Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-19 00:00:00

28.03.2023 у провадження Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] , згідно вимог якої останній просить суд стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь [PERSON] безпідставно списані відсотки в розмірі 160 425 гривень 89 копійок за період з 22 серпня 2018 року по 01 січня 2022 року та стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 604 гривні 26 копійок. Мотивуючи позовні вимоги [PERSON] вказує, що Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» безпідставно та незаконно списано відсотки за начебто використання кредитного ліміту з картки № [NUMBER] [PERSON] за період з 22 серпня 2018 року по 01 січня 2022 року в розмірі 160 425 гривень 89 копійок, так як [PERSON] не укладав кредитний договір з Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та відповідно не обумовлював з АТ КБ «ПриватБанк» у письмовому вигляді розмір процентів за користування кредитними коштами. Позивач вважає, що він має право на стягнення вказаних безпідставно списаних відсотків і картки, що і послугувало підставою для звернення до суду з даним позовом. 11.05.2023 ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська було направлено дану позовну заяву за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва. 31.05.2023 до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, яку передано судді Ільєвій Т.Г. 01.06.2023, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для вирішення питання про відкриття провадження у справі. 01.06.2023 ухвалою суду було відкрито провадження, в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 24.07.2023 до суду надійшов відзив АТ КБ «ПриватБанк», в якому представник просив відмовити у задоволенні позовних вимог, вказуючи на його безпідставність. 31.07.2023 ухвалою суду відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову у цивільній справі за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» про стягнення безпідставно набутих коштів. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечував та просив відмовити. Суд, заслухавши учасників розгляду, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та враховуючи доводи відповідача, які викладені у відзиві, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказах. За приписами ч. 3 ст. 208, ч. 1 ст. 209, ч. 1 ст. 218 ЦПК України, судовий розгляд закінчується ухваленням рішення суду, яке проголошується негайно після закінчення судового розгляду і прилюдно. Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Статтею 129 Конституції України визначено, що однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судовим розглядом встановлено, що 05.11.2018 року [PERSON] підписав з позивачем анкету-заяву про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у Приватбанку. В період з 22 серпня 2018 року по 01 січня 2022 року з позивача було списано відсотки за вказаним договором в розмірі 160 425 гривень 89 копійок. Окрім цього, під час судового розгляду встановлено, що Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська розглядалась цивільна справа № 199/661/22 за позовною заявою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Предметом розгляду даної справи було стягнення заборгованості, яка утворилась на підставі Договору про надання банківських послуг від 05.11.2018 року, укладеного між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та гр. [PERSON] у розмірі 211 199,63 грн, яка складається з наступного: заборгованість за тілом кредиту - 186 939,55 грн, в т.ч. заборгованість за поточним тілом кредиту - 159 890,54 грн, заборгованість за простроченим тілом кредиту - 27 049,01 грн, заборгованість за нарахованими відсотками - 9 160,06 грн, заборгованість за простроченими відсотками - 15 100,02 грн. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15.09.2022 року, яке набрало законної сили, позовні вимоги задоволено частково та стягнуто з [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] , [ADDRESS] ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (ЄДРПОУ 14360570, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д) заборгованість за кредитним договором, розмір якої станом на 18.01.2022 р. становить 186 939 (сто вісімдесят шість тисяч дев`ятсот тридцять дев`ять) грн. 55 коп. Мотивуючи відмову в решті позовних вимог, суд вказав, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Умови не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Відповідно до ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення 83 глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 2 ст. 12 ЦПК). Натомість роль суду зводиться до керування ходом судового процесу; роз`яснення у випадку необхідності учасникам судового процесу їхніх процесуальних прав та обов`язків, наслідків вчинення або невчинення процесуальних дій, сприяння учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених ЦПК (п.п. 1, 3, 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК). Відповідно до п. 2. ч. 1 ст. 43 ЦПК України учасники справи мають право подавати докази, яке у взаємозв`язку з положеннями ст. 44 повинно використовуватись добросовісно, а не всупереч завданню судочинства. Відповідно до п. 2 та 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Законодавцем визначено, а саме ч. 1 ст.79 ЦПК України, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст. 78 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є будь-які документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Частиною другою статті 77 ЦПК України визначено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Разом з тим, доказів які б свідчили про обґрунтованість позовних вимог суду не надано. Відповідно до ч. 1 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Доводи відповідача, що вимоги позивача фактично зводяться до перегляду та скасування рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15.09.2022 року по справі № 199/661/22, яке набрало законної сили, суд не приймає до уваги, адже у справі що розглядається за позовом [PERSON] інший предмет та підстави позову. Окрім цього, при дослідженні матеріалів справи, суд вважає, що саме рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15.09.2022 року, послугувало підставою для звернення до суду з позовом про повернення стягнення безпідставно повернутих коштів. Проте, доводи позивача, що він не укладав договір з АТ КБ «ПриватБанк» жодним чином не підтверджено та спростовується вищевказаним судовим рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15.09.2022 року, яким встановлено факт. Що стосується посилання позивача на те, що він не обумовлював з АТ КБ «ПриватБанк» у письмовому вигляді розмір процентів за користування кредитними коштами, на переконання суду жодним чином не підтверджено доказами, оскільки як уже зазначалося вище, рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15.09.2022 року вимоги банку в даній частині було визнано недоведеними саме на тих умовах, і в тому розмірі, як про це зазначав банк, проте вказаним рішенням не було встановлено, що вказані умови взагалі не обумовлювалися між банком та клієнтом, або ж такі умови визнані недійсними. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено обставин викладених у позовній заяві та, як наслідок, застосування положень статті 1212 ЦПК України, а відтак у задоволенні позовних вимог слід задовольнити. Усі інші пояснення сторін, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Outcome: dismissed