Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-22 00:00:00

У серпні 2023 року позивач в особі свого представника адвоката Мазур Н.С. відповідно до розпорядження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014, яким передана підсудність справ Петровського районного суду міста Донецька Краснолиманському міському суду Донецької області, та розпорядження Верховного Суду від 14.03.2022 № 7/0/9-22, яким, у свою чергу, передана територіальна підсудність судових справ Краснолиманського міського суду Донецької області Індустріальному районному суду міста Дніпропетровська, звернувся\~з позовом про поділ майна подружжя. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12 лютого 2022 року був розірваний шлюб між ним і відповідачем. За час шлюбу ними була спільно набута квартира за адресою: [ADDRESS] . Так як це майно знаходиться на тимчасово окупованій території та державні реєстри щодо цього майна не працюють, вони позбавлені можливості оформити поділ майна в позасудовому порядку у нотаріуса. За цих підстав позивач просить поділити спільне майно між ним і відповідачем, виділивши йому 1/2 частину квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та стягнути з відповідача на його користь витрати по сплаті судового збору в розмірі 5418,75 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 8000 грн., витрати по проведенню оцінки майна в розмірі 2000 грн. Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 15 серпня 2023 року у даній справі було відкрите загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. В підготовчому засіданні представник позивача просила врахувати, що в позовній заяві було помилково зазначено номер спірної квартири - [ADDRESS] , що підтвердила також і сама відповідач. При цьому під час підготовчого провадження 24 січня 2024 року від відповідача надійшов відзив на позов, в якому вона позов про поділ майна подружжя визнала та не заперечує проти виділення позивачу у власність половини спільної квартири. Водночас відповідач заперечила проти стягнення з неї судових витрат, а саме судового збору в розмірі 5418,75 грн., витрат на правову допомогу в розмірі 8000 грн., витрат на проведення оцінки майна в розмірі 2000 грн., посилаючись на те, що справа розглядається в суді через неможливість оформити поділ майна в позасудовому порядку, спору щодо розподілу майна немає, житло залишилося на тимчасово окупованій території, було пошкоджене, її родичі вживали заходи щодо збереження цього житла. Просила також врахувати, що вона є внутрішньо переміщеною особою, не має власного житла, має нестабільний та невеликий дохід. Зі свого боку, представник позивача надала відповідь на відзив, в якій зазначено, що позивач був змушений звернутися до суду з позовною заявою про поділ майна подружжя. На теперішній час родина відповідача безоплатно користується спірною квартирою, відповідач не несе ніяких витрат по оплаті комунальних послуг. Позивач також є переселенцем, на теперішній час винаймає житло. При купівлі цієї квартири кошти надавалися ним та його батьками. Автомобіль, який був придбаний у шлюбі з відповідачем, він віддав синові. Позивач був змушений звернутися до адвоката за правовою допомогою у зв`язку з поданням до суду позовної заяви. Звертає увагу, що сума судового збору у справах про поділ майна визначається виходячи з вартості спірного майна. Тому витрати по оцінці вартості квартири були неминучими та обґрунтованими. Крім того, судові витрати на професійну правничу допомогу підтверджуються договором про надання правової допомоги, описом виконаних робіт, квитанцією про оплату. Такі витрати визначені відповідно до законодавства та є співмірними з наданим адвокатом обсягом послуг. В свою чергу, відповідач надала заперечення, в яких зазначила, що обставини набуття найма, викладені у відповіді на відзив, не відповідають дійсності та, що вона категорично заперечує нести всі судові витрати. Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 23 серпня 2024 року підготовче провадження у справі було закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача адвокат Мазур Н.С. позов підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов про поділ майна подружжя визнала, але заперечувала проти покладення на неї судових витрат. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до наступних висновків: Судом установлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу 14 березня 2011 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Толочко А.Г. в реєстрі за № 113, сторонами була придбана двокімнатна квартира загальною площею 42,4 кв.м., житловою площею 27,5 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Право власності на це майно було зареєстровано за відповідачем, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав Комунального підприємства бюро технічної інвентаризації м. Донецька (реєстраційний номер 23366104), а також інформацією з Державного реєстру речових прав та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 19.02.2024 року. 12 лютого 2022 року шлюб між сторонами був розірваний, про що Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) складений відповідний актовий запис № 24 та видано свідоцтво. В своєму позові позивач просить поділити між ним і відповідачем набуте у шлюбі майно. Вирішуючи питання про поділ вищевказаного майна, суд враховує, що відповідно до частини 1 статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Частиною 2 статті 60 СК України встановлено презумпцію виникнення права спільної сумісної власності подружжя, а саме вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 68 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Згідно з частиною 1 статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Статтею 70 СК України визначено, що в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Суд вважає доведеним, що спірна квартира є спільною сумісною власністю сторін, оскільки вона набута під час шлюбу, що відповідачем не заперечується. За таких обставин, із урахуванням визнання позову відповідачем, суд вважає можливим позов задовольнити, визнавши за позивачем у порядку поділу майна подружжя право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , залишивши у власності відповідача право власності на іншу 1/2 частину цієї квартири. Щодо розподілу судових витрат, то суд виходить із положень статті 133 ЦПК України, відповідно до якої судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та інші витрати. Статтею 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Частинами 1, 2 статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.\~\~Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частини 8 статті 141\~ЦПК\~України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При цьому згідно з частиною 1 статті 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічна норма міститься у частині 3 статті 7 Закону України "Про судовий збір". З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 5418,75 грн. Також позивачем були понесені витрати на проведення оцінки вартості майна в розмірі 2000 грн. Крім того, позивачем сплачено за надання професійної правничої допомоги 8000 грн. При розподілі цих судових витрат, суд враховує, що відповідно до ч. 2\~ст. 4 Закону України «Про судовий збір»\~за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою підприємцем, ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно з наявним у справі висновком про ринкову (оціночну) вартість квартири (а.с. 30) вартість квартири, яка предметом поділу, складає 540\~720 грн. Тобто вартість 1/2 частини квартири, яка є предметом спору, становить 270\~360 грн. Отже розмір судового збору за подання цього позову складав 2703 грн. 60 коп. Суд приймає до уваги, що відповідач у своїй заяві по суті справи від 15.01.2024 року, яка надійшла до суду 24.01.2024 року, позов у частині поділу майна визнала. За таких обставин підстави для стягнення судового збору з відповідача відсутні та позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, встановленого законом та сплаченого ним при поданні цього позову, в розмірі 1351 грн. 80 коп., а також суму надміру сплаченого судового збору в розмірі 2715 грн. 15 коп., а всього 4066 грн. 95 коп. Також у зв`язку з поділом майна в рівних частках суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути половину понесених витрат на проведення оцінки майна в сумі 1000 грн. Стосовно витрат позивача на професійну правничу допомогу, то суд враховує, що на підтвердження понесення таких витрат позивачем був наданий договір про надання правової допомоги № 03/07 від 17 липня 2023 року, укладений між позивачем і Адвокатським бюро «Наталя Мазур та партнери», протокол погодження розміру гонорару в сумі 8000 грн., акт наданих послуг № 3107/1-2023 від 31.07.2023 року. Зокрема згідно з актом наданих послуг адвокатом були надані позивачу наступні послуги: проведення усної або письмової консультації щодо подання позовної заяви та розгляду справи в суді (3 консультації по 30 хвилин) на суму 1500 грн., надання комплексної правової допомоги при підготовці документів відзиву на позовну заяву (кількість 3 по 1500 грн.) на суму 3500 грн., надання адвокатом комплексної правової допомоги клієнту щодо представлення його інтересів у суді на суму 1000 грн., а також щодо складання адвокатських запитів, клопотань, заяв та супроводження справи у судах (кількість 3 по 500 грн.) на суму 1500 грн., супутні витрати на поштові відправлення кур`єром (кількість: 2 шт. по 150 грн., 2 шт. по 100 грн.) на суму 500 грн. Водночас суд вважає доведеним, що у зв`язку з поданням позову та розглядом справи позивачем були понесені та документально підтвердженні витрати на професійну правничу допомогу у вигляді консультацій на суму 1500 грн. та представництво інтересів у суді на суму 1000 грн., а всього на суму 2500 грн. На переконання суду, витрати на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі є співмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідають критерію реальності та розумності. Між тим, суд вважає, що інші витрати, які полягають у підготовці документів, складанні запитів, клопотань, заяв, здійсненні поштових відправлень, покладенню на відповідача не підлягають, оскільки такі витрати не доведені та їх доцільність необґрунтована. Суд звертає увагу, що всі інші документи, складені у справі представником позивача по суті справи, стосувалися доведення самого розміру судових витрат або забезпечення власної участі у судовому засіданні. Доводи сторін щодо порядку набуття та утримання спірного майна ніякого правового значення для вирішення питання про розподіл судових витрат не мають. Отже, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 2500 грн., відмовивши позивачу у відшкодуванні інших судових витрат.

Outcome: approved