Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Чернівціобленерго» про визнання незаконним наказу про переведення на іншу посаду та поновлення на посаді. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що працює в АТ «Чернівціобленерго» з 1997 року. У період з 16.05.2019 року по 19.04.2023 року його було призвано на військову службу за призовом офіцерів запасу на контрактну форму, він приймав безпосередню участь у бойових діях. Перед призовом до Збройних Сил України позивач обіймав посаду начальника режимно-секретного органу (цивільного захисту та мобілізаційної роботи) в АТ «Чернівціобленерго» та після звільнення з військової служби поновився на роботі та подав заяву про надання йому відпустки за попередні роки. 26.10.2023 року він вийшов на роботу та приступив до виконання своїх посадових обов`язків. Цього ж дня, його було письмово повідомлено про переведення на іншу роботу, а саме: про зміну назви його посади, структурного підрозділу та розміру заробітної плати. Зокрема, повідомлено, що тепер він обійматиме посаду фахівця з режиму секретності та цивільного захисту режимно-секретного органу та цивільного захисту в АТ «Чернівціобленерго» з посадовим окладом 8960 гривень, а також про те, що згідно ст.32 КЗпП України він має право на свій розсуд погодитися або відмовитися від продовження роботи в нових умовах. Йому було запропоновано у разі погодження написати заяву про переведення на нову посаду, а у разі відмови - трудовий договір буде припинено за п.6 ст.36 Кодексу з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку на підставі ст.44 КЗпП України. Цього ж дня, 26.10.2023 року було видано наказ про переведення його постійно з посади начальника режимно-секретного органу на посаду фахівця з режиму секретності та цивільного захисту режимно-секретного органу з посадовим окладом 8960 гривень на підставі його заяви про переведення. Зазначив, що дану заяву він написав при вимушених обставинах, остерігаючись втратити роботу. Із вказаним наказом позивач не погоджується, оскільки наказ про переведення мотивований не конкретними об`єктивно існуючими небезпечними подіями, жодних бойових дій на території України не проводилось, а тому він суперечить Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Сам факт ознайомлення його з наказом про переведення в день видачі не спростовує його незаконність через недотримання строків повідомлення працівника про таке переведення (не пізніше ніж за два місяці), а також через відсутність завчасно написаної заяви. Наявність його заяви від 26.10.2023 року підтверджує відсутність попереднього узгодження між роботодавцем та працівником такого переведення. Вважає, що приймаючи оспорюваний наказ роботодавець не дотримався вимог трудового законодавства та порушив його трудові права. Так, у даному випадку його не було повідомлено про зміни в організації виробництва і праці відповідно до вимог ст.103 КЗпП України. Просив визнати незаконним наказ АТ «Чернівціобленерго» про переведення на іншу посаду №176/3 від 26.10.2023 року [PERSON] . Також просив поновити його на посаді начальника режимно-секретного органу (цивільного захисту та мобілізаційної роботи). Стягнути з АТ «Чернівціобленерго» на користь [PERSON] понесені судові витрати у розмірі 1073 грн. 60 коп. та 7800 гривень витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 25.12.2023 року вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов. У\~статті 190 Цивільного процесуального кодексу України\~передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому\~статтею 272 цього Кодексу, одночасно з копією ухвали про відкриття провадження у справі учасникам справи надсилається копія позовної заяви з копіями доданих до неї документів та з додержанням вимог частини 5\~статті 128 цього Кодексу. Відповідачем АТ «Чернівціобленерго» було подано відзив на позов. У відзиві представник позов не визнав. Зазначив, що під час поновлення [PERSON] на посаду начальника режимно-секретного органу, цивільного захисту та мобілізаційної підготовки, АТ «Чернівціобленерго» було збережено та дотримано гарантії, передбачені п.3 ч.1 ст.36 КЗпП України. Так, в процесі функціонування Товариства відбулась перевірка стану військового обліку, за результатами якої Чернівецькою обласною військовою адміністрацією складено Акт перевірки стану військового обліку громадян України в АТ «Чернівціобленерго». В акті зафіксовано, що всупереч п.8 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою КМУ №1487 від 30.12.2022 року, обов`язки з ведення військового обліку покладені не на працівників служби персоналу, а на начальника служби режимно-секретного органу. Крім цього, п.9 Порядку визначає, що при наявності на підприємстві більше 500 призовників, військовозобов`язаних та резервістів виділяється одна конкретна особа для належного функціонування системи військового обліку ( в АТ «Чернівціобленерго» їх більше 600 осіб). Керівництву АТ «Чернівціобленерго» надано пропозиції для належного функціонування системи військового обліку визначити особу, відповідальну за ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів. З метою належного реагування на висновки Акту від 11.07.2023 року №0152/62-1654 наказом №247 від 31.07.2023 року проведено розподіл функцій, покладених на структурний підрозділ «Режимно-секретний орган (цивільного захисту та мобілізаційної роботи)». Зокрема, проведено наступні зміни в штатному розписі Товариства: замість режимно-секретного органу (цивільного захисту та мобілізаційної роботи) введено режимно-секретний орган (та цивільного захисту); виведено посаду начальника режимно-секретного органу (цивільного захисту та мобілізаційної роботи) (код 1229,7) з посадовим окладом 13205 грн. та введено посаду фахівець з режиму секретності та цивільного захисту (код 3439) з посадовим окладом 8960 гривень. У період проведення зазначених змін до штатного розпису, [PERSON] перебував у відпустці, яка тривала з 01.05.2023 року по 25.10.2023 року. 26.10.2023 року після завершення відпустки та до моменту допуску до роботи, [PERSON] було письмово повідомлено про нові умови праці на підставі Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Окрім того, позивачу було роз`яснено, що згідно ст.32 КЗпП України він має право на свій розсуд погодитися або відмовитися від продовження роботи в нових умовах. З повідомленням [PERSON] особисто ознайомився під підпис, погодився із запропонованими змінами та написав заяву про переведення на посаду фахівця з режиму секретності та цивільного захисту режимно-секретного органу, на підставі чого було видано відповідний наказ. Тому вважає, що АТ «Чернівціобленерго» не було порушено право [PERSON] на працю, а отже наказ №176/3 від 26.10.2023 року про його переведення на посаду фахівця з режиму секретності та цивільного захисту режимно-секретного органу (та цивільного захисту) є законним. Поновлення позивача на попередній посаді є неможливим, у зв`язку з її відсутністю. У задоволенні позовних вимог просив відмовити. 06.02.2024 року позивачем подано відповідь на відзив та письмові пояснення. У відповіді зазначив, що добровільної згоди на переведення на іншу посаду, яка погіршує його умови праці і заробітну плату він не надавав. Про зміни в штатному розписі Товариства його не повідомляли. Ухвалою суду від 12.02.2024 року у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін було відмовлено. За змістом ч.8 ст.279 ЦПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Згідно з частиною 4\~статті 268 Цивільного процесуального кодексу України\~у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення. Розглянувши подані докази, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом було встановлено наступні фактичні обставини справи та спірні правовідносини. Так, спір між сторонами виник у зв`язку з прийняттям відповідачем наказу №176/3 від 26.10.2023 року «Про переведення на іншу роботу». Зокрема, судом встановлено, що [PERSON] наказом №114/3 від 10.06.2019 року було увільнено від роботи начальника режимно-секретного органу (цивільного захисту та мобілізаційної роботи) з 11.06.2019 року до закінчення терміну контракту та його фактичного виходу на роботу для проходження військової служби за контрактом осіб офіцерського складу, із збереженням місця роботи, посади і середнього заробітку (а.с.32). 01.05.2023 року наказом №63/3 у зв`язку із звільненням у запас зі Збройних Сил України [PERSON] наказано приступити до виконання своїх посадових обов`язків начальника режимно-секретного органу (цивільного захисту та мобілізаційної роботи) з посадовим окладом згідно штатного розпису. У подальшому, [PERSON] на підставі поданої ним заяви з 01.05.2023 року по 25.10.2023 року було надано щорічні відпустки. 31.07.2023 року в АТ «Чернівціобленерго» на підставі наказу №247 «Про внесення змін до штатного розпису» було проведено розподіл функцій, покладених на структурний підрозділ «Режимно-секретний орган (цивільного захисту та мобілізаційної роботи) щодо забезпечення режиму секретності, секретного діловодства, допуску до державної таємниці, цивільного захисту та з ведення військового обліку і бронювання військовозобов`язаних. Проведено наступні зміни в штатному розписі товариства: виведено «Режимно-секретний орган (цивільного захисту та мобілізаційної роботи)» та введено «Режимно-секретний орган (та цивільного захисту); виведено посаду начальника режимно-секретного органу (цивільного захисту та мобілізаційної роботи) (код 1229,7) з посадовим окладом 13205 грн. та введено посаду фахівець з режиму секретності та цивільного захисту (код 3439) з посадовим окладом 8960 гривень. Зміни, викладені в наказі, вступають в дію з 01.08.2023 року. Після виходу [PERSON] на роботу 26.10.2023 року йому було вручено письмове повідомлення про зміну умов праці, про що свідчить його підпис у повідомленні. Із змісту вказаного повідомлення вбачається, що позивача повідомлено про зміну назви його посади, структурного підрозділу та розміру оплати праці, а саме: фахівець з режиму секретності та цивільного захисту режимно-секретного органу (та цивільного захисту) з посадовим окладом 8960 гривень. Роз`яснено, що згідно ст.32 КЗпП України він має право на свій розсуд погодитися або відмовитись від продовження роботи в нових умовах. У разі погодження роботи в нових умовах праці запропоновано написати заяву про переведення на нову посаду. У разі відмови від роботи в нових умовах трудовий доовір із ним буде припинено на підставі п.6 ст.36 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку, згідно ст.44 Кодексу. Того ж дня, 26.10.2023 року [PERSON] звернувся до голови правління АТ «Чернівціобленерго» з заявою про переведення його на посаду фахівця з режиму секретності та цивільного захисту режимно-секретного органу (та цивільного захисту) з 26.10.2023 року. Наказом №176/3 від 26.10.2023 року [PERSON] було переведено з посади начальника режимно-секретного органу на посаду фахівця з режиму секретності та цивільного захисту режимно-секретного органу з посадовим окладом 8960 гривень на підставі його заяви про переведення. Із вказаним наказом позивач не погоджується, оскільки вважає, що наказ про переведення мотивований не конкретними об`єктивно існуючими небезпечними подіями та суперечить Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Даючи оцінку аргументам сторін, суд виходить із наступного. Згідно ч. 1 ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1\~КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Відповідно до ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається\~тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством (частина перша статті 32 КЗпП України). У зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Відповідно до пункту 6 статті 36 КЗпП України підставою для припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці. Згідно з частиною першою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Відповідно до частини третьої статті 49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Положеннями статті 64 Господарського кодексу України визначено, що підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Згідно з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 16 січня 2018 року у справі № 519/160/16-ц (провадження № 61-312св17), від 06 лютого 2018 року у справі № 696/985/15-ц (провадження № 61-1214св18), від 12 червня 2019 року у справі № 297/868/18 (провадження № 61-393св19), від 28 квітня 2021 року у справі №373/2133/17 (провадження № 61-8393св20), суд не може вдаватися до обговорення та оцінки питання про доцільність і правомірність скорочення штату та чисельності працівників. Право визначати чисельність і штат працівників належить винятково власнику або уповноваженому ним органу, суд зобов`язаний з`ясувати наявність підстав для звільнення. Частиною другою статті 65 ГК України передбачено, що власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства. У випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до\~\~закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом (пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП України). Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті\~40, частини третьої статті\~49-2 КЗпП України\~щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Як було встановлено судом, наказом №247 від 31.07.2023 року в АТ «Чернівціобленерго» було виведено із штатного розпису Режимно-секретний орган (цивільного захисту та мобілізаційної роботи) та посаду начальника цього органу. Такі дії Товариства відповідають положенням ст.64 ГК України та є безумовним правом юридичної особи. Таким чином, у справі встановлено, що у відповідача мали місце зміни в організації виробництва й праці, внаслідок яких відбулось скорочення посади, яку обіймав позивач. Факт скорочення посади підтверджується наказом №247 від 31.07.2023 року. Одночасно з попередженням про звільнення відповідач запропонував [PERSON] наявну в товаристві вакансію\~фахівця з режиму секретності та цивільного захисту режимно-секретного органу (та цивільного захисту) і він надав свою згоду на переведення на цю роботу. Тобто АТ «Чернівціобленерго» належно виконало вимоги щодо працевлаштування позивача. Переведення [PERSON] було здійснено на підставі власноручно написаної ним заяви 26.10.2023 року, достовірність якої позивачем не оспорювалась. Аргументи [PERSON] про те, що АТ «Чернівціобленерго» недотрималось строків повідомлення працівника про таке переведення (не пізніше ніж за два місяці) суд відхиляє, оскільки наказ №176/3 від 26.10.2023 року про його переведення на посаду фахівця з режиму секретності та цивільного захисту режимно-секретного органу з посадовим окладом 8960 гривень було винесено на підставі написаної ним заяви, а тому в даному випадку його права порушені не були. З огляду на викладене, суд не встановив, а позивач не довів, що його переведення відбулось шляхом введення його в оману чи допущення будь-яких порушень відповідачем прав позивача та/або процедури переведення. Статтею 2 ЦПК України\~встановлено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. При цьому способи захисту цивільного права та інтересів, зазначені в ст. 16 ЦК України. Аналізуючи наведені норми Закону суд зауважує, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Отже, суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Водночас право на звернення до суду не є абсолютним, а здійснюється на підставах і в порядку, установлених законом. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене в статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (mutatis mutandis пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року в справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», заяви №17160/06 та №35548/06; пункт 53 рішення ЄСПЛ від 08 квітня 2010 року в справі «Меньшакова проти України», заява №377/02). Отже, з метою належного звернення за судовим захистом особа на момент звернення до суду повинна обґрунтувати існування його порушеного права або законного інтересу. Суд враховує, що принцип змагальності згідно\~ст.12 ЦПК України\~забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Таким чином, на підставі всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених належними та допустимими доказами, перевіреними в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги необґрунтовані та задоволенню не підлягають. У відповідності до\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed