Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-27 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів на своє утримання, посилаючись в обґрунтування заявлених вимог на те, що 20.10.1990 року між позивачем та відповідачем по справі було укладено шлюб. При цьому з 1989 року позивачка офіційно працювала, дбаючи про свою родину. Однак з віком стан здоров`я позивачки погіршився та в 2020 році МСЕК їй було встановлено II групу інвалідності за загальним захворюванням безстроково, внаслідок чого вона отримує пенсію по інвалідності в сумі 3024 грн. щомісячно. За станом здоров`я позивачка не має можливості працювати, а у 2023 році перенесла чергову важку операцію, а її пенсія по інвалідності єдине джерело доходів. При цьому допомогу на лікування позивачці надають спільні з відповідачем дорослі діти, а відповідач, натомість, матеріальної допомоги на утримання [PERSON] , своєї дружини, не надає. Оскільки позивачка постійно приймає ліки та проходить обстеження задля підтримання свого життя, що потребує постійних грошових витрат, а її пенсії по інвалідності не вистачає на мінімальний достатній рівень життя, то не маючи інших доходів, просила суд з відповідача, який є працездатним, отримуючи стабільний дохід, не маючи утриманців, на користь [PERSON] стягнути аліменти на утримання позивачки в розмірі 1/4 частини від доходів протягом строку її інвалідності. Не погоджуючись із позовною заявою представник відповідача, адвокат Амельчишин О. В., подав відзив, де вказував, що сторони мають повнолітніх працездатних дітей, які зобов`язані надавити утримання своїм непрацездатним батькам. При цьому відповідач не має можливості сплачувати аліменти на утримання дружини, оскільки хворіє на тяжку форму нецукрового діабету, в зв`язку з чим потребує дієтичного харчування та змушений приймати дорого вартісні ліки. Додавав, що позивачка має щомісячний дохід в сумі 3024 грн., тоді як прожитковий мінімум на 2024 рік для осіб, які втратили працездатність становить 2361 грн., тому вона не має права на утримання, оскільки її дохід перевищує розмір встановленого законом для непрацездатних осіб прожиткового мінімуму. Також позивач поніс витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 4000 грн., які підлягають стягненню з позивачки. На підставі викладеного просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. За письмовими поясненнями представника позивачки, адвоката Кафтасьєвої Г. В., вбачається, що [PERSON] має хронічні захворювання, потребуючи лікування, будучи особою з інвалідністю 2 групи та непрацездатною, тому вона вимушена була звернутись до суду із вказаним позовом. Додавала, що відповідач отримує ліки безкоштовно по програмі «Доступні ліки» на суму 8700 грн. щомісяця, тому просила суд вимоги [PERSON] задовольнити в повному обсязі. Позивачка, [PERSON] , у судове засідання на з`явилась, будучи повідомленою про час та місце розгляду справи належним чином. Представник позивачки, адвокат Кафтасьєва Г. В. в суді на задоволенні позову наполягала, підтримуючи доводи, викладені нею у заявах по суті справи, додаючи, що [PERSON] не має можливості працювати, тому без допомоги відповідача перебуває у вкрай скрутному матеріальному положенні, обумовленому її непрацездатністю. Враховуючи, що [PERSON] має стабільну зарплату, то може сплачувати позивачці аліменти в розмірі 1/4 від свого доходу. Отже, просила суд задовольнити позовні вимоги повністю. Відповідач, [PERSON] , у судове засідання на з`явився, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи належним чином. Представник відповідача, адвокат Амельчишин О. В., у судовому засіданні, не визнаючи заявлені до [PERSON] позовні вимоги, вказував, що [PERSON] має можливість отримувати допомогу від спільних повнолітніх дітей сторін, має дохід, що перевищує прожитковий мінімум для непрацездатних осіб, а також, оскільки через низку захворювань відповідач не має можливості надавити позивачці матеріальну допомогу, тому просив суд у задоволені позову [PERSON] відмовити повністю. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає заявлені позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Суд встановив, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 20 жовтня 1990 року по 22 січня 2024 року, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу, актовий запис № 1249 від 20 жовтня 1990 року, виданого Жовтневим районним відділом РАГС м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, а також копією рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 21 грудня 2023 року, яке набуло чинності 22 січня 2024 року. На підставі довідки МСЕК № 593842 від 24.11.2020 року вбачається, що [PERSON] була встановлена 2-а група інвалідності за загальним захворюванням безстроково. Отримання позивачкою пенсії по інвалідності 2 групи за загальним захворюванням довічно підтверджується копією пенсійного посвідчення [PERSON] (серія [NUMBER] ). Так за довідкою про доходи від 4 грудня 2023 року ГУ ПФУ в Дніпропетровській області вбачається, що [PERSON] отримує пенсію по інвалідності, розмір якої протягом червня листопада 2023 року складав 3024,24 грн. на місяць. Суд зазначає, що за ч. 1, 2, 3, 4 ст. 75 Сімейного кодексу України (далі - СК) дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Згідно із ч. 1, 2 ст. 76 СК розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 77 СК за рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Аліменти сплачуються щомісячно. За взаємною згодою аліменти можуть бути сплачені наперед. На підставі ч .1, 2 ст. 80 СК аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. За ч. 1, 3 ст. 79 СК аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Якщо один із подружжя одержує аліменти у зв`язку з інвалідністю, сплата аліментів триває протягом строку інвалідності. У разі подання відповідного документа про продовження строку інвалідності стягнення аліментів продовжується на відповідний строк без додаткового рішення суду про це. Суд зауважує, що аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені за наявності юридичних складових, сукупності певних умов, зокрема, непрацездатність одного з подружжя та нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення. Отже, право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 11 жовтня 2018 року по справі № 161/16931/16-ц. За ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» визначено на 2024 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з 1 січня 2024 року в розмірі 2361 грн. Судом було встановлено, що розмір пенсії позивачки по інвалідності становить 3024 грн., що перевищує прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, на 2024 рік. Таким чином, дослідивши обставини справи, суд встановив, що [PERSON] отримує пенсію по інвалідності у розмірі, що забезпечує її прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність. На підставі переліченого вмотивування, суд дійшов висновку, що [PERSON] не можна вважати такою особою, яка потребує матеріальної допомоги у сенсі ч. 4 ст. 75 СК. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 28 березня 2018 року по справі № 296/5385/17. Враховуючи викладене обґрунтування, суд не вбачає необхідності надавати оцінку доказам, наданим сторонами по справі, на підтвердження їх стану здоров`я та понесених ними витрат на своє лікування, а також доходам відповідача. Таким чином, виходячи з наведеного вмотивування, суд вважає, що у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів слід відмовити повністю.

Outcome: dismissed