Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, яким просить зобов`язати Харківську міську раду Харківської області визнати за ним право користування жилим приміщенням [ADDRESS] . Позов обґрунтовано тим, що з \~2016\~року позивач проживав зі своєю дружиною [PERSON] [INFO] однією родиною за адресою: [ADDRESS] . До липня\~2021\~року позивач і [PERSON] проживали однією родиною без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, здійснювали ремонт квартири [ADDRESS] . 03.07.2021\~року між позивачем і [PERSON] було укладено шлюб. Відповідно до рішення виконавчого комітету Харківської міської ради № 943 [PERSON] було визнано наймачем двох кімнат у квартирі [ADDRESS] , у зв?язку зі смертю наймача [PERSON] . Вказане рішення виконкому Харківської міської ради було отримано дружиною позивача для того, щоб стати основним наймачем спірної квартири і це б дало змогу зареєструвати місце проживання позивача у спірній квартирі. Однак, отримавши рішення виконкому № 943, після нетривалого часу [PERSON] важко захворіла і не мала змоги надати йому згоду на реєстрацію місця проживання у спірній квартирі. Позивач з дружиною не зверталися з цим питанням до органів реєстрації місця проживання, оскільки позивач був постійно дома і здійснював догляд і піклування за дружиною аж по день її смерті [INFO] . Після смерті дружини позивач постійно проживає в спірній квартирі, підтримує її в належному стані. Іншого житла в позивача на праві власності немає. За місцем своєї реєстрації позивач не проживає. 02.06.2023\~року позивач звернувся з заявою на ім`я міського голови з питанням визнання його наймачем квартири [ADDRESS] . Після його звернення до Харківської міської ради Харківської області позивачем було отримано лист від 29.06.2023\~року за номером Ж-9-8354/0/1-23.08-31-6757/0/129-23 за підписом заступника директора Департаменту житлово-комунального господарства, в якому позивачеві було відмовлено у визнанні його наймачем спірної квартири та запропоновано звернутись з позовом до суду. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16.10.2023 року вищезазначену цивільну справу прийнято до провадження та визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Позивач та його представник у судовому засіданні просили позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, відзив на позовну заяву не подавав. Позивач та його представник не заперечували проти розгляду справи в заочному порядку. За таких обставин суд розгляду справу у заочному порядку. З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. 03.07.2021р. позивач та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується копією відповідного свідоцтва серії [NUMBER] , виданого 03.07.2021р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Слобідському та Основ`янському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків). Рішенням Виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області від 21.11.2021 р. № 943 [PERSON] було визнано наймачем двох кімнат у квартирі [ADDRESS] зі складом сім`ї 1 (одна) особа у зв`язку зі смертю наймача [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 16.02.2022р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Слобідському та Основ`янському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків). Листом від 29.06.2023 р. Ж-9-8354/0/1-23.08-31-6757/0/129-23 Департамент житлово комунального господарства Виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області повідомив позивачу про те, що квартира [ADDRESS] відноситься до житлового фонду комунальної власності, отже право управління житловим фондом такої власності належить виключно місцевій територіальній громаді безпосередньо або через утворені нею органи місцевого самоврядування. В ході розгляду житлового питання було встановлено, що згідно з рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 24.11.2021\~р. № 943 наймачем житлового приміщення, на право користування, яким претендує позивач, було визнано лише його колишню дружину (нині померлу) [PERSON] . Оскільки позивач не має реєстрації за спірною адресою, то не можна вважати його членом сім`ї наймача, у зв`язку з чим немає підстав для визнання ого наймачем квартири [ADDRESS] . Свідок [PERSON] пояснила у судовому засіданні, що проживає у будинку [ADDRESS] по сусідству з позивачем. Позивач вселився до квартири, в якій проживала [PERSON] , дружина позивача, приблизно 6-7 років тому. На цей час позивач продовжує там проживати. Свідок [PERSON] пояснив суду, що проживає по сусідству з позивачем, який мешкав разом зі своєю дружиною [PERSON] у квартирі [ADDRESS] . Дружина позивача хворіла, не працювала. Позивач робив ремонт у цій квартирі. Станом на теперішній час позивач продовжує там проживати. Відповідно до ст. 65 Житлового кодексу України наймач вправі в установленому порядку за письмовим погодженням усіх членів сім?ї, які проживають разом з ним, вселити у займане ним житлове приміщення свою дружину (чоловіка), дітей, батьків, а також інших осіб. Під вселенням в установленому порядку необхідно розуміти, як правило, вселення в житлове приміщення із дотримання вимог щодо реєстрації місця проживання. Згідно зі ст. 64 ЖК України члени сім?ї наймача, які проживають (зареєстровані для проживання) разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов?язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Положеннями ч.1 ст.106 ЖК України визначено, що п овнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку (ч.2 ст.106 ЖК України). Отже, під час розгляду справи було встановлено, що позивач вселився у квартиру [ADDRESS] як член сім`ї наймача [PERSON] з її згоди. При цьому факт реєстрації позивача за іншою адресою немає значення для вирішення питання про визнання його наймачем спірного житлового приміщення після смерті його дружини. Так, у постанові від 16.11.2022р. у справі №932/3942/20 Верховний Суд послався на правову позицію, яка висловлена Верховним Судом у постанові від 28.06.2022р. у справі №754/14628/17 про те, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що статті 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. \~ \~ \~ \~ Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11 липня 2012 року № 6-60цс12, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (частини перша та друга статті 64 ЖК України). Крім того, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (частина друга статті 65 ЖК України). Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання. Оскільки відповідно до вимог закону вселення та проживання в квартирі може бути здійснено лише у встановленому порядку, членом сім`ї наймача, в розумінні частини другої статті 64 ЖК України, може бути визнано лише осіб, які вселилися у встановленому порядку та на відповідній правовій підставі постійно проживають в квартирі разом з наймачем. Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Таким чином, позивач має право вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість його померлої дружини. Разом з тим, позивач обрав неналежний спосіб правового захисту свого невизнаного відповідачем права. Верховний Суд неодноразово зазначав, що спосіб правового захисту має бути ефективним, а неналежний спосіб правового захисту може бути самостійною підставою для відмови у позові. Так, у постанові від 22.08.2018р. у справі №925/1265/16 Велика Палата Верховного Суду вказала, що під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника. При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо. Проте, позивач замість позовної вимоги про визнання його наймачем спірного жилого приміщення заявив позовну вимогу про зобов`язання відповідача визнати за позивачем право користування жилим приміщенням. Такий спосіб правового захисту не є ефективним, а отже, не є належним. Таким чином, позов не підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed