Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-13 00:00:00

Представник позивача звернулась в суд з цивільним позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивує тим, що сторони з 30 січня 2020 року перебувають у шлюбі з відповідачем, від якого малолітніх або неповнолітніх дітей не мають. Зазначає, що сторони спільного господарства не ведуть, будь-які шлюбні стосунки між ними припинено, у них різні погляди на сімейне, спільне життя, взаємні права і обов`язки, а також вони втратили почуття взаємної любові та підтримки. У зв`язку з цим вважає, що збереження шлюбу і примирення між сторонами не є можливим. З огляду на вказане, просила позовні вимоги задовольнити. Ухвалою від 25 січня 2024 року відкрито провадження у справі, а розгляд такої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. 14 лютого 2024 року від відповідача [PERSON] надійшла заяву про визнання позову, згідно мотивів якої позовні вимоги визнав в повному обсязі і не заперечує проти розірвання шлюбу, просив проводити розгляд справи у його відсутності. Вказав, що йому відомі наслідки визнання позову. 14 лютого 2024 року від представника позивача [PERSON] надійшло клопотання, у мотивах якого вказала, що стороні позивача стало відомо про визнання позову відповідачем, позовні вимоги підтримала та просила такі задовольнити, а розгляд справи проводити у їх відсутності. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу у порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 30 січня 2020 року, який зареєстрований Шевченківським районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 30 січня 2020 року, актовий запис № 26. Позивачем, її представником та відповідачем не заперечуються факти відсутності у сім`ї малолітніх або неповнолітніх дітей, а також те, що сторони мають намір розірвати шлюб. Представником позивача у позовній заяві та відповідачем у заяві про визнання позову не наводяться жодні мотиви наявності спору між сторонами. Відповідно до положень ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Згідно ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст.106 СК України визначено, що подружжя, яке не має дітей, має право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану заяву про розірвання шлюбу. Якщо один із подружжя через поважну причину не може особисто подати заяву про розірвання шлюбу до органу державної реєстрації актів цивільного стану, таку заяву, нотаріально засвідчену або прирівняну до неї, від його імені може подати другий з подружжя. З врахуванням\~поданої представником\~позивача [PERSON] \~ [PERSON] позовної заяви про розірвання шлюбу та особисто поданої\~відповідачем [PERSON] заяви про визнання позову, вбачається можливість розірвання між сторонами шлюбу в органах державної реєстрації актів цивільного стану, а також відсутність між ними спору, який є необхідною передумовою звернення з позовом до суду. Сторони не наводять жодних фактичних обставин, які б свідчили про існування між ними спору і неможливість розірвання шлюбу в позасудовому порядку в органах державної реєстрації актів цивільного стану. Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. В постанові Верховного Суду у справі № 910/5958/20 від 29 серпня 2023 року вказано, що відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові і не потребує перевірки обраного позивачем способу захисту і правової оцінки по суті спору. Розглядаючи вказану справу на підставі наведених і встановлених фактів суд констатує, що у даній справі відсутні порушення прав позивача, оскільки таким заявлена вимога про розірвання шлюбу, а відповідачем визнано таку, спільні малолітні або неповнолітні діти відсутні, мотиви позовної заяви не відображають жодного спору між ними. Крім цього, в постановах Верховного Суду від 04 грудня 2019 у справі № 910/15262/18, від 03 березня 2020 у справі № 910/6091/19 також відзначено, що у разі з`ясування обставин відсутності порушеного права позивача (що є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові), судам не потрібно вдаватись до жодної оцінки доказів. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що аргументи, якими позивач мотивувала свої позовні вимоги, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, а тому у задоволенні таких слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України\~судові витрати понесені позивачем стягненню з відповідача не підлягають.

Outcome: dismissed