Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що з 12 червня 2014 року по 26 вересня 2023 року він перебував з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають малолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . З січня 2023 року вони з відповідачкою не проживають разом, рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 26 вересня 2023 року шлюб між ними було розірвано. На даний час між ним та відповідачкою виник спір щодо місця проживання їх малолітньої дитини. Також зазначає, що з моменту їх фактичного розірвання відносин відповідачка проживає окремо, доньку залишила проживати з ним. Дитина постійно проживає разом з ним в упорядкованій трикімнатній квартирі, де їй створені всі умови для проживання, розвитку, навчання та відпочинку. Крім того, він працевлаштований та має постійний стабільний дохід, а тому має можливість належним чином утримувати дитину. Відповідачка вирішила розпочати нове життя, на даний час мешкає в іншому місті. Вважає, що він створює всі необхідні умови для розвитку та виховання дитини. За вказаних обставин, позивач просить суд визначити місцем проживання доньки [PERSON] разом з ним за адресою: [ADDRESS] . Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явився, а представив заяву, в якій підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просить розглядати справу без його участі та участі позивача. Відповідач в судове засідання також не з`явилася, проте надала заяву про визнання позову в повному обсязі. Свою позицію мотивує тим, що після розлучення вона вирішила розпочати нове життя в іншому місті. Її майбутня робота передбачає тривалі відрядження, тому вона не зможе забезпечити в повній мірі постійне виховання та проживання доньки разом з нею. Вона згодна щоб донька проживала з позивачем. Справу просить розглянути без її участі. Представник третьої особи - головний спеціаліст служби у справах дітей Глухівської міської ради Сумської області Топчій В.М. в судове засідання також не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі. Також надала висновок органу опіки та піклування про доцільність визначення постійним місцем проживання малолітньої [PERSON] разом з батьком - [PERSON] . Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов обгрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що з 12 червня 2014 року по 26 вересня 2023 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 26 вересня 2023 року. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . З моменту фактичного припинення шлюбних відносин між сторонами їх малолітня донька [PERSON] проживає разом з батьком - позивачем по справі [PERSON] , що не заперечується сторонами. Позивач з донькою проживає в упорядкованій трикімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS] , в якій створені всі умови для проживання, навчання та відпочинку дитини, має постійний стабільний дохід. Відповідачка проживає за іншою адресою - [ADDRESS] , на даний час не працевлаштована, розмір доходу судом не встановлено. Фактів аморальної поведінки а ні позивача, а ні відповідачки судом не встановлено. Органи опіки і піклування у своєму висновку рекомендують визначити постійним місцем проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з батьком - [PERSON] . Проживання дитини разом з батьком відповідатиме її інтересам, оскільки він займається її вихованням, піклується про неї, має всі необхідні умови для її проживання та нормального розвитку. Відповідачка щодо проживання доньки разом з батьком заперечень не має. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша, друга статті 161 СК України). У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) вказано, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». Отже, вирішуючи спір, суд має віддати перевагу тому з батьків, який може забезпечити більш сприятливі умови виховання дитини. Таким чином, враховуючи належні матеріально-побутові умови у батька для проживання і виховання доньки, їх спільне постійне безперервне проживання разом, особисту прихильність дитини до батька, їх взаєморозуміння, а також відсутність заперечень матері щодо проживання дитини з батьком, суд приходить до висновку про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] саме із батьком, оскільки це насамперед буде відповідати інтересам дитини. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати, а саме 1073,60 грн. понесених позивачем витрат на сплату судового збору.

Outcome: approved