Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-19 00:00:00

У листопаді 2021 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська звернулася [PERSON] із позовом до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Лозенко Валентина Володимирівна, Перша Дніпровська державна нотаріальна контора, в якому просить визнати недійсним заповіт [PERSON] , [INFO] укладений на користь [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом ДМНО 25.02.2021 року за реєстровим № 376 Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилається на\~те,\~що [INFO] помер її батько [PERSON] , який народився [INFO] та був зареєстрований на момент смерті за адресою: [ADDRESS] . 13 жовтня 2021 року за її заявою відкрита спадкова справа №269/2021. Предметом спадкування стала частка в розмірі 1/3 частини у квартирі [ADDRESS] . В той же час їй стало відомо, що її батько залишив після своєї смерті заповіт на користь відповідача, який не є знайомим їх родині. Вважає заповіт на підставі ст. ст. 215, 203 ЦК України недійсним, її померлий батько не міг здійснити оформлення заповіту на невідому особу, також вважає, що заповіт має ознаки фальсифікації і не може відповідати волі батька. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.11.2021 року справу передано на розгляд судді Кондрашову І.А. Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18.11.2021 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 23 травня 2022 року ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська, витребувано у Першої Дніпровської державної нотаріальної контори (вул. Володимира Вернадського, 19/21, м. Дніпро, 49000) матеріали спадкової справи № 269/2021 відносно [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~померлого [INFO] ;\~витребувано у Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко Валентини Володимирівни (вул. В`ячеслава Липинського, 12/38-А, м. Дніпро, 49000) копію заповіту та копію нотаріальної справи щодо посвідчення заповіту [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] , на користь [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського МНО 25.02.2021 року за реєстровим № 376. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2022 року залучено до справи у якості третьої особи на стороні позивача, що не заявляє самостійні вимоги [PERSON] , [INFO] (місце проживання: [ADDRESS] ). 30 травня 2023 року ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська, витребувано у Першої Дніпровської державної нотаріальної контори (вул. Володимира Вернадського, 19/21, м. Дніпро, 49000) матеріали спадкової справи відносно померлої [INFO] [PERSON] ( [INFO] ). Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2024 року клопотання адвоката Кузьміна Р.В., який діє в інтересах [PERSON] , про призначення експертизи залишено без задоволення та закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. [PERSON] та її представник у судове засідання не з`явилися, про день, час розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомив, жодних клопотань ними не надіслано. [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день, час розгляду справи повідомлявся належним чином, правом на подання відзиву на позовну заяву у порядку ст. 178 ЦПК України не скористався. [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про день, час розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, жодних клопотань третьою особою не надіслано. Представник Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори у судове засідання не з`явився. Надав до суду заяву в якій просить розглядати справу без його участі. Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Лозенко Валентина Володимирівна, у судове засідання не з`явилася, надала заяву в якій просить розглядати справу без її участі. Суд, враховуючи категорію та складність справи, характер і обсяг доказів, дійшов висновку про можливість розгляду спору за наявними у справі матеріалами (доказами), без проведення судового засідання. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до таких висновків. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Статтею 3 ЦК України, визначено перелік засад цивільного законодавства, зокрема: справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ч.1ст.3 ЦК України). Згідно із ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту права на спадкування пред`явлення позову про визнання заповіту недійсним, позивач в силу ст.\~10\~ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог. За змістом ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Загальні вимоги до форми заповіту закріплені у статті 1247 Цивільного кодексу України, відповідно до якої заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку , затвердженому Кабінетом Міністрів України. За приписами ч. ч. 1, 2 ст.\~1248\~ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу). Аналогічні положення закріплені п. 1.7 розділу 3 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, відповідно до яких нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути в голос прочитаний і підписаний ним, про що зазначається перед його підписом. Статтею 41\~Закону України\~«Про нотаріат» встановлено, що нотаріальні дії можуть вчинятися будь-яким нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування. Нотаріальні дії вчиняються в приміщенні державної нотаріальної контори, в державному нотаріальному архіві, приміщенні, яке є робочим місцем приватного нотаріуса, чи приміщенні органів місцевого самоврядування. В окремих випадках, коли громадянин не може з`явитися в зазначене приміщення, а також коли того вимагають особливості посвідчуваної угоди, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаними приміщеннями. Відповідно до ст.\~54\~Закону України\~«Про нотаріат» нотаріуси та посадові особи органів місцевого самоврядування, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують угоди, щодо яких законодавством встановлено обов`язкову нотаріальну форму, а також за бажанням сторін й інші угоди. Нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, перевіряють, чи відповідає зміст посвідчуваної ними угоди вимогам закону і дійсним намірам сторін. Відповідно до вимог ст.\~203\~ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 1 ст.\~215\~ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3,5,6 ст. 203 ЦК України, а саме - зміст правочину не може суперечити цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину визначені уст. 203 ЦК України, у тому числі, в силу частини 4 вказаної статті правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Згідно із ч. 2 ст.\~1257\~ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Позивачка просить визнати недійсним заповіт, складений від імені [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] , на користь [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського МНО 25.02.2021 року за реєстровим № 376. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що батько позивачки - [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] виданим 12 травня 2021 року Шевченківським районним у місті Дніпрі відділом реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), відповідний актовий запис за №889 (а.с. 17,18). Згідно Довідки № 24045 від 31.10.2017 року за адресою: [ADDRESS] були зареєстровані та зняті з реєстрації: [PERSON] , 1039 (померла [INFO] ), [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 19). За життя [PERSON] , [INFO] склав заповіт 25.02.2021 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Лозенко В.В., зареєстровано у реєстрі за №376 (а.с. 110), відповідно до якого зробив таке розпорядження: квартиру [ADDRESS] заповів [PERSON] , [INFO] . Нотаріальна справа щодо посвідчення заповіту [PERSON] від 25.02.2021 року, реєстровий номер № 376 містить заповіт, копію паспорту заповідача, довідку з місця реєстрації заповідача та витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с. 108-112). Після смерті [PERSON] за заявою позивачки Першою державною нотаріально конторою відкрита спадкова справа №269/2021 до майна померлого [INFO] [PERSON] (а.с. 115-142). До спадкової справи №269/2021 до майна померлого [INFO] [PERSON] (надалі спадкова справа №269/2021), у якості підтвердження права власності померлого на квартиру [ADDRESS] , додано документ - Реєстраційне повідомлення ДМБТІ на підставі Договору міни від 27.08.1996 року, реєстраційна книга № 211п за реєстровим номером 98, в якому окрім померлого [PERSON] право особистої власності на зазначену квартиру зареєстроване за [PERSON] , [PERSON] (а.с. 135-136). Спадкова справа № 269/2021 містить оскаржуваний заповіт та заяву відповідача [PERSON] про відмову від прийняття спадщини за всіх підстав в тому числі від належного спадкового майна за заповітом, що залишилось після смерті [PERSON] (а.с. 118). Також, матеріали справи містять копію спадкової справи № 132/2018 до майна померлої [INFO] [PERSON] , 1939 року народження (а.с.217-249), в якій наявна заява [PERSON] від 09.10.2018 року про відсутність у нього претензій щодо спадкового майна померлої, яка в свою чергу склала заповіт на користь доньки [PERSON] (а.с.241). Відповідно до вимог ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно із ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України і відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1ст. 638 ЦК України). З урахуванням приписів статті 203 ЦК України правочином є поєднання внутрішньої волі та волевиявлення сторін і воля учасників правочину полягає в їх обопільній, добровільній, усвідомленій згоді спільно досягти певної законної мети (набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки) шляхом прийняття на себе певних прав і обов`язків. Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Таким чином, підставою для визнання недійсним договору за частиною першою статті 215 ЦК України може бути встановлений судом дефект такого елемента правочину, як воля його учасника (учасників) - відсутність волі на укладення правочину або невідповідність волі та волевиявлення учасника (учасників) в момент вчинення правочину. В правовій позиції, висловленій в постанові від 18.12.2013 року №6-127цс13, Верховний Суд України зазначив, що вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене статтею 203 ЦК України, є важливим чинником, без якого неможливо укладення договору оренди земельної ділянки. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України). У статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Позивачем не доведено обґрунтованості її позовних вимог. Виходячи із встановлених фактичних обставин справи і вимог чинного законодавства, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з огляду на результат розгляду справи, суд вважає за необхідне судові витрати віднести за рахунок позивача. На підставі ст.ст. 3, 16, 203, 215, 1247, 1248 ЦК України,

Outcome: dismissed