Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-14 00:00:00

02 листопада 2021 року та змінено 14 березня 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Центрально-Міської районної у місті ради про визнання права власності. Позовна заява\~мотивована тим,\~що рішенням\~Центрально-Міського\~районного суду\~м.\~Кривого Рогу\~Дніпропетровської області\~від 27.08.2020,\~визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на 1/4 частину господарських будівель та квартири [ADDRESS] , що залишилася після смерті [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , а також право власності у порядку спадкування за законом на 1/4 частину земельної ділянки, кадастровий номер 1211000000:08:646:0024 загальною площею 0,0475 га, за тією ж адресою. Під час розгляду справи встановлено, що спадковим майном є частка саме квартири [ADDRESS] . Вказаний будинок являється одноповерховою будівлею, який умовно поділений на частини, кожна з якого становить відповідну квартиру. 13 січня 2021 року державним реєстратором виконавчого комітету Криворізької міської ради було відмовлено позивачу у державній реєстрації права власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що не можливо встановити тип об`єкта: житловий будинок чи квартира нерухомого майна. З технічного паспорта вбачається, що до свідоцтва про право власності на житло внесено саме технічну характеристику квартири, а не будинку, однак в технічному паспорті зазначено, що спадковим майном є житловий будинок з господарськими побудовами, а не квартира. Посилаючись на вищевикладені обставини, позивач просила суд задовольнити позов. 21 лютого 2022 року представник відповідача [PERSON] надала суду відзив на позов, та вважає, що рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області № 216/4297/16-ц від 27.08.2020 частково задоволено позов [PERSON] , та визнано за нею право власності за законом після смерті матері. Позовні вимоги, які заявлені позивачем у даній справі (у разі їх задоволення) неможливо реалізувати в силу законодавчих вимог, які діють у сфері реєстрації речових прав на майно. Просила суд відмовити позивачу. Позивач у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час, день та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору у судове засідання не з`явилися, [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи без його участі, не заперечував проти позову. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено,\~що рішенням\~Центрально-Міського\~районного суду\~м.\~Кривого Рогу\~Дніпропетровської області\~№ 216/4297/16-ц\~від 27.08.2020,\~яке набрало\~законної сили\~29.09.2020,\~задоволено частково\~позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права на спадкування за законом, визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на 1/4 частину господарських будівель та квартири [ADDRESS] , що залишилися після смерті спадкодавця [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; та право власності в порядку спадкування за законом на 1/4 частину земельної ділянки, кадастровий номер 1211000000:08:646:0024, загальною площею 0,0475 га, що залишилася після смерті [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно виконавчого комітету Криворізької міської ради Дніпропетровської області від 13.01.2021 № 56132317, відмовлено у державній реєстрації права власності на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , за суб`єктом [PERSON] , оскільки відповідно до резолютивної частини рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області № 216/4297/16-ц від 27.08.2020, за заявницею визвано право власності на 1/4 частини господарських будівель та квартири [ADDRESS] , в той же час, відповідно до мотивувальної частини рішення судом встановлено, що спадковим майном є житловий будинок (право власності та частка у ньому заявниці не визнається). Відповідно заявниці необхідно надати документ, який усуває розбіжності в типі заявленого об`єкта (будинок/квартира), а також в розмірі частки в спільній частковій власності, яка належала заявниці. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 15.04.1993, виданого Органом приватизації Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської Ради народних депутатів, квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Загальна площа квартири становить 62,9 кв.м, що складає 0,38 кв.м частки від загальної площі. Разом з тим, згідно технічного паспорта на будинок [ADDRESS] , власником значиться [PERSON] , зареєстрована Криворізьким міським бюро технічної інвентаризації на праві приватної, спільної, сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності і записана у реєстровій книзі за № 15ПВ-9-9БТУ. Квартира спільного заселення розташована на 1 поверсі 1 поверхового будинку та складається з 3 кімнат житловою площею 35,3 кв.м, 1 кімната 14,3 кв.м, 2 кімната 8,1 кв.м, 3 кімната 12,9 кв.м, кузня площею 14 кв.м, ванна кімната 3 кв.м, вбудована шафа 1,6 кв.м, веранда 2 кв.м, коридор 7 кв.м. Загальна площа квартири 62,9 кв.м. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі статтею 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав і основних свобод людини кожна людина має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України). Згідно зі ст. 317 ЦК України власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Відсутність правовстановлюючого документа на квартиру створює об`єктивні перешкоди для реалізації прав власника позивачам. Частиною першою статті 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, \~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Так, у постанові Верховного Суду України від 18.02.2015 у справі № 6-244цс14 зазначається, що за правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Тобто, вказані дві підстави пред`явлення позову для захисту (визнання) права власності є самостійними та такими, що можуть не залежати одна від одної, про що свідчить їх виокремлення у ст. 392 ЦК України і про що наголошується у зазначеному рішенні Верховного Суду України. Крім того, у постанові Верховного Суду України від 07.10.2015 у справі № 6-1622цс15 вказується, що відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (див.\~Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany). Практика Європейського суду щодо України стосовно гарантій, закріплених статтею 6 § 1, знайшла своє відображення у справах, які стосуються права доступу до суду та справедливого судового розгляду. Так, у справі\~«Трегубенко проти України»\~заявник скаржився, що остаточне і обов`язкове судове рішення, винесене на його користь, було скасовано в порядку нагляду, а також що судове провадження в його справі було несправедливим. Крім того, заявник скаржився, що йому було відмовлено у доступі до суду для визначення його цивільних прав. Таким чином, у випадку позивача йдеться про визнання права власності на 1/4 домоволодіння, яке складається з квартири [ADDRESS] , яка була набута нею в порядку спадкування, однак потребує захисту у зв`язку з відмовою у державній реєстрації права власності відповідно до законодавства, та неможливістю на даний час вирішення цього питання у позасудовому порядку з незалежних від позивача обставин, а тому позов підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved