Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-15 00:00:00

КС «Святий Мартин» звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення солідарно заборгованості за кредитним договором у розмірі 19303,31 грн. та 2684,00 грн. судових витрат. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 31.01.2022 року між [PERSON] та КС «Святий Мартин» було укладено кредитний договір № 33/22, згідно з яким останній отримав кредит у розмірі 14000,00 грн. Одночасно 31.01.2022 року між КС «Святий Мартин» та [PERSON] було укладено договір поруки, згідно з яким остання виступила поручителем [PERSON] з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, однак відповідачі свої зобов`язання не виконують, у зв`язку з чим 26.10.2023 року КС «Святий Мартин» було надіслано відповідачам лист-претензію про погашення заборгованості за кредитним договором, на який відповідачі не відреагували. Так, станом на момент звернення до суду заборгованість відповідачів за кредитним договором становить 19303,31 грн., з яких: 13151,75 грн. - залишок заборгованості за кредитом; 6151,56 грн. несплачені відсотки за користування кредитом. Ухвалою суду від 22.12.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін визначено у такій строк та черговість подання заяв по суті справи. Відповідачі, у встановлений ухвалою суду про відкриття провадження строк, відзиву на позовну заяву не подали. Так як учасники справи заперечень щодо можливості судового розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін не висловили, тому з урахуванням положень ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглянув справу на підставі наявних у ній матеріалів. Суд, дослідивши та перевіривши наявні у справі докази, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 31.01.2022 року між КС «Святий Мартин» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 33/22, відповідно до якого відповідачу [PERSON] було надано кредит у розмірі 14000,00 грн., строком на 18 місяців зі сплатою 60,1 % річних від суми кредиту та відповідно до умов цього договору [PERSON] зобов`язався щомісячно, згідно з графіком погашення кредиту, сплачувати кредит та проценти за його використання. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 31.01.2022 року між КС «Святий Мартин» та відповідачем [PERSON] був укладений договір поруки № 33/22, відповідно до умов якого, поручитель зобов`язалася відповідати перед КС «Святий Мартин» виконати за [PERSON] у повному обсязі грошові зобов`язання по кредитному договору за умови невиконання або неналежного виконання нею самостійно своїх зобов`язань за кредитним договором. Згідно з п. 4.1 договору поруки № 33/22 від 31.01.2022 року поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог Закону. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Визначення поняття зобов`язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (ст. 510 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В силу ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно з ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася. Так, одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Згідно з ст.ст. 610, 611, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ст.ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, відсотків, неустойки, відшкодування збитків. Одночасно також встановлено, що КС «Святий Мартин» направило відповідачам листи-претензії від 25.10.2023 року, згідно з яких останнім було надано п`ятиденний строк з моменту отримання таких претензій для простроченої заборгованості за кредитом. Однак такі вимоги залишилися без реагування. Таким чином встановлено, що взятих на себе зобов`язань за кредитним договором № 33/22 від 31.01.2022 року відповідачі не виконали, у зв`язку з чим станом на 18.12.2023 року виникла заборгованість в розмірі 19303,31 грн., з яких: 13151,75 грн. - залишок заборгованості за кредитом; 6151,56 грн. несплачені відсотки за користування кредитом. Розмір заборгованості стверджується карткою позики. Одночасно суд враховує і таке. Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 року по справі № 444/9519/12, провадження №14-10цс18, вказала, що поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у ст. 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Також Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Як вже було згадано, в кредитному договір № 33/22 від 31.01.2022 року сторони визначили строк його дії 18 місяців від дати отримання кредиту, тобто до 31.07.2023 року. Повернення кредиту та сплату відсотків позичальник мав здійснювати щомісячними платежами, надаючи КС «Святий Мартин» кожного місяця кошти упродовж строку кредитування. Тобто, сторони погодили порядок і строки виконання зобов`язання. При цьому, терміном повернення останньої частини кредиту є 31.07.2023 року. В той же час, згідно з представленого суду розрахунку заборгованості, зокрема відсотків, такі нараховані по 18.12.2023 року, тобто поза межами періоду правомірного користування коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування. Відтак, у суду відсутні правові підстави для стягнення відсотків за кредитом, нарахованих після 31.07.2023 року у зв`язку з чим у вимога про стягнення відсотків в заявленому задоволенню не підлягає. Оскільки відповідачі доказів щодо часткового чи повного погашення заборгованості за кредитним договором суду не представили, з урахуванням наведеного, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, та, враховуючи факт невиконання [PERSON] та [PERSON] умов договору № 33/22 від 31.01.2022 року, суд приходить до висновку, що позов КС «Святий Мартин» про стягнення заборгованості за кредитним договором слід задовольнити частково та стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача 16881,95 грн., з яких: 13151,75 грн. - залишок заборгованості за кредитом; 3730,20 грн. несплачені відсотки за користування кредитом. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги КС «Святий Мартин» підлягають задоволенню частково, то розмір сплаченого нею судового збору при зверненні до суду з цим позовом підлягає стягненню з відповідачів на його користь пропорційно задоволеним вимогам. Розмір заявлених вимог 19303,31 грн. (100 % - 2684,00 грн. - розмір судового збору, що підлягав сплаті при зверненні до суду з цим позовом), розмір вимог, що підлягають задоволенню 16881,95 грн. (87,46 % - 2347,33 грн. - розмір судового збору, пропорційний до задоволеної частини вимог). Таким чином, відповідачів на користь позивача необхідно стягнути 2347,32 грн. (судовий збір) судових витрат, по 1173,66 грн. з кожного.

Outcome: partial