Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-21 00:00:00

29 листопада 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 14 липня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову № 2 Харківського міського управління юстиції за актовим записом № 764. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 14 липня 2007 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі, від цього шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Позивачка зазначає, що сімейне життя з відповідачем не склалося через несумісність характерів та фактично шлюбні відносини припинені. Вказала, що спільне життя з відповідачем суперечить її інтересам та вона не зацікавлена в збереженні шлюбу, тому просила розірвати шлюб, укладений з відповідачем. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 01 грудня 2023 року провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з викликом сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву. 19 лютого 2024 року на адресу суду від відповідача надійшли письмові пояснення, в яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивачка у позовній заяві не зазначила реальні причини, що стали підставою для звернення до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу. Зауважив на тому, що позивачка, звертаючись з відповідною позовною заявою до суду проігнорувала інтереси малолітнього сина. Крім того, просив розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 22 лютого 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про розгляд у порядку загального позовного провадження цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивачка у судове засідання не з`явилася, у позовній заяві просила розглядати справу за її відсутністю, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з таких підстав. Суд встановив, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 14 липня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову № 2 Харківського міського управління юстиції за актовим записом № 764, під час державної реєстрації шлюбу позивачка змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане 14 липня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову № 2 Харківського міського управління юстиції. Від цього шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 27 вересня 2014 року Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції). На підставі наданих сторонами доказів суд встановив, що сімейно-шлюбні відносини не підтримуються, спільне життя між подружжям стало неможливим через відсутність однакових поглядів на сімейне життя, внаслідок чого позивач не має бажання зберегти сімейні відносини. За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України та ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх до збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Суд встановив, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені та фактично з 07 березня 2022 року сторони по справі проживають окремо, інших даних суду не надано. Позивач вважає, що збереження родини є неможливим, з клопотанням про надання строку на примирення сторони до суду не зверталися. Відповідач, заперечуючи щодо задоволення позовних вимог позивача, посилався на те, що у позовній заяві позивачка не вказала реальні причини, що стали підставою для звернення до суду з відповідною заявою, та не врахувала інтереси малолітньої дитини, однак жодних доказів, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення, не надав та у поясненнях від 19 лютого 2024 року не зазначив. При цьому суд зауважує на тому, що оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимими. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд також виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивачка скористалася даним правом, звернувшись до суду з позовом, та наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, які ґрунтуються на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, проте позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги пояснення сторін, суд вважає, що причини, що спонукають позивачку наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, у зв`язку з чим суд дійшов висновку щодо можливості задоволення позову. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і зберігання шлюбу буде суперечити одному з них, інтересам їх дітей, що має суттєве значення. Суд, з`ясувавши причини розірвання шлюбу, фактичні взаємостосунки подружжя, а саме, що сторони не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбно-сімейні відносини, вважає необхідним шлюб розірвати, так як подальше сумісне життя подружжя і збереження сім`ї за неможливе. З`ясувавши причини розірвання шлюбу та фактичні взаємовідносини подружжя, суд вважає, що подальше сімейне життя подружжя і збереження сім`ї є неможливим. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Отже, зміна шлюбного прізвища на дошлюбне залежить виключно від волевиявлення особи яка змінила своє дошлюбне прізвище на шлюбне, та не може залежати від бажання іншого з подружжя. У зв`язку з відсутністю заяви позивачки [PERSON] щодо зміни її прізвища після розірвання шлюбу, суд залишає їй шлюбне прізвище « [PERSON] ». Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України та стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 1073 грн 60 коп. На підставі ч. 3 ст. 105, ст.ст. 110, 111, 112\~Сімейного\~Кодексу\~України і

Outcome: approved