Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до Богуславського районного суду Київської області із вищезазначеним позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 20.07.2018 року. Мають спільних дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Шлюб між ними розірваний з 28.09.2020 року на підставі рішення суду. 19.06.2020 р. з відповідача на користь позивача було стягнено аліменти на утримання дітей. Діти проживають із нею та знаходяться на її утриманні. Батько дітей - відповідач [PERSON] участі у вихованні дітей не приймає, з дітьми не спілкується, аліменти не сплачує. Зазначені факти позивач розцінює як ухилення від виховання дітей батьком, свідоме нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків. В судове засідання позивач не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує та просить задовольнити заявлені вимоги, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяву про розгляд справи за його відсутності не надав та про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав. Суд вважає, що по справі можливо ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення позову не заперечував. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини. З матеріалів справи судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 20.07.2018 р., актовий запис № 362, зареєстрованому Ірпінським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Київській області. Рішенням Ставищенського районного суду Київської області від 28.09.2020 р. шлюб між ними було розірвано. Згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 13.09.2018 р. Виконавчим комітетом Бесідської сільської ради Ставищенського району Київської області, [INFO] народився [PERSON] , про що 16.01.2015 р. складено відповідний актовий запис № 1. Матір`ю дитини записана [PERSON] , а батьком - [PERSON] . Згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 23.11.2018 Подільським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, [INFO] народився [PERSON] , про що 23.11.2018 р. складено відповідний актовий запис № 3070. Матір`ю дитини записана [PERSON] , а батьком - [PERSON] . Згідно довідки № 2516/6 від 10.11.2023 року, виданої Ставищенською селищною радою, [PERSON] разом зі своїми дітьми [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до копію договору оренди від 06.09.2023 р. позивач [PERSON] разом зі своїми дітьми [PERSON] та [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] . Згідно з копією розрахунку заборгованості по сплаті аліментів станом на 01.05.2023 р. борг складає 151 258,14 грн. З копії характеристик дітей, виданих Білоцерківським закладом дошкільної освіти №2 «Берегина» Білоцерківської міської ради Київської області та Білоцерківської гімназії - початкової школи №6 «Перспектива» вбачається, що батько жодного разу не цікавився життям дітей. Згідно з висновком Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно його малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Вказаний висновок був затверджений рішенням Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області від 13.02.2024 року № 113. Таким чином, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню своїх малолітніх дітей. Вказані правовідносини регулюються нормами Конвенції про права дитини, Сімейного кодексу України та Закону України «Про охорону дитинства». Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, яка була ратифікована постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Пунктами 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Верховною Радою 27.02.1991 (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ст. 164 ЦК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він, серед іншого, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. З вищенаведених письмових доказів, вбачається, що [PERSON] не піклується про фізичний і духовний розвиток своїх дітей, не займається їх навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання ними освіти. З огляду на зазначене, враховуючи, що [PERSON] повністю ухилився від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню своїх малолітніх дітей, суд вважає, що [PERSON] слід позбавити батьківських прав стосовно його малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . За таких обставин суд вважає, що факти, викладені позивачкою у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені належними та допустимими доказами, сумніву у суду не викликають і вважаються судом доведеними, у зв`язку з чим позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради про позбавлення батьківських прав, підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved