справі 916/190/18, від 08 листопада 2019 року у справі 127/15672/16-ц, від 23 червня 2020 року у справі 536/1841/15-ц, від 26 січня 2021 року у справі 522/1528/15-ц. Таким чином, позивач відповідно до ст. 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування. Позивач, пред`являючи позов, крім заборгованості за основною сумою боргу, яка складається з заборгованості за тілом кредиту та комісії, просив стягнути з відповідача відсотки за користування кредитом, які, відповідно до розрахунку заборгованості, нараховані за межами строку дії кредитного договору. За Договором про надання кредиту №42503 від 05 серпня 2021 року позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за відсотками в сумі 18\~300,00 грн. Разом з тим, зі змісту вказаного договору судом встановлено, що позивач отримав кредитні кошти в сумі 4\~000,00 грн. строком на 18 днів зі сплатою відсотків в розмірі - 2,50% на добу. Також Додатковою угодою №2 від 28 серпня 2021 року до Договору про надання фінансового кредиту №42503 позивач та відповідач продовжили строк дії договору на 36 днів до 27 вересня 2021 року та погодили графік розрахунку і загальну вартість кредиту. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, який перевірений судом та вважається належним, відсотки за 36 днів користування кредитними коштами становлять 3\~000,00 грн. (3\~600,00 грн. 600,00 грн. (сплачених відповідачем 28 серпня 2021 року при погашенні відсотків за кревним договором). Враховуючи, що позивач просить стягнути з відповідача відсотки в сумі 18\~300,00 грн. за період, який виходить за межі строку кредитування, то суд дійшов висновку, що за Договором про надання кредиту №42503 від 05 серпня 2021 року з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за відсотками в сумі 3\~000,00 грн., тобто у межах погодженого сторонами строку кредитування. Отже, загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за кредитним договором становить 7\~600,00 грн., яка складається з: суми заборгованості за тілом кредиту 4\~000,00 грн., суми заборгованості за відсотками 3\~000,00 грн., суми заборгованості за комісією 600,00 грн. Також суд відхиляє зауваження представників відповідача щодо скрутного матеріального становища відповідача, оскільки суду не було надано з цього приводу жодного належного та допустимого доказу та це не є підставою для не виконання зобов`язань за кредитним договором. Згідно із частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 2\~684,00 грн., сплачений ним при подачі позову, однак оскільки позов підлягає частковому задоволенню, суд з врахуванням положень ст.\~141\~ЦПК України вважає за можливе відшкодувати позивачу понесені витрати в сумі 890,76 грн. (7\~600,00 грн. (сума боргу, стягнута судом) х 2\~684,00 грн. (сума судового збору, сплачена позивачем)/(22\~900,00 грн. сума боргу, заявлена до стягнення).

Outcome: partial