Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-21 00:00:00

11.01.2024 позивач [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 75521,89 грн та допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати у межах суми платежу за один місяць, а саме за серпень 2022 у сумі 14333,30 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 09.10.2023 позивач звільнився з роботи за власним бажанням. На день звільнення відповідач нарахував позивачу заборгованість з заробітної плати у сумі 57833,79 грн, але виплатити її відмовився. Позивач вважає такі дії відповідача незаконними та такими що порушують його права. У зв`язку з зазначеним змушений звернутися до суду з вимогою про стягнення на користь позивача з відповідача заборгованості з виплати заробітної плати. Ухвалою суду від 12.01.2024 позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 26.01.2024 позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, слухання справи призначено на 10:45 22.02.2024. У судове засідання позивач не з`явився, клопотань про відкладення від нього не надходило. 12.02.2024 до суду надійшов відзив представника відповідача [PERSON] згідно якого заперечує щодо задоволення позову в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що позивач перебував у трудових відносинах з АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання ІНЖИНІРИНГ» з 01.04.2021 по 09.10.2023, що підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] (а.с.10-14). Між сторонами склалися трудові правовідносини, що регулюються КЗпП України та ЗУ «Про оплату праці». Згідно ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У відповідності до ч. 1 ст. 21 ЗУ «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ч.1 ст.117 КЗпП України). Судом встановлено, що в день звільнення позивача АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання ІНЖИНІРИНГ» не виплатило належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з наданого позивачем розрахункового листа та доданої представником відповідача до відзиву довідки про заробітну плату колишнього працівника АТ «СМНВО-Інжиніринг», заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] становить 57833,73 грн. На час розгляду справи представником відповідача не надано до суду будь-яких доказів, щодо належного виконання зобов`язань з виплати заробітної плати позивачу, спростування суми заборгованості чи будь-яких інших заперечень щодо задоволення позову. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі в розмірі 57833,73 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача понесені ним судові витрати, а саме витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн, як доказ підтвердження останніх позивачем надано копію договору про надання правничої допомоги в цивільній справі від 28.11.2023, довідку про оплату від 29.11.2023. З огляду на характер спірних правовідносин, обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), час, витрачений адвокатом на виконання робіт, значення справи для сторін, враховуючи заперечення представника відповідача щодо співмірності заявленої суми з предметом позову та його складністю, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені витрати на правову допомогу у розмірі 2000,00 грн. Саме такий розмір витрат на професійну правничу допомогу є обґрунтованим та пропорційним до предмета позову. Оскільки позивачі у справах про стягнення заробітної плати відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнені від сплати судового збору, на підставі ч. 1 статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн за вимогу про стягнення заробітної плати.

Outcome: approved