Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-19 00:00:00

[PERSON] 12.09.2023 звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] \~ про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. 19.09.2023 ухвалою\~ Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області відкрито провадження по даній справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. 05.12.2023 ухвалою\~ Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області закрито підготовче провадження по справі, призначено справу до судового розгляду. Позов обґрунтований тим, що позивач на підставі договорів купівлі-продажу, укладених між ним та [PERSON] , [INFO] набув у власність житловий будинок з господарськими будівлями в [ADDRESS] , загальною площею 97.1 м2, та земельну ділянку кадастровий номер 2610100000:08:007:0486 за цією ж адресою, площею 0.0725 га. В процесі користування вищевказаними житловим будинком та земельною ділянкою, позивачу стало відомо, що через земельну ділянку кадастровий номер 2610100000:08:007:0486 проходять газові мережі, наявність яких не дозволяє йому в повному обсязі реалізовувати свої права на користування земельною ділянкою. Було направлено на адресу AT «Івано-Франківськгаз» адвокатський запит, з метою отримання інформації та належним чином завірених копій щодо власника газових мереж, межі балансової належності та правових підстав знаходження газових мереж на належній позивачу земельній ділянці кадастровий номер 2610100000:08:007:0486. З інформації та копії підтверджуючих документів встановлено, що газовими мережами, які проходять через земельну ділянку позивача, здійснюється постачання природнього газу до квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] . Згідно актів розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін між Оператором ГРМ та споживачами газу квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] , межа балансової належності встановлена на місці врізки в розподільчий газопровід низького тиску на [ADDRESS] . Тобто, газопровід-ввід від межі балансової належності (від розподільчого газопроводу) не є власністю AT «Івано-Франківськгаз», а перебуває у власності споживачів природнього газу - відповідачів [PERSON] та [PERSON] . Звертає увагу суду на те, що ні позивачем, ні попередніми власниками та користувачами земельної ділянки, не надавалося жодних дозволів та погоджень щодо проходження через вищевказану земельну ділянку будь-яких інженерних комунікацій. Окрім того, земельна ділянка не є та не була жодним чином обтяжена. Позивач неодноразово намагався вирішити даний спір в позасудовому порядку шляхом досягнення усних переговорів, однак зазначені намагання позивача були проігноровані відповідачами. На підставі наведених обставин, позивач просить суд зобов`язати відповідачів [PERSON] та [PERSON] усунити перешкоди в користуванні земельною ділянкою кадастровий номер 2610100000:08:007:0486 ( [ADDRESS] , площею 0.0725 га), яка належить на праві приватної власності [PERSON] , шляхом винесення газопроводу-вводу низького тиску до будинку [ADDRESS] за межі земельної ділянки кадастровий номер 2610100000:08:007:0486. Також позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, з підстав зазначених у позовній заяві та просив позов задовольнити. На запитання головуючого проте, в чому саме полягають перешкоди в користуванні земельною ділянкою, якщо труба знаходиться в землі, відповів, це може перешкодити будівництву, яке позивач має намір здійснювати в майбутньому. Щодо способу винесення газопроводу-вводу, висловився не однозначно, вважає, що розкопувати земельну ділянку позивача по всій лінії газопроводу - не доцільно, а достатнім буде припинити газопостачання на місці врізки до будинку відповідачів. Також, після закриття підготовчого судового засідання та початку розгляду справи по суті, представник позивача заперечив щодо клопотання відповідача [PERSON] щодо долучення до матеріалів справи проекту газопроводу. Просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні, після початку розгляду справи по суті заявила клопотання про долучення до матеріалів справи проекту газопроводу, в чому їй, з урахуванням стадії процесу та позиції представника позивача (заперечив), було відмовлено. Щодо позовних вимог заперечила, суду пояснила, що безпосереднього відношення до маршруту прокладення газопроводу вона немає. В свій час, коли прокладався газопровід, то «газовики» вирішили, що прокладення має відбутися саме так. З попереднім власником земельної ділянки вона мала добросусідські відносини, і він погодився на прокладення газопроводу по його земельній ділянці та ніколи не висловлював претензій з приводу цього. Труба належить їй, і від цієї труби йде газопостачання як до будинку позивача, так і до її квартири, а також відповідачки [PERSON] (яка є одинокою жінкою похилого віку, та, в силу вікових можливостей та скрутного матеріального становища, немає можливості себе захистити), та ще до одного сусіда (прізвище не знає). У 2017 році був виготовлений проект газопостачання, і їй було передано газопровід по факту за існуючою схемою прокладення. Стверджує, що по земельній ділянці позивача газопровід прокладений під землею, фактично по межовій лінії (по паркану), де, з врахуванням будівельних норм щодо відступу від межі, будь-яке будівництво неможливе. Також зазначила, що, у випадку демонтажу газопроводу, її квартира та жило інших осіб, які заживлені до цієї труби, залишаться без газопостачання, оскільки прокладення труби по [ADDRESS] в обхід земельних ділянок є вкрай затратним та ніколи не буде зроблене. Просила у задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON] , в судове засідання не з`явилися повторно, про причини неявки суду не повідомили, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином. Вислухавши сторони, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 78 ЗК України зазначено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад сусідства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до роз`яснень, викладених в п. 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", застосовуючи положення ст. 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень ст. ст. 391,396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (ст. ст. 57 - 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Верховний Суд в постанові від 27.01.2012 року у справі № 175/4348/17 зауважує, що підставою для подання позову про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою є створення іншою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Однією з умов подання такого позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою цього позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод в користуванні, користування з порушенням законодавства, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо). Між сторонами у справі виник спір з приводу прокладення під землею через земельну ділянку належну позивачу розподільчого газопроводу низького тиску, який за твердженням позивача належить відповідачам, та який в майбутньому буде створювати для позивача перешкоди пов`язані з проведенням будівельних робіт. Судом встановлено, що на підставі договорів купівлі-продажу від 12.04.2021, укладених між [PERSON] та [PERSON] , останній набув у власність житловий будинок з господарськими будівлями в [ADDRESS] , загальною площею 97.1 м2, та земельну ділянку кадастровий номер 2610100000:08:007:0486 за цією ж адресою, для будівництва та обслуговування будинку (а.с.9-20). Відповідачі у справі\~ -\~ [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] , а [PERSON] - [ADDRESS] , тобто є сусідами позивача. Даних щодо права власності цих осіб на житло та земельні ділянки, на яких таке житло розміщено, матеріали справи не містять. В матеріалах справи наявні два акти розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін між оператором ГРМ та споживачами, а також схеми розмежування газових мереж. Так, згідно акту №9039 від 03.01.2017 розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін між оператором ГРМ та споживачем [PERSON] , [ADDRESS] , межа балансової належності між газовими мережами Оператора ГРМ та споживача встановлюється в місці врізки в розподільчий газопровід. На балансі (в користуванні) споживача знаходиться газові мережі від межі балансової належності разом з газовикористовуючим обладнанням, зокрема: газопровід-ввід низького тиску, підземний (а.с.48-49). Згідно акту №1873 від 27.07.2016 розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін між оператором ГРМ та споживачем [PERSON] , [ADDRESS] , межа балансової належності між газовими мережами Оператора ГРМ та споживача встановлюється в місці врізки в розподільчий газопровід. На балансі (в користування) споживача знаходиться газові мережі від межі балансової належності разом з газовикористовуючим обладнанням, зокрема: газопровід-ввід низького тиску, підземний (а.с.50-51). З приводу безпосереднього доказового значення для справи схем розмежування газових мереж (а.с.48-51), представник позивача пояснень не надав, на що зверталася увага суду під час дослідження письмових доказів. З урахуванням того, що оцінка цих схем потребує спеціальних знань в іншій галузі ніж право, суд не робить будь-яких висновків щодо їх змісту та доказового значення для справи. З пояснень відповідачки [PERSON] , які не заперечувалися представником позивача, газопровід низького тиску прокладений під землею, приблизно по межовій лінії земельної ділянки позивача (попри паркан), і від цієї труби йде газопостачання як до будинку позивача, так і до її квартири, а також квартири відповідачки [PERSON] , та ще до одного сусіда (особа та адреса - невідома). З урахуванням наявних у справі доказів, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Частинами 1, 2 ст. 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінюючи наявні в матеріях справи докази, суд зазначає, що встановлення схеми розподільчих газових мереж з прив`язкою та накладенням їх на план-схему земельних ділянок та плану житлової забудови, не можливе без дослідження відповідної проектно-технічної документації на такі об`єкти. В даній справі наявність підземного газопроводу-вводу низького тиску доводиться виключно актами розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін між оператором ГРМ та споживачами, а приблизна схема розташування мереж описана відповідачем у справі [PERSON] , що, без сукупності інших належних та допустимих доказів, не може братися судом до уваги, як доказ тих обставин, на які посилається позивач. Також суд зазначає, що доказуванню в даній справі підлягає не тільки наявність газопроводу, а також факт того, що наявність такого газопроводу перешкоджає позивачу у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Так, з пояснень представника позивача, наявність такого газопроводу під землею буде перешкоджати будівництву на земельній ділянці позивача, проте суду не надано жодного доказу, що позивач мав намір здійснювати будь-яке будівництво, і йому було відмовлено у погодженні відповідного проекту через наявність газової підземної мережі. При цьому, якщо припускати, що газова труба прокладена під землею по межовій лінії (по лінії паркану), то є не зрозумілим, в чому саме полягають перешкоди позивачу в будівництві?. Тобто, судом в цій справі також не встановлено факту протиправного вчинення відповідачами перешкод позивачу у реалізації останнім повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх позовних вимог, а відтак у задоволенні позову слід відмовити. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed