Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-13 00:00:00

Представник [PERSON] звернувся з даним позовом, зважаючи на наступне . 11.02.2013 рішенням Шевченківського районного суду м. Києва у справі №2610/27351/2012 за позовом [PERSON] до [PERSON] з відповідача стягнуто аліменти на утримання [PERSON] [INFO] в розмірі від всіх видів заробітку [PERSON] щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 01.03.2013 Шевченківський районний суд м. Києва видав виконавчий лист №2610/27351/2012, що перебуває на виконанні у Шевченківському районному відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ). Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості по аліментам за період з 01.11.2016 по 01.09.2020 №41406554/7 від 03.09.2020 року, відповідач має заборгованість по аліментам за період з 01.11.2016 року у сумі 116 517,50 грн. У зв`язку із тим, що наявназаборгованість відповідача понеустойці (пені) за прострочення сплати аліментів [PERSON] просить суд стягнути за весь час прострочення сплати аліментів у розмірі 116 517,50 грн. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 15.02.2023 відповідно до ст.ст. 19, 274 ЦПК України вирішено питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін Позивач про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, як свідчать матеріали справи, наявна заява представника [PERSON] про розгляд справи за їх відсутності. Заперечень від сторони позивача щодо заочного розгляду справи дол суду не надходили. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про відкриття провадження у справі, у встановленому законом порядку відзив на позов не подав, в судове засідання не з`явився. За таких обставин, зважаючи на положення ст. ст. ст. 223,280 ЦПК України, за відсутності заперечень сторони позивача, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних доказів, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Дослідивши наявні в справі докази, та надавши їм відповідну оцінку суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що 11.02.2013 рішенням Шевченківського районного суду м. Києва у справі №2610/27351/2012 з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] в розмірі від всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (копія наявна в матеріалах справи). Як свідчать матеріали справи, 01.03.2013 Шевченківським районним судом м. Києва видано виконавчий лист №2610/27351/2012, який перебуває на виконанні Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження. Відповідно до довідки-розрахунку від 03.09.2020 року № 41406554/7 заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів за період з 01.11.2016 по 01.09.2020 становить 116 517,50 грн. (копія наявна в матеріалах справи). Частинами першою та другою статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) вказано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Тобто відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. При цьому стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. Виходячи з встановлених обставин, прийнятого судом рішення, відповідач [PERSON] зобов`язаний сплачувати аліменти, та наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. При цьому під час розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про виконання відповідачем обов`язків по сплаті аліментів належним чином. Також не було спростовано і розмір заборгованості, обрахований старшим державним виконавцем Шевченківського районного відділу Державної витконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), відповідно до чинного законодавства України. Так, представник [PERSON] просить суд стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів у періоз з 01.11.2016 по 01.09.2020. Відповідно до статті 20 СК України, до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу. Отже, зважаючи на те, що станом на 03.09.2020 у відповідача виникла заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 116 517, 50 грн., що є підставою для застосування положень ст. 196 СК УКраїни суд, з урахуванням вищенаведеного вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача неустойку (пені) за несвоєчасну сплату аліментів у розмірі, вказаному у позові. Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved