Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-12 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом у якому просила суд ухвалити рішення, яким: Стягувати з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 5000 грн., але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з їх подальшою відповідною індексацією, починаючи з дня пред`явлення даного позову і до досягнення дитиною повноліття. Також позивачка просила позбавити [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . 24 січня 2024 року ухвалою судді у справі відкрито провадження, для розгляду справи у порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 13 лютого 2024 року за клопотанням позивачки, позов в частині вимоги до відповідача про стягнення аліментів залишено без розгляду. До початку підготовчого судового засідання від відповідача на адресу суду надійшла заява про визнання позову та розгляд справи за його відсутності. Представник позивачки направила суду заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивачки, позов підтримує у повному обсязі. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, направив висновок Печерської районної в м. Києві державної адміністрації, як органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітньої [PERSON] , [INFO] , як такого, що ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та догляду своєї дитини. За вказаних обставин суд визнав можливим проводити судове засідання за наявними у матеріалах справи доказами та ухвалити рішення у підготовчому судовому засіданні, оскільки відповідач визнав позов у повному обсязі. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 06 лютого 2018 року. Рішенням Дарницького районного суду від 09 вересня 2021 року у справі № 753/10131/21 шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . З червня 2020 року позивачка з відповідачем проживають окремо, донька постійно проживає разом з позивачкою. На момент вирішення даного спору позивачка з дочкою мешкають в належній позивачці на праві власності квартирі за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою ТОВ «Компанія з управління та житлової експлуатації «НОВОСЕРВІС» № 792 від 21.11.2023 року. Як зазначила позивачка з моменту розірвання шлюбу і по даний час вона самостійно займається вихованням дочки та її утриманням. Відповідач ніякої участі у вихованні та утриманні дочки не приймав, матеріальну допомогу на утримання дочки не надавав. Крім того зазначила, що відповідач не бере участі у вихованні своєї дочки, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. При цьому позивач вказує, що за фактичним місцем проживання їх з дочкою створені належні умови для навчання та розвитку дитини, дочка на даний час навчається у школі у м. Києві, позивачка самостійно матеріально забезпечує всі потреби дочки. У свою чергу відповідач, з червня 2020 року і по даний час дочкою взагалі не цікавиться, не піклується про її розвиток, навчання, стан здоров`я, не надає доступу до культурних, духовних, будь-яких інших цінностей, що є важливими для дитини у відповідному віці та періоді її зростання, не бере участі в її вихованні та утриманні. Згідно характеристики Ульяни, наданої навчальним закладом ТОВ «Новопечерська школа»: «Спілкування щодо шкільного життя дитини здійснюється виключно з мамою, яка долучається до заходів класу, відвідує батьківські зустрічі, дослухається до рекомендацій педагогів. Батько не бере участі у шкільному житті Ульяни, не відвідує батьківські збори, не реагує на запити, не надає зворотнього зв`язку про навчання дитини». Згідно довідки, виданої 03.11.2023 року Дитячим спортивним клубом STEFANIA: «Протягом навчання Ульяни її батько [PERSON] не приходив, успіхами доньки не цікавився. На заняття дитину систематично приводила матір [PERSON] , приймала участь у відкритих уроках та оплачувала навчання». Отже, відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків по вихованню доньки, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, що підтверджується вищезазначеними документами. Відповідач не виявляє бажання зустрічатись та спілкуватись з донькою, будь-які особисті контакти (зустрічі, побачення, спілкування засобами телефонного зв`язку) між ним та донькою відсутні. Він не відвідує доньку за місцем проживання, хоча адреса її проживання йому відома, не виявляє інтересу до її життя, не вітає з урочистими подіями, святами, днем народження, не бере участі в її вихованні та утриманні, не піклується про доньку, що свідчить про безвідповідальне ставлення до батьківських обов`язків по відношенню до власної дитини, про фактичне самоусунення від їх виконання. Останній раз [PERSON] бачила свого батька в грудні 2021 року. Від початку повномасштабного вторгнення російської федерації в Україну батьку байдуже як почувається його дитина, де, з ким і чи в безпеці вона. Печерська районна в м. Києві державної адміністрація, як орган опіки та піклування діючи в інтересах малолітньої дитини, у своєму висновку №105-1525 від 08 лютого 2024 року вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітньої [PERSON] , [INFO] , як такого, що ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та догляду своєї дитини. Такого висновку Печерська районна в м. Києві державної адміністрація, як орган опіки та піклування дійшла встановивши наступні обставини. Відповідно до мотивувальної частини висновку, органом встановлено, що до Печерської районної в місті Києві державної адміністрації як органу опіки та піклування надійшла ухвала Печерського районного суду міста Києва про відкриття провадження у справі за позовом гр. [PERSON] до гр. [PERSON] про позбавлення його батьківських прав. Зазначене питання розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Печерської районної в місті Києві державної адміністрації 06 лютого 2024 року та прийнято рішення. На засіданні комісії присутній батько дитини - гр. [PERSON] , матір дитини - гр. [PERSON] та її представник - адвокат Кириченко Наталія Олексіївна. З матеріалів справи відомо, що шлюб між гр. [PERSON] та гр. [PERSON] укладено 06 лютого 2018 року. [INFO] у позивача та відповідача народилась дочка - [PERSON] . Подружнє життя між батьками дитини не склалось і 09 вересня 2021 року рішенням Дарницького районного суду міста Києва, справа № 753/10131/21, шлюб між подружжям розірвано. Відповідно до характеристики, наданої адміністрацією Новопечерської школи, батько не бере участі у шкільному житті Ульяни, не відвідує батьківські збори, не реагує на запити, не надає зворотнього зв`язку про навчання дитини. Відповідно до довідки, наданої Дитячим Спортивним Клубом STEFANIA, де дитина навчалась з квітня 2021 року по серпень 2023 року, протягом навчання Ульяни, її батько - [PERSON] до навчального закладу не приходив, успіхами доньки не цікавився. В матеріалах справи міститься нотаріальна заява [PERSON] , складена 17 жовтня 2023 року в якій зазначається, що він не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . На засіданні комісії гр. [PERSON] підтвердив обставини, зазначені в нотаріальній заяві. 05 лютого 2024 року спеціалістом Служби у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації здійснено вихід за адресою проживання дитини та матері: [ADDRESS] , та складено відповідний акт, який додано до висновку. Матір`ю створені належні умови для проживання, виховання та навчання доньки. Під час проведення обстеження умов проживання з [PERSON] проведено бесіду, в ході якої вона розповіла, що батька не бачила давно, він не телефонує та не приходить до неї, вона не пам`ятає як він виглядає та не змогла б його впізнати. Таким чином Печерська районна в місті Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , як такого, що ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та догляду своєї дитини. Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з статтею 32 Основного Закону України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Положеннями статті 48 та 51 Конституції України проголошено право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї та обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ратифікованої Постановою Верховної ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції). Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Виходячи зі змісту частини першої ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У відповідності до частини першої статті 165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно частиною другою ст. 155 Сімейного кодексу України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 164 СК України, виключними підставами позбавлення батьківських прав матері або батька є: не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засудженні за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. За частиною четвертою статті 164 Сімейного кодексу України, під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Статтею 170 Сімейного кодексу України передбачено, що у виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров`я дитини, орган опіки та піклування має право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків та у семиденний строк після постановлення рішення звернутися до суду з позовом про позбавлення батьків або одного із них батьківських прав або про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав. У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30 березня 2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В пункті 18 постанови зазначено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків, з урахуванням її характеру, особи батька, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначається, що «хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини». У рішенні по справі «Хант проти України» п. 54 зазначено, що суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden») і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Пунктом 15 Постанови передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Виходячи з наведеного, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дітей. Відтак, батько протягом тривалого часу не приділяв належної уваги розвитку своєї дочки, ухиляється від виконання своїх обов`язків по її вихованню: не піклується про фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не спілкується з нею в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення та не створює умов для отримання дитиною належної освіти. Таким чином у судовому засіданні встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дочки, не забезпечує її необхідним, не виявляє турботу, навіть цікавість щодо своєї дитини, тому позов підлягає задоволенню. За приписами статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 1073, 60 грн., яка сплачена позивачкою за вимогу про позбавлення відповідача батьківських прав. На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: approved