Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про виселення з житла. Позов обґрунтований тим, що позивач проживає та зареєстрована у квартирі, яку отримала у спадок від батька. 21.07.2012 року сторони зареєстрували шлюб, який 11.06.2021 року рішенням Івано-Франківського суду було розірвано.\~ Відповідач у квартирі не зареєстрований. Після розірвання шлюбу позивач неодноразово просила відповідача виїхати\~ з квартири, яка є її приватною власністю, однак відповідач постійно знаходить якісь відмовки. А тому, за позивач змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, та просила позов задоволити, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судові засідання не з`являвся, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується конвертами, які повернулись до суду з відмітками: «за терміном зберігання». Причину неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. Згідно витягу з Єдиного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання [PERSON] , зареєстрована за адресою [ADDRESS] . Згідно копії свідоцтва про право на спадщину від 24.12.2002 року [PERSON] отримала у спадщину квартиру [ADDRESS] . Згідно даних демографічного реєстру відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно рішення Івано-Франківського міського суду від 11.06.2021 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. На підтвердження того, що відповідач проживає у квартирі позивачки без реєстрації, представником позивача надано копію термінового заборонного припису серії АА №408684 від 21.01.2024 року, згідно якого [PERSON] за адресою [ADDRESS] вчинив фізичне насильство відносно [PERSON] . Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідач вселився у спірну квартиру в якості члена сім`ї власника квартири і набув право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Відповідач спільним побутом із позивачем не пов`язаний, тому його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України. Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у складі колегії суддів Другої цивільної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 січня 2019 року в справі № 243/7004/17-ц (провадження № 61-25371св18). Також у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16, Верховний Суд України вказав, що стаття 391 ЦК України визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Згідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Таким чином, із письмових доказів та пояснень представника позивача, судом встановлено, що після розірвання шлюбу сторони не ведуть спільного господарства, не проживають однією сім`єю, відповідач своїми діями спричиняє конфлікти з позивачкою, перешкоджаючи останній вільно володіти належною їй на праві приватної власності квартирою, тому дане право підлягає захисту шляхом виселення відповідача із даної квартири. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», в контексті вказаної Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло. У даних спірних правовідносинах виселення відповідача з квартири є виправданим, так як останній має у користуванні квартиру за адресою: [ADDRESS] , де він зареєстрований, тобто виселення його із квартири позивачки не позбавить його права на житло. За вказаних обставин, суд вважає, що позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення [PERSON] , із квартири [ADDRESS] підлягають до задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved