Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-25 00:00:00

Позивач Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії, в обґрунтування позову зазначивши наступне. Позивач за період з листопада 2021 року по лютий 2023 року надав відповідачу у нежитлове приміщення [ADDRESS] , належне ЇЙ на праві власності, послуги з постачання теплової енергії, як спожитої у будинку для потреб опалення, за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного та розподільного обліку. У зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань по оплаті отриманих послуг за відповідачем утворилася заборгованість у розмірі 47 201,89 гривень, яку позивач просить стягнути з відповідача у судовому порядку та просить стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 684,00 гривні. Ухвалою судді від 09.06.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки на подання заяв по суті справи. 02.08.2023 року від представника відповідача надійшов відзив на позов, згідно з яким відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що нараховані позивачем суми на оплату наданих послуг у заявленому до стягнення розмірі за поданими позивачем рахунками, не мають належного розрахунку, а доказів їх нарахування шляхом математичного підрахунку з урахуванням вимог законодавства не надано. Наполягав, що позовна заява не містить належних доказів визначення спожитого обсягу теплової енергії та складових формул, за якими визначається вартість для конкретного споживача, у зв`язку з чим просить у задоволені позову відмовити. 21.08.2023 року представником позивача суду подані письмові пояснення, за замістом яких позивач не погоджується з доводами відповідача, викладеними у відзиві. Наполягає на тому, що у поданих до сплати відповідачем послуг позивача рахунках зазначено інформацію, яка є відкритою у загальному доступі, щодо типу приладу обліку теплової енергії, за яким обраховано вартість послуг, його заводський номер, попередні і поточні покази, різниця між обсягами та обсяг спожитої Гкал, а також детальний обсяг спожитої теплової енергії загалом по будівлі та по приміщенню відповідача. Тому вважає доведеним факт надання послуги та її обсяг та обґрунтованим розмір нарахованої заборгованості, який відповідачем належним чином не спростовано. Крім того, представником позивача у письмових поясненнях наведені формули, на підставі яких сформовані рахунки за надані послуги, відповідно до «Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг», затвердженої Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 року № 315. У судове засідання представник позивача не з`явилася, суду подала письмову заяву про розгляд справи у її відсутність без фіксації судового процесу, зазначила, що підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити у повному обсязі з урахуванням доказів, викладених у письмових поясненнях. Відповідач та її представник у судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомили. На підставі ст. 247 ЦПК України, суд розглянув справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідачу у справі [PERSON] на праві приватної власності належить нежитлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №247313364 від 09.03.2021 року (а.с. 6). За період 01.11.2021 року по 28.02.2023 року Концерн «Міські теплові мережі» надав до належного відповідачу приміщення [ADDRESS] , послуги з постачання теплової енергії на підставі запропонованого типового індивідуального Договору від 01.11.2021 року. Відповідно до ст. 9 Закону України „Про житлово-комунальні послуги, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Статтею 12 Закону України „Про житлово-комунальні послуги передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Такі договори можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір та колективний договір про надання комунальних послуг) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач, колективний споживач). Відповідно до ч. 4. ст. 13 Закону України „Про житлово-комунальні послуги, з пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або внесення змін до нього може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором. Так, законодавством передбачений двосторонній обов`язок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Матеріалами справи підтверджено, що позивачем було запропоновано укласти Договір про надання послуги з постачання теплової енергії. Відповідачем не надано будь-яких даних про те, що запропонований позивачем договір між сторонами не укладено, або укладено на інших умовах ніж тих, які викладено у долученому позивачем. Відповідно до Порядку відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 169 від 26.07.2019 року, дія цього Порядку поширюється на споживачів, виконавців комунальної послуги з постачання теплової енергії, виконавців комунальної послуги з постачання гарячої води, виконавців робіт з обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання та постачання гарячої води, операторів зовнішніх інженерних мереж, органи місцевого самоврядування. Власники квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, приєднаного до ЦО та ГВП, мають право відокремити (відключити) свою квартиру чи нежитлове приміщення від ЦО та ГВП у разі, якщо на день набрання чинності Законом України «Про житлово-комунальні послуги» не менше як половина квартир та нежитлових приміщень цього будинку відокремлена (відключена) від ЦО та ГВП, та влаштувати систему індивідуального теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання) у такій квартирі чи нежитловому приміщенні. З наданих позивачем матеріалів позову встановлено, що правовідносини між сторонами тривали з приводу постачання позивачем теплової енергії відповідачу у вищевказане нежитлове приміщення. Відповідачем не спростовано отримання обрахованої у рахунках позивача за надані послуги кількості теплової енергії, відпущеної за вказаний період. Вартість наданих позивачем послуг становила 47 201,89 гривень, що підтверджується відповідними рахунками за надані послуги, наданими позивачем (а.с. 7-22), яка залишається не оплаченою відповідачем і складає заборгованість у зазначеному розмірі, що підтверджується розрахунком основного боргу, наданим позивачем (а.с. 5). Відповідно до ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України „Про житлово-комунальні послуги, споживач, серед іншого має право у встановленому законодавством порядку відключитися від систем централізованого теплопостачання та постачання гарячої води. Відповідачем не було надано будь-яких доказів щодо відключення належного їй на праві власності нежитлового приміщення від мережі опалення, отже не спростовано обставин підтверджених позивачем належними доказами щодо постачання до нього теплової енергії. З поданих позивачем матеріалів позову вбачається, що житловий будинок [ADDRESS] оснащений приладом комеційного обліку теплової енергії та в приміщеннях будинку встановлено розподільчий прилад обліку. Відповідно до п. 11 запропонованого позивачем Договору, обсяг спожитої відповідачем у будинку послуги визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будинку за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.18 № 315. У Розділі І Методики визначено, що розподіл між споживачами обсягу спожитих комунальних послуг здійснюється на підставі визначених на розрахункову дату споживання (фактичних, розрахункових або скоригованих (приведених)) обсягів комунальної послуги за відповідний розрахунковий період. Розрахунковою датою є останній день розрахункового періоду. Розподіл обсягів спожитих у будівлі/будинку комунальних послуг здійснюється між споживачами для житлових та нежитлових приміщень (в тому числі приміщень з індивідуальним опаленням, вбудованих, вбудовано-прибудованих або прибудованих приміщень, а також приміщень, які обладнані окремим входом), які є самостійними об`єктами нерухомого майна, не є самостійними об`єктами нерухомого майна, але перебувають у користуванні різних споживачів відповідних комунальних послуг, та власниками майнових прав на об`єкти нерухомого майна у завершеній будівництвом будівлі, право власності на які не зареєстровано. Розподіл між споживачами загального обсягу спожитої комунальної послуги у будівлі/будинку за відповідний розрахунковий період (далі - розподіл) здійснюється з урахуванням показань вузлів комерційного та розподільного обліку (теплолічильників, лічильників холодної води, лічильників гарячої води), установлених як у приміщеннях, так і за їх межами, або приладів-розподілювачів теплової енергії, установлених на опалювальних приладах опалюваних приміщень, а в окремих випадках - розрахунково. Для розподілу приймаються показання вузлів комерційного та розподільного обліку, приладів розподільного обліку теплової енергії станом на кінцеву дату розрахункового періоду, отримані виконавцем розподілу комунальної послуги, у спосіб, визначений договором про надання комунальної послуги. У разі, якщо одна будівля/будинок має два та більше вводи відповідної зовнішньої інженерної мережі, які оснащено вузлами комерційного обліку, то визначення обсягу спожитої послуги та її розподіл здійснюється за сумою всіх вузлів комерційного обліку відповідної комунальної послуги у будівлі/будинку. За рішенням співвласників будівлі/будинку розподіл може здійснюватися окремо для кожної її частини, що оснащена вузлом комерційного обліку відповідної комунальної послуги. Розділом ІІ Методики передбачені базові правила визначення та розподілу між споживачами загальних обсягів спожитих у будівлі/будинку комунальних послуг. Загальний обсяг теплової енергії на опалення будівлі/будинку (Qоп/буд) визначається за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку теплової енергії або розрахунково у разі його (їх) відсутності, тимчасового виходу з ладу або втрати. Загальний обсяг спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на опалення (Qоп/буд) у кожному розрахунковому періоді розподіляється на потреби безпосередньо опалення житлових/нежитлових приміщень (Qпр), забезпечення загальнобудинкових потреб на опалення (Qоп/з.п.б) будівлі/будинку та сумарного обсягу теплової енергії (Уi Qвідкл.і), що надходить до приміщень з індивідуальним опаленням та/або окремих приміщень з транзитними мережами опалення, у відповідності до встановленої формули. Розділом ІІІ Методики визначено, що у будівлі/будинку, у якій/якому частина приміщень оснащена приладами розподільного обліку теплової енергії, а решта приміщень не оснащена такими приладами, наявні приміщення з індивідуальним опаленням та/або окремі приміщення з транзитними мережами опалення, обсяг спожитої теплової енергії розподіляється за формулою (16) з урахуванням вимог розділів VI, VIII Методики. Зазначену формулу наведено представником позивача у письмових поясненнях, а також викладено детальну інформацію щодо нарахувань за послугу з постачання теплової енергії, спожитої теплової енергії по будинку та споживачу. Розрахунок позивача по заявленій сумі заборгованості відповідачем не спростовано та не надано обґрунтованих даних, з яких би вбачалося невідповідність розрахунків позивача фактичним обсягам споживання теплової енергії відповідачем. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України,\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Надані позивачем докази про наявність заборгованості по отриманим послугам у зазначеному розмірі суд вважає належними, допустимими та, оцінюючи їх у сукупності, вважає достатніми для підтвердження аргументів, викладених у позові. Доводи представника відповідача щодо необґрунтованості заявлених позовних вимог, у зв`язку з відсутністю належних доказів визначення спожитого обсягу теплової енергії та складових формул, за якими визначається вартість для конкретного споживача, та відсутності належних розрахунків за нарахованими сумами щодо стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи та спростовуються дослідженими судом доказами, які надано позивачем. В обгрунтування заперечень проти позову представником відповідача не надано контррозрахунків, складених на підставі достовірних даних, та не наведено обставин, які б свідчили про неправомірність нарахування плати за спожиту теплову енергію та за приєднане теплове навантаження. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України, при порушенні зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. На підставі викладеного, враховуючи, що на час розгляду справи судом сума заборгованості за послуги з постачання теплової енергії відповідачем не сплачена та матеріали справи не містять доказів того, що відповідачем було вжито заходи по погашенню заборгованості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі, та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача вказану суму заборгованості у розмірі 47\~201,89 гривень. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору в розмірі 2\~684,00 гривень, які підтверджені платіжною інструкцією № 8326 від 14.03.2023 року (а.с. 4).

Outcome: approved