Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про стягнення коштів за борговою розпискою. Позов мотивує тим, що 05.02.2020 вона надала [PERSON] в позику грошові кошти в розмірі 8000 грн, 400 дол. США, що на день звернення до суду згідно офіційного курсу НБУ складає 14624 грн, та 400 євро, що на день звернення до суду згідно офіційного курсу НБУ складає 15480 грн., що разом складає 38104 грн. Відповідач зобов`язався повернути борг до 31.12.2020. Зазначені обставини підтверджується відповідною розпискою. Разом з тим, відповідач не виконав взятого на себе зобов`язання та у зазначений термін кошти не повернув. Сторони також домовилися, що у разі несвоєчасного повернення позики відповідачем останній зобов`язаний повернути прострочену суму боргу з відсотками - 15% річних за весь період прострочення. Зважаючи на вказане, просить суд стягнути з відповідача борг в розмірі 38104 грн, 15% річних за весь період прострочення в розмірі 16003,68 грн, що разом складає 54107,68 грн. У судове засідання позивач не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує. У судовому засідання відповідач позовні вимоги визнав частково в частині стягнення з нього боргу в розмірі 8000 грн та 400 євро. Заперечив щодо стягнення 400 дол США, оскільки такі віддав бабці позивачки (колишньої дружини). Заслухавши пояснення відповідача, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов наступного висновку. Встановлено, що на підставі розписки від 05.02.2020 [PERSON] отримав від [PERSON] 8000 гривень, 400 дол. США, 400 євро, зобов`язався грошові кошти повернути до 31.12.2020. У випадку прострочення погашення заборгованості зобов`язався повернути борг з відсотками - 15% річних за весь період прострочення. Відповідно до частин першої, другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтями 626, 628 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Згідно із частиною першої статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача без зазначення на ній про повернення оспорюваних сум, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Вказаний висновок, викладений ВС у постанові від 12.11.2020 у справі №\~154/3443/18. У судовому засіданні відповідач не заперечив факт написання ним розписки від 05.02.2020 та отримання грошових коштів. Посилання відповідача на те, що борг в сумі 400 дол США повернуто також не знайшли свого підтвердження, оскільки відповідних доказів матеріали даної цивільної справи не містять. Боргова розписка від 05.02.2020 (її оригінал) на момент звернення до суду знаходилась у [PERSON] . Підстав для неприйняття доводів позивача про те, що розписка не виконана відповідачем, відсутні. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України). Таким чином, розписка від 05.02.2020 надана позивачем про передачу грошових коштів містить ознаки договору позики, з такої можна встановити дійсну правову природу договірного зобов`язання. Всупереч укладеному договору позики та вказаним нормам, відповідач у встановлений строк не виконав покладені на нього зобов`язання та не повернув борг позивачу в розмірі 8000 грн, 400 дол. США, що згідно перерахунку суду за курсом, що був встановлений НБУ станом на 19.10.2023, - 36,5616 грн, станом на день звернення позивача до суду складає 14624 грн; 400 євро, що згідно перерахунку суду за курсом, що був встановлений НБУ станом на 19.10.2023 - 38,609 грн, станом на день звернення позивача до суду складає 15443,60 грн. Враховуючи вищенаведене, загальний розмір заборгованості складає 38067,60 грн. Таким чином, позов в частині стягнення основного боргу підлягає до часткового задоволення. Щодо позовної вимоги в частині стягнення 15% річних від суми позики суд зазначає наступне. Як вбачається з розписки від 05.02.2020, сторонами визначено розмір процентів за прострочення виконання грошового зобов`язання - 15 % річних від простроченої суми. Згідно розрахунку, що складений позивачем, 15% річних від простроченої суми боргу за період з 01.01.2021 по 19.10.2023 становить 16003,68 грн. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 (три) проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч.1 ст.1048 ЦК України). Три проценти річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення (або пред`явлення вимоги), помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році), що підтверджується правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, який викладений в постанові від 16.01.2019 у справі №373/2054/16-ц. Судом здійснено перерахунок процентів від суми позики, згідно з яким 15 % річних за несвоєчасне повернення позики в розмірі 38067,60 грн за період з 01.01.2021 до 19.10.2023 становить 15988,39 грн. (38067,60х1022х15:100:365), що підлягає стягненню з відповідача, а тому позов в цій частині також підлягає до часткового задоволення. Згідно ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Outcome: approved