Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-26 00:00:00

28.03.2023 позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до СТОВ «Придніпровське» про розірвання договору оренди земельної ділянки, стягнення заборгованості за Договором оренди, передачу земельної ділянки власнику та стягнення моральної (немайнової) шкоди. Позовні вимоги мотивує тим, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 2,4477 га, з цільовим призначенням для ведення сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: 7125188000:03:000:0300, яка розташована у Черкаській області, Чорнобаївський район, адміністративні межі Придніпровської сільської ради (за межами населеного пункту). З метою отримання доходу, вищевказану земельну ділянку позивач передав в оренду СТОВ «Придніпровське», про що було укладено договір оренди земельної ділянки № б/н від 25.12.2007 строком на 10 років (п. 8 Договору). 23.08.2016 між Позивачем та Відповідачем укладено Додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки № б/н від 25.12.2007, якою внесено зміни до п.п. 1,2,5,8,9,14 Договору, доповнено Договір п. 35.1, решту умов договору не змінено. Строк дії договору до 31.12.2027. Відповідно до умов вказаного Договору оренди землі, з урахуванням Додаткової угоди від 23.08.2016: - Орендодавець надає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться в адміністративних межах Придніпровської сільської ради, кадастровий номер: 7125188000:03:000:0300 (п. 1 Договору); - в оренду передається земельна ділянка загальною площею 2,4472 га; - проіндексована нормативно-грошова оцінка земельної ділянки станом на 01.01.2016 становить 105031,47 грн. (п. 5 Договору); - орендна плата вноситься Орендарем у формі та розмірі: до 01.01.2018 6 %, з 01.01.2018 7 % від вартості земельної частки паю у грошовій формі (за згодою сторін розрахунки щодо орендної плати за землю можуть здійснюватися у натуральній формі; розрахунок у натуральній формі має відповідати грошовому еквіваленту вартості товару за ринковими цінами на дату внесення орендної плати) (п. 9 Договору); - обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється з урахуванням індексації (п. 10 Договору); - орендна плата вноситься у такі строки: з 01.01. по 30.12 (п. 11 Договору); - передача продукції в рахунок орендної плати оформляється відповідними актами (п. 12 Договору); - розмір орендної плати переглядається 1 раз в рік у разі: - зміни умов господарювання, передбачених договором; - зміни гранічних розмірів орендної плати, визначених Податковим кодексом України; - підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством; - погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; - в інших випадках, передбачених законом (п. 13 Договору); - у разі невнесення орендної плати з вини орендаря у строки, визначені цим договором, справляється пеня, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення (п. 14 Договору); - дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає його використанню, а також з інших підстав, визначених законом (п. 38 Договору); - за невиконання або неналежне виконання Договору сторони несуть відповідальність відповідно до закону та умов договору (п. 42 Договору). В порушення умов Договору оренди земельної ділянки № б/н від 25.12.2007, Орендар систематично не сплачував (недоплачував) Позивачу орендну плату, яка була істотна для нього, внаслідок чого Позивач був позбавлений того, на що розраховував при укладенні договору оренди земельної ділянки № б/н від 25.12.2007, а саме грошових коштів, які були необхідні для забезпечення соціальних цінностей, передбачених ст. 3 Конституції України, чим Позивачу була завдана матеріальна та моральна шкода. Згідно ст. 21 ЗУ «Про оренду землі» у редакції, чинній на момент укладення договору, орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою, згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Постановою Кабінету Міністрів № 220 від 03.03.2004 затверджено типовий договір оренди землі. Відповідно до п. 10 типового договору: «Обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється з урахуванням (без урахування) індексації» - непотрібне, чи то «з урахуванням», чи то «без урахування», необхідно закреслити». Згідно пункту 4 статті 179 ГК України при укладенні господарських договорів на основі типового договору, затвердженого КМУ сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови. Таким чином, все, що в договорі оренди може стосуватися індексації, може визначитися як «з урахуванням» або «без урахування» індексації. У разі якщо договором передбачено обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється з урахуванням, то таке обчислення може бути конкретизоване. Конкретизація не передбачає зміну суті проведення індексації, яка веде до погіршення умов індексації як механізму захисту доходу орендодавця. У свою чергу Законодавець передбачив захист доходу Орендодавця шляхом індексації орендної плати. Так ч. 2 ст. 21 ЗУ «Про оренду землі», обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.04.2019 в справі № 732/1799/17. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Таким чином, позивач має право на стягнення заборгованості: - за період з 01.04.2020 по 31.12.2020 зі строком сплати заборгованості 31.12.2020; - за період з 01.01.2021 по 31.12.2021 зі строком сплати заборгованості 31.12.2021; - за період з 01.01.2022 по 31.12.2022 зі строком сплати заборгованості 31.12.2022. За розрахунками позивача наведеними у позовній заяві, прострочена заборгованість з орендної плати за квітень-січень 2020 становить 490,95 грн., за 2021 рік 2001,99 грн., за 2022 рік 3889,93 грн., а всього 6382,87 грн. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. За розрахунками позивача прострочена заборгованість відповідача перед позивачем з урахуванням індексу інфляції станом на 01.04.2023 за період з 01.04.2020 по 01.04.2023 становить 7215,35 грн. За період з 01.04.2020 по 31.12.2022 сума трьох процентів річних від простроченої заборгованості становить 131,18 грн. Окрім іншого, Договором оренди земельної ділянки б/н від 25.12.2007, укладеного Сторонами, також передбачена відповідальність Орендаря у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором. Згідно пункту 14 Договору, у разі невнесення орендної плати з вини орендаря у строки, визначені цим договором, справляється пеня, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення. За розрахунками позивача наведеними у позовній заяві, загальна сума пені за порушення строків внесення орендної плати за період з 01.04.2020 по 01.04.2023 становить 2621,82 грн. Загальна сума заборгованості Відповідача перед Позивачем в межах строку позовної давності становить 9968,35 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 32 ЗУ «Про оренду землі» у редакції, чинній на момент укладення договору, на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених ст.ст. 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Згідно ст. 25 ЗУ «Про оренду землі» у редакції, чинній на момент укладення договору, орендар земельної ділянки зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку. У п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Відповідач має перед Позивачем за оренду земельної ділянки, в межах загальної позовної давності, прострочену заборгованість у сумі 9968,35 грн., яка є істотною для Позивача, оскільки складає більше 4 прожиткових мінімумів доходів громадян та впливає на фінансовий стан Позивача. Внаслідок невиконання орендарем умов Договору, Позивач був позбавлений того, на що розраховував при укладенні Договору, а саме грошових коштів, які були необхідні Позивачу для забезпечення соціальних цінностей, передбачених ст. 3 Конституції України, чим Позивачу була завдана матеріальна та моральна шкода. Наведені обставини є підставою для захисту права Позивача шляхом розірвання договору оренди землі, стягнення з Відповідача заборгованості з урахуванням умов укладеного Договору та з урахуванням умов укладеного Договору та з урахуванням ч. 2 ст. 625 ЦК України. В обгрунтування позовних вимог щодо розірвання договору оренди позивач посилається на постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.03.2019 у справі № 183/262/17, постанову Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 912/1385/17. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини. У зв`язку із істотним порушенням умов Договору оренди земельної ділянки, в частині систематичної несплати орендної плати за користування належною Позивачу на праві власності земельною ділянкою, Позивачу завдана також моральна шкода, яка проявилася у моральних переживаннях, нервових зривах, оскільки сума щорічної недоплати за Договором оренди земельної ділянки є для Позивача істотною та впливає на його фінансовий стан. Систематичним невиконанням Орендарем умов договору, останній позбавив Позивача того, на що він розраховував при укладенні договору, а саме грошових коштів, які були необхідні Позивачу для забезпечення соціальних цінностей. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, завданої Позивачу, останній враховує вимоги розумності і справедливості, характер та тривалість заподіяння позивачу душевних страждань та вважає, що достатнім розміром для компенсації такої шкоди буде сума 10000 грн. В обгрунтування позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди позивач посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду у справі № 216/3521/16-ц від 01.09.2020. На підставі вищевикладеного просить суд розірвати Договір оренди земельної ділянки № б/н від 25.12.2007 (земельна ділянка площею 2,4477 га, з цільовим призначенням для ведення сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: 7125188000:03:000:0300), укладений між [PERSON] та СТОВ «Придніпровське». Стягнути з СТОВ «Придніпровське» на користь [PERSON] 9968,35 грн., з яких: 7215,35 грн. прострочена орендна плата з урахуванням індексації; 131,18 грн. 3 % річних від простроченої суми заборгованості та 2621,82 грн. пені. Зобов`язати СТОВ «Придніпровське» передати земельну ділянку площею 2,4477 га, з цільовим призначенням для ведення сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: 7125188000:03:000:0300, власнику [PERSON] в стані, придатному для її цільового використання. Стягнути з СТОВ «Придніпровське» на користь [PERSON] 10000,00 грн. компенсації моральної (немайнової) шкоди. Стягнути з СТОВ «Придніпровське» на користь [PERSON] суму сплаченого судового збору в розмірі 3320,8 грн. та витрати на правничу (правову) допомогу (т. 1 а.с. 1-24). Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 30.03.2023 відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження (т. 1 а.с. 48-49). 25.04.2023 представником СТОВ «Придніпровське» - адвокатом Новіковим М.В. поданий до суду відзив на позовну заяву, який мотивований наступним. Сторони уклали договір оренди землі від 25.12.2007 р. Відповідно до п. 5 договору, - нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 31814 грн. Відповідно до п. 9 договору, - орендна плата вноситься орендарем у розмірі не менше 2 % від вартості земельної частки-паю. Згідно п. 11 договору, - орендна плата вноситься у такі строки з 01.01 по 30.12. Додатковою угодою від 23.08.2016 сторони внесли зміни до договору оренди землі, а саме: п. 5 договору оренди землі викладено у наступній редакції, - проіндексована нормативна грошова оцінка земельної ділянки станом на 01.01.2016 складає 105031,47 грн. П. 9 договору оренди землі викладено у наступній редакції, - Орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі: до 01.01.2018 6 %, з 01.01.2018 7 % від вартості земельної частки-паю у грошовій формі (за згодою сторін розрахунки щодо орендної плати за землю можуть здійснюватися у натуральній формі: розрахунок у натуральній формі має відповідати грошовому еквіваленту вартості товарів за ринковими цінами на дату внесення орендної плати). Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру на виконання ст. 289 ПКУ повідомила, що коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель у розрізі років становить: 2020 рік 1,0; 2021 рік 1,0 (для сільськогосподарських угідь та 1,1 (для земель несільськогосподарського призначення). Орендна плата протягом 2008 2022 років виплачувалася відповідачем та приймалася позивачем з урахуванням індексації нормативно грошової оцінки земель у більшому розмірі ніж то було передбачено договором оренди землі і на збільшену орендну плату відповідач все одно нараховував індексацію нормативної грошової оцінки землі. У додатковій угоді від 23.08.2016 сторони проіндексували нормативно грошову оцінку земельної ділянки до 105031,47 грн., чим автоматично збільшили орендну плату. Відповідач щороку виплачуючи орендну плату у збільшеному розмірі та з урахуванням індексації нормативно грошової оцінки земель, а позивач щороку приймаючи орендну плату у збільшеному розмірі та з урахуванням індексації нормативної грошової оцінки земель дійшли згоди щодо збільшення розміру орендної плати та дійшли згоди щодо виплати орендної плати з урахуванням індексації нормативно грошової оцінки земель. Позивач, отримавши орендну плату нараховану з урахуванням індексації нормативної грошової оцінки земель, заявив позов про стягнення орендної плати ще з урахуванням індексу інфляції, відповідно до ст. 21 ЗУ «Про оренду землі», тобто позивач намагається отримати подвійну індексацію, що суперечить законодавству, правовим позиціям Верховного Суду та принципу добросовісності, а поведінка позивача є суперечливою. На обгрунтування своєї позиції представник відповідача посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц, відповідно до якого у разі якщо договір виконувався обома сторонами (зокрема, орендар користувався майном і сплачував за нього, а орендодавець приймав платежі), то оцінка договору як неукладеного виключається, такий договір оренди вважається укладеним та може бути оспорюваним (за відсутності законодавчих застережень про інше). У постанові Верховного Суду України від 19.08.2014 у справі № 3-59гс14 та у постанові Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 910/1163/17 зроблено висновок про те, що схвалення правочину може відбутися також і у формі мовчазної згоди, і у вигляді певних поведінкових актів (так званих конклюдентних дій) особи сторони правочину (наприклад, проведення, прийняття оплати). Також, у відзиві на позов, представник посилається на правову позицію викладену у постанові Верховного Суду від 09.03.2023 у справі № 695/2077/21 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 щодо заборони суперечливої поведінки «venire contra factum proprium». В обґрунтування заперечень щодо позову представник відповідача посилається також на правову позицію викладену у постанові Верховного Суду від 16.03.2020 у справі № 922/1658/19, відповідно до якої колегія суддів дійшла висновку, що хоча природа як індексації нормативної грошової оцінки, так і індексації орендної плати базується на індексі споживчих цін, обрахованих Державною службою статистики України, однак індексація нормативної грошової оцінки не є тотожною індексації орендної плати. Водночас, з урахуванням положень ст. 21 ЗУ «Про оренду землі» та принципу свободи договору, сторони договору оренди землі можуть передбачити саме автоматичну щорічну індексацію нормативної грошової оцінки для визначення розміру орендної плати за договором оренди землі. Проте у такому разі, зважаючи на природу індексації, одночасна подвійна індексація орендної плати та індексація нормативно грошової оцінки не повинна застосовуватися. Отже, орендна плата виплачена відповідачем повністю, відповідач не порушував умови договору оренди землі. У зв`язку із цим просить відмовити у задоволенні позову. Повідомив про те, що відповідач планує понести витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 150000 грн. Докази понесення витрат на професійну правничу допомогу будуть подані протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення у справі (т. 1 а.с. 64-68). 03.05.2023 позивачем [PERSON] подана до суду заява про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до відомостям якої остання просить суд розірвати Договір оренди земельної ділянки № б/н від 25.12.2007 (земельна ділянка площею 2,4477 га, з цільовим призначенням для ведення сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: 7125188000:03:000:0300), укладений між [PERSON] та СТОВ «Придніпровське». Стягнути з СТОВ «Придніпровське» на користь [PERSON] 24864,82 грн., з яких: 13544,30 грн. прострочена заборгованість з урахуванням індексів інфляції на кінець періоду; 329,44 грн. 3 % річних від простроченої суми заборгованості та 6142,44 грн. пені, 4475,67 грн ПДФО, 372,97 грн військовий збір. Зобов`язати СТОВ «Придніпровське» передати земельну ділянку площею 2,4477 га, з цільовим призначенням для ведення сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: 7125188000:03:000:0300, власнику [PERSON] в стані, придатному для її цільового використання. Стягнути з СТОВ «Придніпровське» на користь [PERSON] 10000,00 грн. компенсації моральної (немайнової) шкоди. Стягнути з СТОВ «Придніпровське» на користь [PERSON] суму сплаченого судового збору в розмірі 3320,8 грн. та витрати на правничу (правову) допомогу (т. 1 а.с. 75-97). 05.05.2023 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача адвокат Сініціна О.П. зазначає наступне. Так у відзиві на позовну заяву представник відповідача посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду у справі № 227/3760Ї19-ц від 26.10.2022, відповідно до якої не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Однак, із цього приводу зазначає, що предметом розгляду справи є розірвання Договору оренди земельної ділянки з підстав систематичної недоплати проіндексованої орендної плати за 2020-2022 р.р., а не визнання його неукладеним (недійсним). Також, представник відповідача у відзиві на позов посилається на постанову Верховного Суду України від 19.08.2014 у справі № 3-59гс14, на постанову Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 910/1163/17, на постанову Верховного Суду від 09.03.2023 у справі № 695/2077/21, а також на постанову Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 та зазначає, що до спірних правовідносин необхідно застосовувати доктрину «venire contra factum proprium» (заборони суперечливої поведінки), яка проявляється, зокрема, у кваліфікації певних поведінкових актів (конклюдентних дій) особи сторони правочину як волевиявлення, яке свідчить про вчинення правочину, зокрема про його схвалення. В свою чергу від вказаних позицій відступила Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц, відповідно до якої конклюдентними діями може підтверджуватися лише укладення договору в усній формі. Стосовно твердження представника відповідача про те, що орендна плата позивачу за 2008-2022 р.р. виплачувалась відповідачем та приймалась Позивачем з урахуванням індексації нормативно-грошової оцінки земель, зазначає про те, що відповідно до п.п. 13 договору оренди земельної ділянки, розмір орендної плати переглядається один раз у рік, а п. 36 договору передбачено, що зміна його умов здійснюється в письмовій формі за взаємною згодою сторін. З 27.12.2007 до 23.08.2016 розмір орендної плати сторонами не переглядався, укладаючи Додаткову угоду до Договору від 23.08.2016 сторони змінили розмір орендної плати і погодили його з 01.01.2018 у розмірі 7 % від вартості земельної частки-паю 105031,47 грн. у грошовій формі, що складає 7352,20 грн. на рік. В період з 2016 року Сторони не змінювали умов договору у частині зміни розміру орендної плати чи перегляду нормативної грошової оцінки землі. Водночас виплата орендної плати позивачу в підвищеному розмірі не є переплатою орендної плати, а є добровільним збільшенням орендарем її розміру без внесення змін до Договору оренди землі. Крім того, наведені посилання представника відповідача не можуть бути взяті до уваги й тому, що ЗУ «Про оренду землі» та умовами Договору оренди земельної ділянки від 27.12.2007 та Додаткової угоди від 23.08.2016 чітко передбачений порядок оплати орендної плати і не передбачено її внесення наперед, достроково. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди (ст. 21 ЗУ «Про оренду землі»). Отже, за загальним правилом індексувати необхідно лише орендну плату, якщо інше не передбачено у договорі оренди. Індексація ж нормативної грошової оцінки може використовуватися, як правило, для визначення розміру земельного податку за відсутності договору оренди земельної ділянки. Якщо обов`язкова індексація нормативної грошової оцінки не визначена у договорі, то обчислення орендної плати відбувається відповідно до норм Закону (індексується лише орендна плата). Таким чином, нарахування орендної плати із застосуванням коефіцієнтів індексації нормативної грошової оцінки земель законом не передбачено. Отже, тлумачення умов Договору оренди земельної ділянки від 27.12.2007 свідчить, що: 1. Сторони не пов`язали автоматичну зміну розміру орендної плати залежно від збільшення нормативної грошової оцінки земельної ділянки та відповідні зміни до договору не вносилися, а тому підстави враховувати збільшення нормативної грошової оцінки земельної ділянки для визначення боргу з орендної плати за 2020-2022 рік відсутні; 2. У пункті 10 договору оренди сторони домовилися про те, що обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексації (індексів інфляції). Тому відповідач був зобов`язаний вносити орендну плату з урахуванням індексів інфляції (т. 1 а.с. 114-119). 16.05.2023 представником відповідача адвокатом Новіковим М.В. подано до суду заперечення на відповідь на відзив, яке мотивоване наступним. Відповідно до ч. 1 ст. 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). Згідно постанови Верховного Суду від 06.11.2020 у справі № 175/884/17, - тлумачення необхідно розуміти як спосіб надання можливості виконання сторонами умов правочину, тому тлумачення договору можливе до початку виконання сторонами його умов. З 2008 по 2022 р.р. орендна плата виплачувалася відповідачем та приймалася позивачкою з урахуванням індексації нормативної грошової оцінки земель. У додатковій угоді від 23.08.2016 сторони проіндексували нормативну грошову оцінку земельної ділянки до 105031,47 грн., чим автоматично збільшили орендну плату. Позивач з 2008 по 2022 роки не зверталася за виплатою орендної плати з урахуванням індексу інфляції. Постановою Верховного Суду від 16.03.2020 у справі № 922/1658/19 встановлено, що природа як індексації нормативно грошової оцінки, так і індексації орендної плати базується на індексі споживчих цін, обрахованих Державною службою статистики України. Зважаючи на природу індексації, одночасна подвійна індексація орендної плати та індексація нормативної грошової оцінки не повинна застосовуватися. Вказаним доведено, що сторони дійшли згоди та тлумачили договір однаково, а саме: орендна плата виплачується з урахуванням індексації нормативної грошової оцінки земель, а індекс інфляції не застосовується. Так як договір вже виконаний сторонами то іншого тлумачення не може бути. Стосовно твердження представника позивача у відповіді на відзив про те, що виплата орендної плати позивачу в підвищеному розмірі не є переплатою орендної плати, а є добровільним збільшенням орендарем її розміру без внесення змін до договору оренди землі зазначив, що в даній ситуації може існувати тільки два стани: 1.Орендна плата сплачена у розмірі більшому ніж то передбачено первинним договором є переплатою, позивачка не погоджувала збільшення орендної плати і на підтвердження своєї незгоди мала одразу повернути переплату; 2.Сторони досягли угоди про збільшення розміру орендної плати і орендар виплатив, а орендодавець прийняв орендну плату у збільшеному розмірі, чим сторони внесли зміни до договору (т. 1 а.с. 137-138). Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 09.06.2023 закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті (т. 1 а.с. 164-166). Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 02.11.2023 відмовлено у задоволені клопотання представника відповідача адвоката Новікова М.В. про повернення до стадії підготовчого провадження (т. 1 а.с. 238 - 240). Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 23.01.2024 витребувано у СТОВ «Придніпровське» та у Головному управлінні Держгеокадастру у Чепркаській області завірену належним чином копію договору оренди землі від 25.12.2007 укладеного між [PERSON] та СТОВ «Придніпроське» (т. 2 а.с. 18-19). 24.01.2024 до суду з СТОВ «Придніпровське» надійшла копія договору оренди землі від 25.12.2007 укладеного між [PERSON] та СТОВ «Придніпровське». 13.02.2024 до суду надійшов лист № 9-23-0.62-905/2-24 від 05.02.2024 Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, відповідно до відомостям якого в установі витребуваний договір відсутній. У судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з`явилися, від останньої надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та його представника. Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Представник відповідача СТОВ «Придніпровське» - адвокат Новіков М.В. просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивача повністю з підстав зазначених ним у відзиві на позов та інших його письмових заявах. Також, під час прийняття рішення, просив врахувати останню позицію Верховного Суду у аналогічних правовідносинах викладену у постанові від 12.04.2023 у справі № 175/642/19. Стосовно наданої відповідачем належним чином засвідченої копії договору оренди землі укладеного між [PERSON] та СТОВ «Придніпровське» повідомив, що оригінал договору зберігався у відповідача в архіві та був переданий йому СТОВ «Придніпровське» на виконання ухвали суду про витребування доказів, у зв`язку із чим раніше йому не було відомо про те, що він має деякі розбіжності із договором оренди землі наданим позивачем. Відносно розбіжностей у п. 10 договору стосовно обраних умов «з урахуванням» та «без урахування» зазначив, що ці розбіжності не впливають на позицію сторін у справі, так як представник позивача вважаючи, що в п. 10 договору не обраний вказаний варіант посилалася на положення ст. 21 ЗУ «Про оренду землі», відповідно до якого обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди, а відповідач вважає, що в п. 10 сторони взагалі домовилися, що обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з врахуванням індексації нормативної грошової оцінки землі, що в подальшому і підтвердили своєю поведінкою. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступні обставини справи. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1\~ст. 4 ЦПК України). Частиною першою\~статті 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 2\~ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Отже, під час розгляду справи суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Предметом позову, відповідно до змісту позовних вимог, є розірвання Договору оренди земельної ділянки № б/н від 25.12.2007, стягнення заборгованості за договором оренди, зобов`язання передати земельну ділянку власнику, стягнення компенсації моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до змісту позову підставою позову зазначено істотне порушення відповідачем умов договору оренди землі шляхом виплати позивачу орендної плати без врахування індексу інфляції, що має наслідком розірвання договору оренди землі в одностороннньому порядку та стягнення з відповідача на користь позивача моральної (немайнової) шкоди. Судом в ході розгляду справи встановлено, що 25.12.2007 між [PERSON] та СТОВ «Придніпровське» в особі директора Андрущенка П.Ф. був укладений договір оренди земельної ділянки площею 2,45 га. (т. 1 а.с. 28-31). Відповідно до змісту договору його предметом є передача [PERSON] в оренду СТОВ «Придніпровське» земельної ділянки розміром 2,45 га (п. 1 Договору). Відповідно до п. 5 Договору нормативна грошова оцінка земельної діялнки становить 31814 грн. Договір укладений строком на 10 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію (п. 8 Договору). Згідно п. 9 Договору орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі не менше 2 % від вартості земельної частки-паю у формі - за бажанням орендодавця. Пункт 10 Договору передбачає умову обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки з урахуванням (без урахування) індексації. Непотрібне слід закреслити. Судом встановлено, що в копії договору оренди земельної ділянки від 25.12.2007 наданого позивачем не обрані умови вказаного пункту. У примірнику договору оренди землі наданого відповідачем в п. 10 міститься закреслення речення (без урахування) індексації. Жодна із сторін по справі не ставила перед судом питання щодо призначення по справі судової технічної експертизи документа на наявність закреслень виконаних пізніше укладеного договору оренди землі. Отже, виходячи із наявності двох примірників договорів оренди землі, які мають деякі відмінності в їх змісті, зокрема в п. 10 та за умови відсутність третього примірника, який повинен зберігатися у Головному управліні Держгеокадастру у Черкаській області, суд враховує наступне. Так, виходячи із позиції позивача, у випадку не обрання сторонами договору умов в п. 10 договору, сплата орендної плати повинна відбуватися згідно з положеннями ст. 21 ЗУ «Про оренду землі», тобто з врахуванням індексу інфляції. При цьому, відповідно до тверджень представника позивача, сплата орендної плати з врахуванням індексації нормативної грошової оцінки земельної ділянки взагалі не передбачена законом, а використовується лише з метою оподаткування. Натомість відповідач наполягає на тому, що сторони договору погодили сплату орендної плати з врахуванням індексації саме нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а не з врахуванням індексу інфляції. Таким чином, із вищенаведеного можливо зробити висновки про те, що у даному випадку положення п. 10 підлягає тлумаченню судом в розрізі понять, що сторони мали на увазі під терміном індексація, а отже наявність розбіжностей в примірниках договору не має істотного значення для розгляду справи. Відповідно до положень п. 11 Договору орендна плата вноситься у такі строки з 01.01. по 30.12. Передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформлюється відповідними актами (п. 12 Договору). Розмір орендної плати переглядається 1 раз в рік у разі: - зміни умов господарювання, передбачених договором; - зміни розмірів земельного податку, підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством; - погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; - в інших випадках передбачених законом (п. 13 Договору). Дія договору припиняється шляхом його розірвання за: - взаємною згодою сторін; - рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом (п. 38). Умовою розірвання договору в односторонньому порядкує судове рішення (п. 39). Відповідно до Прикінцевих положень даного договору він набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Вищезазначений договір був зареєстрований у Чорнобаївському районному відділі Черкаської регіональної філії ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 20.10.2008 за № 040879700365. Також, 23.08.2016 між [PERSON] та СТОВ «Придніпровське» в особі директора Андрущенка П.Ф. була укладена додаткова угода до Договору оренди земельної ділянки від 25.12.2007 (т. 1 а.с. 32). Відповідно до умов цієї додаткової угоди сторони вирішили внести в договір оренди земельної ділянки від 25.12.2007 слідуючи зміни та доповнення: Викласти п. 1 у такій редакції: 1. Орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться в адміністративних межах Придніпровської сільської ради, кадастровий номер: 7125188000:03:000:0300. Викласти п. 2 у такій редакції: 2. В оренду передається земельна ділянка загальною площею 2,4472 га., у тому числі 2,4472 га рілля. Викласти п. 5 у такій редакції: 5. Проіндексована нормативна грошова оцінка земельної ділянки станом на 01.01.2016 становить 105031,47 грн. Викласти п. 8 у такій редакції: 8. Договір укладено терміном до 31.12.2027. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. Викласти п. 9 у такій редакції: 9. Орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі: до 01.01.2018 6 %, з 01.01.2018 7 % від вартості земельної частки паю у грошовій формі (за згодою сторін розрахунки щодо орендної плати за землю можуть здійснюватися у натуральній формі; розрахунок у натуральній формі має відповідати грошовому еквіваленту вартості товарів за ринковими цінами на дату внесення орендної плати). Викласти п. 14 у такій редакції: 14. У разі невнесення орендної плати з вини орендаря у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення. Доповнити Договір п. 35.1 та викласти його у такій редакції: 35.1 Передача у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки заборонено. Дійсна додаткова угода є невід`ємною частиною вищевказаного договору і набирає чинності після її підписання та державної реєстрації. Вищевказана додаткова угода до Договору оренди земельної ділянки була зереєстрована у Реєстрі речових прав на нерухоме майно 25.07.2017, що підтверджується відповідним витягом (т. 1, а.с. 36-37). Розглядаючи справу, суд керується нормами матеріального права, які діяли станом на дату виникнення правовідносин. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно зі статтею 13 цього Закону договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до статті 21 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на дату укладення договору, орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до ЗУ «Про плату за землю»). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Відповідно до пункту 289.1 статті 289 ПК України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Відповідно до положень пункту 289.2 статті 289 ПК України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 1 січня поточного року. Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель. Хоча природа як індексації нормативної грошової оцінки, так і індексації орендної плати базується на індексі споживчих цін, обрахованих Державною службою статистики України, проте механізм їх застосування є різними як за правовим змістом так і за суб`єктами застосування. Зокрема, індексація нормативної грошової оцінки здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, із застосуванням певної методики (стаття 289 ПК України). Більше того, різні числові показники індексації нормативної грошової оцінки та індексу споживчих цін за 2016, 2017, 2018 роки підтверджують відмінність цих двох показників. Пунктами 288.5.1., 288.5 статті 288 ПК України передбачено, що мінімальна орендна плата встановлена у розмірі трьох відсотків нормативної грошової оцінки землі. Відповідно до статей 1, 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника; розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі. Кабінет Міністрів України може встановлювати інші об`єкти індексації, що не передбачені частиною першою цієї статті. Положеннями пункту 2 частини першої статті 13, частини першої статті 15 Закону України «Про оцінку земель» визначено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності. Підставою для проведення оцінки земель (бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок) є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотною умовою договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення, перегляду та відповідальності за її несплату. Таким чином,\~нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати. Отже, орендар зобов`язаний самостійно за наявності відомостей про нормативну грошову оцінку землі перераховувати розмір орендної плати. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 03 грудня 2013 року у справі № 3-34гс13 та від 20 серпня 2013 року у справі № 3-21гс13 та підтримана Верховним Судом, зокрема у постанові від 26 травня 2021 року у справі № 540/544/18 (провадження № 61-13979св19). Згідно з відомостями Держгеокадастру про індексацію нормативної грошової оцінки земель за 2021 рік, які розміщено у вільному доступі на сайті Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру (https://land.gov.ua/derzhheokadastr-povidomliaie-pro-indeksatsiiu-normatyvnoi-hroshovoi-otsinky-zemel-za-2021-rik/) встановлено, що у 2016, 2017, 2018 роках індексація нормативно грошової оцінки землі проводилась. Відповідно до інформації, наданої Державною службою статистики України, індекс споживчих цін за 2021 рік становив 110%. Пунктом 9 підрозділу 6 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України (в редакції Закону України від 30 листопада 2021 року \~№ 1914IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень») встановлено, що індекс споживчих цін, який використовується для визначення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, застосовується із значенням 100 відсотків, зокрема за 20172022 роки для сільськогосподарських угідь (ріллі, багаторічних насаджень, сіножатей, пасовищ та перелогів). Відповідно значення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель і земельних ділянок становлять: для сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги) за період за 2017 - 2022 роки 1,0; для сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги) за 2016 рік 1,0. Тобто, коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земельних ділянок сільськогосподарського призначення у період з 2016 2021 років не змінювався, та становив 1,0 %. До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 10 квітня 2019 року у справі № 732/1705/16-ц (провадження № 61-29685св18), від 03 лютого 2021 року у справі № 618/1078/19-ц (провадження\~№ 61-12935св20). Відповідно до підпункту 170.1,1 пункту 170.1 статті 170 ПК України, податковим агентом платника податку - орендодавця щодо його доходу від надання в оренду (емфітевзис) земельної ділянки сільськогосподарського призначення, земельної частки (паю), майнового паю є орендар. Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок. Згідно з підпунктом 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок на доходи фізичних осіб та військовий збір із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку у відсотку, визначену статтею 167 ПК України, і ставку військового збору 1,5 відсотки, встановлену підпунктом 1.3 пункту 161 підрозділу 10 розд. XX ПК України. До вказаних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 12.04.2023 у справі № 175/642/19. Так, під час розгляду вищезазначеної справи Верховний Суд зробив наступні висновки: «… суд апеляційної інстанції залишив поза увагою, що для визначення розміру орендної плати використовується нормативна грошова оцінка землі, яка розраховується за формулою, виходячи із індексу споживчих цін за попередній рік за формулою, визначеною статтею 289 ПК України, тому висновки суду апеляційної інстанції про те, що позивачу нараховувалася орендна плата без урахування індексу інфляції є помилковими, оскільки відповідач сплачував орендну плату з урахуванням індексації нормативної грошової оцінки землі, яка у свою чергу розраховується на базі індексу споживчих цін, що за вказаний період становив 1,0 %. Таким чином, розмір орендної плати, виплачений позивачу, є змінною величиною у зв`язку з визначенням його у процентах від нормативної грошової оцінки земельної ділянки з одночасною індексацією, що прямо передбачено ПК України. Умовами укладеного між сторонами цієї справи договору оренди передбачено обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку приватної власності з урахуванням індексації, тобто індексації нормативно грошової оцінки землі (пункт 11 договору оренди), що дає суду право застосувати положення статті 21 Закону України «Про оренду землі» у поєднанні зі статтею 289 ПК України. Оскільки за умовами договору, укладеного між сторонами, не передбачено внесення орендної плати із урахуванням індексу інфляції, за встановленими обставинами орендна плата вносилась відповідачем відповідно до умов договору із урахуванням індексації нормативно грошової оцінки (стаття 289 ПК України), тому висновки суду апеляційної інстанції про необхідність сплати відповідачем орендної плати, обрахованої за показниками статті 288 ПК України, тобто визначення річної суми платежу з орендної плати у межах 12 % нормативно грошової оцінки, є помилковими…» На вказані висновки Верховного Суду посилався представник відповідача у судових дебатах. Натомість в обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на висновки Верховного Суду викладені у постанові від 10.04.2019 в справі № 732/1799/17, в яких Верховний Суд прийшов до наступного: «…41.\~У справі, яка переглядається, у пункті 12 спірних договорів сторони погодили, що обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції. 42.\~Однак, у порушення умов укладених між сторонами договорів, орендарем здійснювалася орендна плата без урахування\~індексів інфляції, які є складовою орендної плати, що свідчить про систематичну несплату у цій частині орендної плати, визначеної договором. 43.\~Поза увагою суду залишився той факт, що систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться…» Отже, аналізуючи вищевказані рішення Верховного Суду, суд вважає, що для вирішення спору необхідно в першу чергу з`ясувати справжній зміст спірного правочину. Так,\~ст. 213\~ЦК України передбачає право суду тлумачити подібні незрозумілі правочини (договори) і шляхом аналізу тексту визначати, про що саме домовилися сторони. Верховний Суд під час розгляду справи № 753/11000/14-ц про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу квартири в постанові від 18.04.2018 прийшов до наступних висновків: «…Відповідно до частини першої статті 637 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 ЦК України. У частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення. Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів. Другим рівнем тлумачення (у разі, якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину, а також з чого вони виходили при його виконанні. Третім рівнем тлумачення (при безрезультативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніш в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення. Таким чином, тлумаченню підлягає зміст правочину або його частина за правилами, встановленими статтею 213 ЦК України. Аналіз змісту договору купівлі-продажу свідчить, що правила встановленні статтею 213 ЦК України не дозволяють визначити зміст відповідної умови договору купівлі-продажу щодо порядку проведення розрахунку. Оскільки ці правила не дають можливості визначити справжній зміст відповідної умови договору купівлі-продажу щодо порядку проведення розрахунку, тому потрібно застосовувати тлумачення\~contra proferentem. Contra proferentem\~(лат.\~verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem\~ слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав). Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які «не були індивідуально узгоджені» (no individually negotiated), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір «під переважним впливом однієї зі сторін» (under the diminant sinfluence of the party). Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року)…». Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до\~статті 6\~цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Статтею 627 ЦК України\~визначено свободу договору, а саме: відповідно до\~статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Відповідно до ч. 1\~ст. 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Аналізуючи положення спірних договорів, суд приходить до висновку про необхідність здійснення тлумачення правочину враховуючи саме подальшу поведінку сторін, оскільки а ні зі змісту п. 10 Договору, а ні з порівняльного аналізу його інших частин не можливо встановити дійсного волевиявлення сторін, враховуючи те, що сторони в договорі не встановили механізму нарахування індексації. Так, із позиції сторін слідує, що орендна плата позивачу виплачувалася протягом 2008 2022 року з урахуванням індексації нормативної грошової оцінки земель, що підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків (т. 1 а.с. 38-40). У додатковій угоді від 23.08.2016 сторони домовилися про застосування проіндексованої нормативної грошової оцінки земельної ділянки до 105031,47 грн., чим фактично збільшили розмір орендної плати. Суд звертає увагу на те, що позивач [PERSON] приймав орендну плату сплачену відповідачем у такому розмірі з моменту укладення договору, тобто з 2008 року, із позовною заявою про розірвання договору оренди земельної ділянки, стягнення заборгованості за Договором оренди, передачу земельної ділянки власнику та стягнення моральної (немайнової) шкоди звернулася лише 28.03.2023. Отже, аналізуючи подальшу поведінку сторін, на переконання суду, можливо зробити висновки про те, що сторони тлумачили умови договору оренди так, що орендна плата виплачується з урахуванням саме індексації нормативної грошової оцінки земель. Крім того, суд враховує те, що жодних матеріальних збитків позивачу діями відповідача завдано не було, оскільки остання протягом дії договору отримувала орендну плату у збільшеному розмірі. Отже, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про відсутність порушень відповідача у нарахуванні орендної плати позивачу, а тому позов у частині стягнення заборгованості за Договором оренди землі задоволенню не підлягає. У статті 141 ЗК України серед підстав припинення права користування земельною ділянкою, зокрема в пункті «д» частини першої цієї статті передбачено систематичну несплату земельного податку або орендної плати. Разом з тим згідно із частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Виходячи з системного аналізу зазначених положень законодавства та враховуючи врегулювання відносин, пов`язаних із орендою землі, зокрема, положення ЦК України, необхідно дійти висновку, що при вирішенні питання щодо розірвання договору оренди з підстави, передбаченої пунктом «д» статті 141 ЗК України, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України, згідно якої необхідна наявність істотного порушення стороною договору. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічний висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 293/1011/16-ц (провадження № 61-29970сво18). Отже, за відсутності порушень умов договору зі сторони відповідача, відсутні підстави для розірвання договору оренди землі, передбачені пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України та\~частиною другою статті 651 ЦК України. Оскільки позовна вимога щодо зобов`язання СТОВ «Придніпровське» передати земельну ділянку власнику земельної ділянки [PERSON] є похідною від вимоги щодо розірвання договору оренди земельної ділянки, тому у задоволенні вказаної вимоги також слід відмовити. Стосовно позовної вимоги щодо стягнення моральної (немайнової) шкоди суд зазначає наступне. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України). Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за\~наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України). Моральна шкода відшкодовується\~незалежно від вини\~органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). Отже, оскільки судом не встановлено в діях відповідача порушень умов договору оренди землі в частині сплати позивачу орендної плати, позовна вимога щодо стягнення із відповідача на користь позивача моральної (немайнової) шкоди також не підлягає до задоволення. Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України). Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для задоволення позовних вимог позивача. Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 2 ст. 141 ЦПК України). Оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача, судові витрати по справі залишаються за позивачем. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).

Outcome: dismissed