Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-27 00:00:00

28.12.2023 р. ТОВ «Кредитсервіс» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 111584, 95 грн, яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредита у розмірі 40000, 00 грн, простроченої заборгованісті за процентами у розмірі - 66298, 15 грн, строкової заборгованості за процентами у розмірі - 5286, 80 грн. Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідач, в порушення умов договору № 220223-001 від 23.02.2022 р., за яким йому надано позику у розмірі 40000, 00 грн, не сплачував своєчасно коштів на повернення суми боргу та процентів, в результаті чого утворилася вказана заборгованість, яка підлягає стягненню на користь позивача. Оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх договірних зобов`язань, ігнорує вимоги позивача та добровільно не погашає прострочену заборгованість, позивач звернувся з даним позовом до суду. Також позивач просить стягнути з відповідача 7000, 00 грн в рахунок судових витрат на професійну правничу допомогу. 03.01.2024 р. надійшли відомості про зареєстроване місце проживання відповідача. Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 03.01.2024 р. було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Призначено судове засідання на 01.02.2024 р. 12.01.2024 р. до суду надійшов відзив, з якого вбачається, що відповідач не визнає заявлені позовні вимоги з огляду на те, що позивачем не доведено дійсної наявності правовідносин між [PERSON] та ТОВ «Кредитсервіс», оскільки відповідач ніколи не отримував електронно-цифровий підпис, відповідно, ніколи ним не підписувався, відтак він не здійснив жодних дій для укладення кредитного договору від 23.02.2022 р. № 220223-001, тому вважає, що даний правочин сторонами вчинений не був, права та обов`язки сторонами за ним не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. Відповідач зазначив, що враховуючи, що за умовами кредитного договору кредит надавався на строк до 23.08.2022 р., позивач не мав законних підстав для нарахування процентів за користування кредитними коштами поза межами строку кредитування. Проте, мав право нарахування процентів відповідно до ст.625 ЦК України, як міри відповідальності. При цьому, з підстав пред`явленого позову вбачається, що вказані проценти після 23.08.2022 р. нараховані позивачем саме як проценти за користування кредитними коштами, а не з підстав, передбачених ст.625 ЦК України. Також відповідач зауважує, що позивачем надано лише платіжну інструкцію про переказ коштів у сумі 37000, 00 грн. Однак з невідомих підстав позивач вказує тіло кредиту у розмірі 40000, 00 грн та робить розрахунки, виходячи з цієї бази нарахування. У відзиві на позовну заяву відповідач заявляє про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000, 00 грн, на підтвердження чого надав, в тому числі, але не виключно, договір про надання правової допомоги, акт виконаних робіт, ордер та квитанцію до прибуткового касового ордера. Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 01.02.2024 р. закрито підготовче провадження у справі. Призначено судове засідання для розгляду справи на 28.02.2024 р. Позивач та відповідач у судове засідання не з`явилися. Повідомлені про день, час та місце розгляду справи належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази у справі, встановив наступне. Як вбачається з матеріалів справи, 23.02.2022 р. між товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитсервіс» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 220223-001 (а. с. 7 - 9), шляхом використання відповідачем електронного підпису одноразовим ідентифікатором «№53676», на умовах строковості, зворотності, платності, відповідно до положень якого сторони договору узгодили наступне: сума кредиту становить - 40 000 грн; строк, на який надається кредит - 181 день, тобто до 23 серпня 2022 року; кількість щомісячних платежів - 6; порядок сплати платежів - щомісяця до 23 числа місяця закінчення відповідного розрахункового періоду користування кредитом; одноразова комісія за видачу кредиту від початкової суми кредиту - 7.5%; сума одноразової комісії - 3 000, 00 грн; плата за користування кредитом в середньому за місяць від початкової суми кредиту (довідково) - 8.5% (3400, 00 грн); орієнтовна реальна річна процентна ставка, відсотків річних 523,63%; сума щомісячного платежу - 10066, 67 грн; загальна вартість кредиту 60 399, 99 грн. Відповідно до п. 2.3. договору - у разі, якщо протягом 7 (семи) календарних днів з кінцевої дати повного погашення кредиту, що визначається виходячи з терміну кредитування, кредит не був повністю погашений, нараховується щомісячна плата за користування кредитом у такому ж порядку і розмірі, як і при строковому користуванні кредитом до моменту повного остаточного погашення позичальником кредиту. Позивач свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачу кредитні кошти у передбаченому договором розмірі. Отримання відповідачем кредитних грошових коштів за договором підтверджується графіком платежів за договором № 220223-001 від 23.02.2022 р. про перерахування відповідачу суми кредиту з вирахуванням комісії 7,5 % за оформлення. Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зважає на таке. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаївділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщоінше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Статтею 1050 ЦК України передбачено що, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму або не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів. На підставі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважаєть сятаким, що прострочив, якщовін не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015 р. № 675-VIII (далі - Закон) електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно із ч. ч. 7, 12 ст. 11 вказаного закону договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до ст. 12 Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Незважаючи на доводи відповідача, суд вбачає, що ідентифікація позичальника здійснювалась в інформаційно-телекомунікаційній системі https://recredit.ua, де зазначено: позичальника та його персональні дані, невідповідність яких відповідач не заперечував, а також зазначено час введення одноразово ідентифікатора, а тому, пояснення відповідача у цій частині не відповідають фактичним обставинам справи. В частині стягнення з відповідача тіла кредиту в сумі 40000, 00 грн., суд враховує, що відповідно до умов кредитного договору при видачі відповідачу кредиту в сумі 40000, 00 грн, кошти в сумі 3000, 00 грн одночасно були списані позивачем в якості одноразової комісії за видачу кредиту, що передбачено умовами договору. З огляду на це, фактично в розпорядження позичальника було видано кошти в сумі 37000 ,00 грн, що також підтверджується долученою до позову копією графіку платежів за договором № 220223-001 від 23.02.2022 р., згідно якої відповідачу було перераховано кошти саме в розмірі 37000, 00 грн. Щодо доводів відповідача про нарахування процентів за користування кредитними коштами поза межами строку кредитування, суд зважає на таке. У встановлений судом строк позивач відповідь на відзив не надав, тому суд приймає доводи відповідача в частині заперечень про застосування позивачем ст. 625 ЦК України в якості належних і зазначає про таке. Як вбачається з п. 2.3 договору про надання кредиту № 220223-001 від 23.02.2022 р., у разі, якщо протягом 7 (семи) календарних днів з кінцевої дати повного погашення кредиту, що визначається виходячи з терміну кредитування, кредит не був повністю погашений, нараховується щомісячна плата за користування кредитом у такому ж порядку і розмірі, як і при строковому користуванні кредитом до моменту повного остаточного погашення позичальником кредиту. В той же час у п. 84 постанови від 05.04.2023 р. у справі № 910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду висловила правовий висновок про те, що зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. З огляду на викладене суд приходить до висновку про неправомірність нарахування процентів за користування кредитом після спливу строку кредитування. За вказаних обставин, позовні вимоги слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 220223-001 від 23.02.2022 р., яка виникла станом на 03.08.2023 р. в сумі 63399,99 грн., що складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 40000, 00 грн та заборгованості за простроченими процентами за користування кредитом у розмірі 23399, 99 грн, обрахованому відповідачем. На виконання положень ст. 141 ЦПК України розподілу підлягають понесені сторонами судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог. Так суд визнає документально підтвердженими сплату позивачем судового збору у розмірі 2684, 00 грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000, 00 грн. Також суд визнає документально підтвердженою сплату відповідачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000, 00 грн. Згідно ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Жодною із сторін у справі про неспівмірність судових витрат іншої сторони не заявлено. Так позовні вимоги відповідача задоволено на 56, 82 % (63399, 99 грн*100/111584, 95 грн). Відтак з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1525, 05 грн (2684, 00 грн*56, 82%). Крім того, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3977, 40 грн (7000, 00 грн*56, 82%). При цьому, з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3022, 60 грн (7000, 00 грн*43, 18%). Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. З огляду на вказану норму, суд вважає за можливе покласти на відповідача сплату різниці витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 954, 80 грн (3977, 40 грн - 3022, 60 грн). На підставі викладеного,

Outcome: partial