Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ними 17.11.2007, обґрунтовуючи тим, що як до так і після сторони будували міцні сімейні стосунки, виховували донечку, вели спільне господарство, проте поступово їхні почуття один до одного почали згасати, відповідач перестав допомагати позивачці як фізично так і матеріально, тому згодом сімейні відносини між ними почали поступово погіршуватися, що в кінцевому результаті призвело до остаточного їх припинення. У відносинах сторін немає проявів любові та поваги один до одного, вони є чужими людьми, мають різні погляди на шлюб та сім`ю. Наразі вже більше півтора року проживають окремо. Шлюб між позивачем та відповідачем розпався остаточно, шлюбних відносин сторони не підтримують, оскільки особисті відносини між ними мають негативний характер, спільного господарства не ведуть. В результаті вище викладеного позивач прийшла до висновку, що розірвання шлюбу - це єдиний вихід, для того щоб побудувати нове щасливе життя та зберегти нормальну думку про сім`ю у їхніх дітей. Від даного шлюбу сторони мають двох спільних дочок: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . В ухвалі про відкриття провадження у справі судом вирішено питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідач подав до суду заяву, згідно якої позовні вимоги визнає повністю, проти розірвання шлюбу не заперечує та вважає, що збереження шлюбу є неможливим. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Суд дійшов обґрунтованого висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб. Враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню, оскільки шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім`ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Позивач також просить визнати за нею право іменуватися після розірвання шлюбу її шлюбним прізвищем « [PERSON] ». Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Outcome: approved