Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-25 00:00:00

До Шевченківського районного суду м. Києва звернулася [PERSON] (далі - позивач) з позовом до Державного підприємства «СЕТАМ» (далі - відповідач-1), [PERSON] (далі - відповідач-2), треті особи які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору: [PERSON] , приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Телявський А.М., про визнання електронних торгів з продажу автомобіля, протоколу проведення електронних торгів, акту проведення електронних торгів, свідоцтво про паво власності недійсними, витребування автомобіля з чужого незаконного володіння, у якому просить: 1.Визнати недійсними електронні торги, проведені 29 червня 2022 року Державним підприємством «Сетам» із реалізації автомобіля SUBARU TRIBECA, 2005 року випуску, номер кузова VIN: [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , колір - чорний. 2.Визнати недійсним протокол проведення електронних торгів № 574066, проведених 29 червня 2022 року Державним підприємством «Сетам» із реалізації автомобіля SUBARU TRIBECA, 2005 року випуску, номер кузова VIN: [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , колір - чорний. 3.Визнати недійсним акт від 26.07.2022р., що видано приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Телявським А.М., про проведення електронних торгів № [NUMBER], які 29 червня 2022 року проведено Державним підприємством «Сетам» із реалізації автомобіля SUBARU TRIBECA, 2005 року випуску, номер кузова VIN: [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , колір - чорний. 4.Визнати недійсним свідоцтво про право власності на автомобіль SUBARU TRIBECA, 2005 року випуску, номер кузова VIN: [NUMBER] , колір - чорний, що видано на ім`я [PERSON] . 5.Витребувати з володіння [PERSON] автомобіль SUBARU TRIBECA, 2005 року випуску, номер кузова VIN: [NUMBER] , колір - чорний. 6.Стягнути солідарно з [PERSON] , Державного підприємства «Сетам», приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича на користь [PERSON] усі наступні судові витрати: - витрати на професійну правову допомогу у розмірі 47 280,00 грн., у тому числі - 15 000,00 грн. за підготовку позовної заяви, 32 280,00 грн. - гонорар успіху; - судовий збір у розмірі 4 579,56 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що спірний автомобіль вибув з володіння позивача та був реалізований на електронних торгах на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шкоди О.М. від 11 січня 2022 року під реєстровим № 125, цей напис рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 11.11.2022 року по справі № 172/696/22 визнано таким, що не підлягає виконанню, тому у розумінні положень статті 388 ЦК України спірне рухоме майно вибуло з володіння позивача поза її волею, у зв`язку з чим позивач звернулася з даним позовом. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.08.2023 матеріали позову передані на розгляд судді Мальцева Д.О. 30.08.2023 ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Києва Мальцева Д.О. позовну заяву залишено без руху, наданий строк позивачу для усунення недоліків. 05.09.2023 від позивача надійшла заява на виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху. 08 вересня 2023 року ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Мальцева Д.О. справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 06.11.2023 від приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Телявського А.М. надійшли пояснення. Ухвалою суду від 06.11.2023 клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено. Витребувано з Національної поліції України наступну інформацію: - чи належить транспортний засіб - легковий універсал-В SUBARU TRIBECA, 2005 року випуску, VIN: [NUMBER] колір - чорний [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] ; - серію, номер та дату видачі свідоцтва про реєстрацію вказаного транспортного засобу; - у разі наявності іншого власника у наведеного транспортного засобу - повідомити прізвище ім`я та по батькові, РНОКПП, дату народження та адресу реєстрації власника та серію, номер й дату видачі свідоцтва про реєстрацію наведеного вище транспортного засобу. 18.12.2023 на виконання вимог ухвали суду від 06.11.2023 надійшла відповідь від Національної поліції України. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та надав пояснення, аналогічні викладеним в позові. В судове засідання представник відповідача-1 не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки не повідомив, відзив на позов не надав. В судове засідання відповідач-2 не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки не повідомив, відзив на позов не надав. Треті особи в судове засідання не з`явилися, про дату та час повідомлені належним чином. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст. 223 ЦПК України). За таких обставин, з урахуванням положень ст.ст. 223, 280 ЦПК України, суд ухвалює проводити розгляд у заочному порядку за відсутності відповідачів та третіх осіб, на підставі наявних в справі доказів. Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, суд приходить до наступного висновку. Згідно із ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Щодо позовних вимог про визнання недійсними електронних торгів, протоколу, акта та свідоцтва, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до частини першої статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на момент проведення спірних торгів) реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. Порядком реалізації арештованого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5, визначено, що електронні торги - це продаж майна за допомогою функціоналу центральної бази даних системи електронних торгів, за яким його власником стає учасник, який під час торгів запропонував за нього найвищу ціну. Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 21 листопада 2018 року у справі № 465/650/16-ц, провадження № 14-356цс18, та від 23 січня 2019 року у справі № 522/10127/14-ц, провадження № 14-428цс18, правова природа процедури реалізації майна на прилюдних торгах полягає у продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів. Ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів, зазначене свідчить про оформлення договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином. Відповідно до частини першої статті 650 ЦК України особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (частина перша статті 655 ЦК України). Згідно з частиною четвертою статті 656 ЦК України до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті, такий правочин може визнаватися недійсним в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, встановлених частинами першою-третьою та частинами п`ятою, шостою статті 203 ЦК України, зокрема, у зв`язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства (частина перша статті 215 цього Кодексу). Частинами першою, третьою статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Ураховуючи, що відчуження майна з прилюдних торгів належить до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, установлених частинами першою-третьою та частинами п`ятою, шостою статті 203 ЦК України, зокрема, у зв`язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства (частина перша статті 215 ЦК України). Згідно з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1884цс15; від 12 жовтня 2016 року, у справі № 6-1981цс16, підставою визнання прилюдних торгів недійсними є наявність не лише порушень вимог закону при проведенні прилюдних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює. Отже, не лише недотримання норм закону під час проведення прилюдних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, є способом захисту та підставою для визнання прилюдних торгів недійсними. Тобто для визнання судом електронних торгів недійсними необхідним є: наявність підстав для визнання прилюдних торгів недійсними (порушення правил проведення електронних торгів); встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, 11 січня 2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шкодою Олександром Миколайовичем було вчинено виконавчий напис №125, яким стягнуто з [PERSON] транспортний засіб в рахунок погашення боргу у сумі 164 679,70 грн. Виконавчий напис вчинено на договорі застави транспортного засобу №3398 від 16.09.2021р. задля стягнення з позивача на користь [PERSON] заборгованості по договору позики №16/09/21-1 від 16.09.2021р., що укладено між позивачем та [PERSON] . На підставі Виконавчого напису, 17.01.2021р. приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Телявським Анатолієм Миколайовичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № [NUMBER]. Внаслідок проведення стягнення в рамках наведеного вище виконавчого провадження Державним підприємством "СЕТАМ" 29.06.2022 проведено електронні торги з реалізації належного позивачу майна. Відповідно до акту від 26.07.2022 року про проведені електронні торги транспортний засіб - легковий універсал- В SUBARU TRIBECA, 2005 року випуску, VIN [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , колір - чорний, який належав [PERSON] на праві власності відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого 21.02.2019 року центром [NUMBER] , був реалізовано через ДП «СЕТАМ» 15.07.2022 року через аукціон переможцем якого став [PERSON] . Рішенням від 11.11.2022 року Васильківського районного суду Дніпропетровської області по справі № 172/696/22 виконавчий напис № 125 від 11.01.2022р. визнано таким, що не підлягає виконанню. Враховуючи те, що виконавчий напис нотаріуса, на підставі якого проводилась примусова процедура продажу рухомого майна на оспорюваних електронних торгах, визнаний у судовому порядку таким, що не підлягає виконанню, суд дійшов висновку про недійсність електронних торгів, які були проведені на підставі такого виконавчого напису, що призвело до порушення майнових прав позивача. Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд і у постановах від 07 листопада 2018 року у справі № 712/1317/14-ц (провадження № 61-22566св18), від 12 грудня 2018 року у справі № 759/18852/14-ц (провадження № 61-21320св18), від 07 лютого 2019 року у справі № 522/1516/15-ц (провадження № 61-25870св18), від 03 липня 2019 року у справі № 372/4917/13 (провадження № 61-11606св18), від 19 серпня 2020 року у справі № 202/1698/17 (провадження № 61-6431св20). Таким чином, в силу статей 203, 215 ЦПК України є підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання недійсними електронних торгів з продажу автомобіля SUBARU TRIBECA, 2005 року випуску, номер кузова VIN [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , колір - чорний, а також виданих за результатами цих торгів: протоколу проведення електронних торгів, акта приватного виконавця про проведення електронних торгів та свідоцтва про право власності на спірний автомобіль. Щодо позовних вимог про витребування майна, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 330 ЦК України встановлено, що, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього. Власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України). Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень (частина друга статті 388 ЦК України). Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. Положення статті 388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин. Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року у справі № 6-2233цс16, який у подальшому підтримано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2202/15-ц (провадження № 14-132цс18). Застосовуючи положення частини другої статті 388 ЦК України про те, що майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень, суд повинен мати на увазі, що позов власника про витребування майна в особи, яка придбала його в результаті електронних торгів, проведених у порядку, встановленому для виконання судових рішень, підлягає задоволенню лише в тому разі, якщо торги були визнані недійсними, оскільки відповідно до частини першої статті 388 ЦК України, власник має право витребувати майно, яке вибуло з володіння поза його волею, і в добросовісного набувача. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача. Положення статті 388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин. Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконно володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК України. Відтак особа, яка вважає, що договором купівлі-продажу рухомого або нерухомого майна порушуються її права як власника або законного користувача цього майна, має право на витребування цього майна від останнього набувача, що і є належним способом захисту її порушеного права. Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що спірний автомобіль вибув з володіння позивача та був реалізований на електронних торгах на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шкоди О.М. від 11 січня 2022 року під реєстровим № 125, цей напис рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 11.11.2022 року по справі № 172/696/22 визнано таким, що не підлягає виконанню, тому у розумінні положень статті 388 ЦК України спірне рухоме майно вибуло з володіння позивача поза її волею. У постанові Верховного Суду від 22.10.2020 по справі № 752/11904/17, провадження № 61-14959св19 з питання застосування стаття 388 ЦК України висловлена правова позиція відповідно до якої Цивільним кодексом України передбачено як одні зі способів захисту порушених прав віндикація або реституція. Віндикація - це витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого невласника. Віндикація - це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей. Майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14- 208цс18), задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. Отже, позовні вимоги про витребування із незаконного володіння [PERSON] спірного автомобіля SUBARU TRIBECA, 2005 року випуску, номер кузова VIN [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , колір - чорний, в порядку визначеному частиною першою статті 388 ЦК України, також підлягають задоволенню. Щодо судових витрат. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захистити себе у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі ч.ч. 2-4 ст. 137, ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України (із урахуванням правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 159/5837/19 (провадження № 61-10459св20)) підлягають солідарному стягненню з відповідачів на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн., які відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України не були оспорені відповідачами (що підтверджується договором про надання правничої допомоги №220715-2 від 15.07.2022р., Додатком №3 від 22.12.2022р. до договору №220715-2 від 15.07.2022р. (п.2, п.3, п. 10.1. Додатку № 3)). Також, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а відтак, суд вважає за необхідне стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача витрати на оплату судового збору в розмірі 4 579,56 грн. Щодо стягнення гонорару успіху, суд дійшов наступного висновку. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ЄСПЛ застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява №19336/04, § 268)). У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19.10.2000 у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява №31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55). При цьому, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Крім цього, стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 24.01.2022 у справі № 911/2737/17). Отже, вимога про стягнення гонорару успіху у розмірі 32 280,00 грн. - не підлягає задоволенню. Також, суд зазначає, що на приватного виконавця не можуть бути покладені зобов`язання з відшкодування судових витрат, оскільки, ЦПК України не передбачає покладення судових витрат на інших учасників судового процесу, яким в цьому випадку є приватний виконавець - він не є стороною у справі, не діє в особистих інтересах, а є лише суб`єктом, який здійснює виконання судового рішення. Відповідно до пункту 39 рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» (Заява № 4909/04), будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини першої статті 1, лише якщо забезпечено «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. У рішенні Європейського суд з прав людини від 02.11.2004 у справі «Трегубенко проти України» (Заява № 61333/00), Європейський суд повторює, що позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний, inter alia, «інтерес суспільства» та «умови, передбачені законом». Більше того, будь-яке втручання у право власності обов`язково повинно відповідати принципу пропорційності. Крім того, у даному рішенні зазначається, що завдяки безпосередньому знанню суспільства та його потреб національні органи влади мають у принципі кращі, ніж міжнародний суд, можливості для оцінки того, що відповідає «суспільним інтересам». Отже, створена Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод система захисту покладає саме на національні органи влади обов`язок початкової оцінки як існування проблеми суспільного значення, яка виправдовує як заходи позбавлення права власності, так і проблеми необхідності заходів з усунення несправедливості (пункт 48 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хендісайд проти Сполученого Королівства» від 07.12.1976 року, серія A, № 24). Це означає, що в цій сфері, як і в інших сферах, на які поширюються гарантії Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, національні органи влади мають певну свободу розсуду. Викладені вище обставини в сукупності, дають підстави суду для висновку про часткове задоволення позовних вимог за позовом [PERSON] до Державного підприємства «СЕТАМ», [PERSON] , треті особи які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору [PERSON] , приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Телявський А.М., про визнання електронних торгів з продажу автомобіля, протоколу проведення електронних торгів, акту проведення електронних торгів, свідоцтво про паво власності недійсними, витребування автомобіля з чужого незаконного володіння. На підставі викладеного,

Outcome: partial