Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-21 00:00:00

До Харківського районного суду Харківської області 28.07.2023 року надійшов позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Роганської селищної ради, про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову зазначив, що він з відповідачкою знаходився в зареєстрованому Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову Харківського міського управління юстиції (актовий запис №3128) шлюбі, від якого [INFO] народився син [PERSON] . Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 07.05.2018 року по справі №635/1885/18 шлюб між сторонами був розірваний. [PERSON] у березні 2022 року покинула територію України, має громадянство РФ, на теперішній час постійно проживає в АР Крим. З грудня 2022 року син постійно проживає з позивачем, який займається його вихованням, у дитини є всі необхідні речі, продукти харчування тощо. Відповідачка не бере участі у вихованні дитини, не допомагає фінансово, не цікавиться його справами. У зв`язку з тим, що [PERSON] залишила родину, сина під час Російської збройної агресії проти України, дитина опинилася в зоні активних бойових дій, в стресовій, небезпечній для життя і здоров`я ситуації, позивач вважає, що відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а тому змушений був звернутися до суду з зазначеним позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 31.07.2023 року зазначену справу передано на розгляд до Приморського районного суду м.Одеси. 03.10.2023 року зазначена справа надійшла до Приморського районного суду м.Одеси та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями розподілена на суддю Домусчі Л.В. Справу суддя отримала 04.10.2023 року. Відповідно до Єдиного державного демографічного реєстру, відповідь №162860 від 28.07.2023 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 16.08.1995 року за адресою: [ADDRESS] . За розпорядженням голови Верховного Суду від 05.07.2022 року №36/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (суди Автономної Республіки Крим та м.Севастополя)» змінено територіальну підсудність справ Сакського міськрайонного суду Автономної Республіки Крим на Приморський районний суд м.Одеси, внаслідок чого справа підсудна Приморському районному суду м.Одеси. Ухвалою суду від 04.10.2023 року відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду в загальному позовному провадженні з призначенням підготовчого засідання на 06.11.2023 року. У підготовче засідання призначене на 06.11.2023 року [PERSON] не з`явився, на адресу суду поштою надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив задовольнити в повному обсязі, справу просив розглядати за його відсутністю. Представник Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Роганської селищної ради у підготовче засідання не з`явився, на електронну адресу суду надав заяву, в якій просив справу розглядати за відсутністю представника Служби у справах дітей, щодо вирішення спору по суті зазначили, що Служба покладається на розсуд суду та просили прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства. [PERSON] у підготовче засідання не з`явилася, була викликана до суду через оголошення у пресі. Заяв, клопотань щодо розгляду справи за її відсутністю суду не було надано. Ухвалою суду від 06.11.2023 року по справі було закрито підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду на 16.01.2024 року. Також зазначеною ухвалою зобов`язано Службу у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Роганської селищної ради надати суду висновок про доцільність або недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] стосовно сина [PERSON] , [INFO] . У судове засідання призначене на 16.01.2024 року сторони не з`явилися, 15.01.2024 року від [PERSON] на адресу суду поштою надійшла заява, в якій останній позовні вимоги підтримав, просив задовольнити в повному обсязі, справу просив розглядати за його відсутністю. Розгляд справи відкладено на 22.02.2024 року. У судове засідання призначене на 22.02.2024 року [PERSON] не з`явився, в матеріалах справи міститься заява позивача щодо розгляд справи за його відсутністю. Представник Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Роганської селищної ради у судове засідання не з`явився, 22.01.2024 року, 30.01.2024 року поштою та 08.02.2024 року на електронну адресу суду надали заяви, в яких просили справу розглядати за відсутністю представника Служби. Також просили прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Крім того, 22.01.2024 року та 16.02.2024 року зі Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Роганської селищної ради на адресу суду поштою надійшов Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , стосовно її малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча про час, дату та місце судового засідання була повідомлена у встановленому порядку, поважних причин неявки суду не представила, чим позбавила суд можливості вислухати її пояснення та думку по суті. Заяви про розгляд справи за її відсутністю суду не надано. Крім того, у судові засідання призначені на 06.11.2023 року, 16.01.2024 року та 22.02.2024 року [PERSON] була викликана через оголошення у пресі. Суд, у зв`язку неодноразовою неявкою відповідачки та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, з ненаданням відповідачкою відзиву на позов, за наявності відомостей про належне сповіщення відповідачки, ухвалив слухати справу згідно ст.ст.280-281 ЦПК України при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, датою складення цього судового рішення є 04.03.2024 року. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони [PERSON] до [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 24.12.2015 року Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 07.05.2018 року по справі №635/1885/18 шлюб між сторонами розірвано (а.с.14-15), з якого вбачається що сторони припинили підтримувати подружні стосунки, проживають окремо. Від шлюбу у сторін є малолітній син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, про що зроблено відповідний актовий запис за №2430 (а.с.11), який проживаю разом з батьком. [PERSON] у березні 2022 року покинула територію України, має громадянство РФ, на теперішній час постійно проживає в АР Крим. З грудня 2022 року син [PERSON] , [INFO] , постійно проживає з позивачем, який займається його вихованням, у дитини є всі необхідні речі, продукти харчування тощо. Відповідачка з березня 2022 року ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню сина, не цікавиться його розвитком, харчуванням, лікуванням, участі у вихованні дитини не приймає, матеріальної допомоги на утримання сина за весь цей час не надає. Відповідно до Єдиного державного демографічного реєстру, відповідь №162860 від 28.07.2023 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . З моменту від`їзду з території України, Відповідачка перестала дбати про дитину, цікавитися його здоров`ям, приймати участь у вихованні сина, піклуватися про його духовний та фізичний стан, що підтверджується висновком Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Роганської селищної ради №01-42/289 від 29.12.2023 року. На підставі Рішення органу опіки та піклування виконавчого комітету Роганської селищної ради Харківського району Харківської області №25 від 06.06.2023 року, визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , за місцем проживання батька: [ADDRESS] (а.с.13). Таким чином, з моменту від`їзду [PERSON] , [PERSON] самостійно піклується про сина, про його стан здоров`я, харчування, розвиток та навчання. Згідно висновку Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Роганської селищної ради №01-42/289 від 29.12.2023 року вирішено вважати за доцільне позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав по відношенню до її малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . З висновку Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Роганської селищної ради №01-42/289 від 29.12.2023 та Акту обстеження умов проживання дитини від 30.11.2023 року зазначено про те, що спеціалістами служби у справах дітей було проведено обстеження умов проживання дитини за адресою: [ADDRESS] , та встановлено, що Позивачем створені належні умови для всебічного розвитку, навчання, відпочинку дитини, де проживають в 3-х кімнатній квартирі з бабусею, [PERSON] , [INFO] . Батько приділяє належну увагу вихованню та утриманню сина. Згідно довідки дирекції Харківської приватної спеціалізованої школи I-III ступенів «Харківський колегіум» Харківської області від 15.11.2023 року №310 та характеристики класного керівника Мясіної О.В. , малолітній [PERSON] навчається у 1-Д класі. Вихованням малолітнього сина займається батько [PERSON] самостійно. Він активно підтримує контакт із закладом освіти, цікавиться навчальними досягненнями та поведінкою сина. Згідно довідки КНП «Міська дитяча поліклініка №1», [PERSON] , [INFO] , знаходиться під наглядом фахівців дитячої поліклініки. Здоров`ям дитини опікується батько [PERSON] . Станом на теперішній час [PERSON] та його син [PERSON] , [INFO] , зареєстровані та проживають разом за адресою: [ADDRESS] ., де дитина також зареєстрована. Як вбачається з позову та досліджених судом наявних у справі документів, матір ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно фізичного, духовного та морального розвитку дитини, не проявляє щодо нього батьківської турботи та уваги, не цікавиться його життям. Доказів щодо спростування зазначених фактів суду не надано. Вирішуючи спір, суд виходить з наступного. Одним з головних принципів сімейного права є паритетність у побудові сімейних відносин. Цей принцип навіть знайшов своє відображення в Основному Законі України - Конституції, у статті 51 якої зазначено, що кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до сімейного життя. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Відповідно до статті 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточені. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-учасниці дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ч.1 ст.14 Закону України «Про охорону дитинства»). У відповідності до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 150 СК України передбачені обов`язки батьків, що полягають у вихованні дитини в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуванні про здоров`я дитини, фізичний, духовний і моральний розвиток, забезпеченні здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовки її до самостійного життя, повазі до дитини. Відповідно до ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пункт 16 зазначеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України містить роз`яснення з приводу того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Судом встановлено, що мати дитини - [PERSON] , [INFO] , вихованням та утриманням своєї дитини не займається, життям та здоров`ям [PERSON] не цікавиться. З березня 2022 року проживає окремо на тимчасово окупованій території за адресою: [ADDRESS] , інтересами дитини, його піклуванням та вихованням не цікавиться. Зазначено відповідачкою не спростовано. Підстави позову відповідають вимогам норм права, на які посилається позивач під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст.15 ЦК України, ч.1 ст.3 ЦПК України). Відповідно до положень ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Тому, оцінивши зібрані по справі докази, врахувавши встановлені судом обставини, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновку про застосування крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав відповідачки [PERSON] , у відношенні її малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , оскільки остання не виконує своїх батьківських обов`язків та свідомо відмовилася від такого права. Також, відповідно до ч.2 ст.166 Сімейного кодексу України, позбавлення батьківських прав не звільняє від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ст.166 Сімейного кодексу України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею ст.51 Конституції України гарантовано, а ст.180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч.3 ст.181 СК України). Відповідно до вимог ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. У відповідності до ч.ч.1-3 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього Кодексу. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Наведені норми імперативно закріплюють обов`язок батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. З урахуванням вищевикладеного суд вважає за можливе стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , щомісячно аліменти у розмірі 1/4 частки всіх видів її доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнення аліментів у частці заробітку (доходу) батька, матері має ціль найбільш повно захищати інтереси дитини, забезпечити їй не тільки необхідні кошти для існування, але і зберегти по можливості той рівень життя, який дитина мала при сумісному проживанні з обома батьками. Суд вважає визначений розмір аліментів достатнім та справедливим. Стягнення аліментів у такому розмірі відповідатиме вимогам закону та інтересам дитини, не порушить прав сторін. Згідно ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім`я кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, оскільки позивачі у справах про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору, суд вважає необхідним покласти на відповідачку оплату судового збору у розмірі 1 211,20 грн. на користь держави. З наведеного вище, суд вважає позов є законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved