Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-25 00:00:00

25.12.2023 року до суду звернувся представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» з позовом до [PERSON] та просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 46799,6 грн. у зв`язку з невиконанням зобов`язання. В позовній заяві посилався на те, що 04.10.2018 року між Акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №22034000088028, у відповідності до якого останній отримав кредитні кошти із нарахуванням процентів за користування кредитними коштами зі строком кредитування до 04.10.2023 року. Після підписання кредитного договору відповідач власним підписом засвідчив факт взяття на себе відповідного зобов`язання, а саме повернути надані в тимчасове користування кредитні кошти, сплатити відсотки за користування кредитними коштами та комісію, що передбачені умовами кредитного договору. Відповідно до виписки по особистому рахунку відповідача, вбачається, що АТ «Банк Кредит Дніпро» було перераховано кредитні кошти на особистий рахунок Боржника як це передбачено умовами кредитного договору. Виходячи з вищезазначеного при укладанні кредитного договору АТ «Банк Кредит Дніпро» виконав всі передбаченні умови договору, а саме: ознайомив відповідача з умовами кредитного договору, надав в тимчасове користування кредитні кошти в зазначеному розмірі. Всупереч умов кредитного договору [PERSON] своєчасно не вносить платежі на повернення кредиту, порушуючи взяті на себе договірні зобов`язання, внаслідок чого у нього виникла заборгованість у розмірі 46799,60 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 30942,31 грн; простроченої заборгованості за відсотками 4097,23 грн.; простроченої заборгованості за комісією 10487,3 гривень; збитки від інфляції 1094.74 грн.; 3% річних у відповідності до ст. 625 ЦК України 178,02 грн. 15.12.2021 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» було укладено Договір факторингу №15/12/2021, відповідно до якого ТОВ «Цикл Фінанс» набуло право нового кредитора до відповідача за кредитним договором. Посилаючись на викладене, представник позивача просила суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «Цикл Фінанс» заборгованість за кредитним договором в розмірі 46799,60 грн, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2147,20 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6890,00 грн. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 26 грудня 2023 року відкрито провадження у справі, призначено судове засідання, в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 98). Представник позивача в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судового засідання (а.с.102,105), в позовній заяві просила розглядати справу без участі представника позивача, не заперечувала проти заочного розгляду справи (а.с. 5 зворот). Відповідач в\~судове засідання\~повторно не\~з`явився,\~будучи належним\~чином повідомленим\~про дату,\~час та\~місце судового\~засідання,\~відповідно до\~вимог п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України і не повідомив суд про причини неявки, заяви про розгляд справи без його участі чи відзиву на позов не надавав. Ухвалою суду від 26.02.2024 року встановлено заочний розгляд справи. За вказаних обставин, відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з таких підстав. 04.10.2018 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №22034000088028. Відповідно до умов кредитного договору №22034000088028 від 04.10.2018 кредитодавець надає клієнту грошові кошти у тимчасове користування на споживчі потреби на наступних умовах: сума кредиту 31000,00 грн, строк кредитування 60 місяців, кінцева дата повернення кредиту 04.10.2023, цільове призначення на споживчі потреби, щомісячна комісія за обслуговування кредиту 1,99 % від суми кредиту, процентна ставка за користування кредитом на строкову заборгованість - 0,001 % річних; процентна ставка за користування кредитом на прострочену заборгованість - 56,0 % річних. Кредит надається шляхом зарахування\~суми кредиту на поточний рахунок клієнта № [NUMBER] , відкритий в АТ "Банк Кредит Дніпро", клієнт доручає банку в дату видачі кредиту здійснити перерахування з рахунку клієнта на користь страховика ПРАТ\~СК\~УНІКА ЖИТТЯ суму страхового платежу у розмірі 6000,00 грн за весь період, згідно договору страхування № ВР-22034000088028 від 04.10.2018. За умовами договору Позичальник здійснює погашення кредиту у відповідності з графіком у вигляді щомісячних ануїтетних (рівномірних) платежів (а.с.11). АТ «Банк Кредит Дніпро» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі та надав відповідачу кредитні кошти в сумі, строки та на умовах, передбачених Кредитним договором. Через невиконання відповідачем умов кредитного договору станом на 14.12.2021 року у нього утворилась заборгованість за кредитним договором №22034000088028 від 04.10.2018 року в сумі 45526,84 грн, яка складається з: 30942,31 грн. - залишку простроченого кредиту; 4097,23 грн. - залишку прострочених відсотків; 10487,30 грн. - залишку прострочених комісій (а.с.87-88). Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне. Згідно з ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Як зазначено в ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно зі ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. У відповідності до вимогст. 1082 Цивільного кодексу України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Всупереч умовам кредитного договору, відповідач не виконав свої зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги, останній не здійснив відповідних платежів для погашення кредитної заборгованості, тому суд дійшов висновку, що позов є законним, обґрунтованим та підлягає задоволенню. Відповідно до частини 1 статті 76 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з частиною 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до частини 1 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Положеннями статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У відповідності до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У кредитному договорі № 22034000088028 від 04.10.2018 (а.с.11) зазначена щомісячна комісія за обслуговування кредиту 1,99 % від суми кредиту, процентна ставка за користування кредитом на строкову заборгованість - 0,001 % річних; процентна ставка за користування кредитом на прострочену заборгованість - 56,0 % річних. Так, згідно з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що позивач нарахував відповідачу заборгованість, загальна сума якої становить 45526,84 грн, яка складається з: 30942,31 грн. - залишку простроченого кредиту; 4097,23 грн. - залишку прострочених відсотків; 10487,30 грн. - залишку прострочених комісій (а.с.87-88). Відповідач заперечень щодо правильності наданого позивачем розрахунку сум заборгованості не заявляв; належних та допустимих доказів того, що заборгованість розрахована невірно та має менший розмір, ніж зазначено позивачем, не надав; власний розрахунок не надавав. Згідно частини першої статті 510 ЦК України, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні. Відповідно до пункту першого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги по суті це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно статті 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Так, судом встановлено, що 15 грудня 2021 року між ТОВ «Цикл Фінанс» та АТ "Банк Кредит Дніпро" укладено Договір факторингу № 15/12/21, відповідно до якого ТОВ «Цикл Фінанс» набуло право грошової вимоги, що належить АТ «Банк Кредит Дніпро» і стає кредитором за Кредитними договорами, укладеними між АТ «Банк Кредит Дніпро» та боржниками (а.с.21-24). Також суду надано копію витягу з реєстру боржників до Договору факторингу № 15/12/21 від 15 грудня 2021 року, укладеного між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Цикл Фінанс», з якого вбачається наявність заборгованості і [PERSON] у загальному розмірі 45526,84 грн (а.с.14). Таким чином, оскільки відповідач не виконує умов кредитного договору, добровільно та в визначені строки не сплачує визначені договором платежі, а позивач набув право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором, позовні вимоги підлягають задоволенню та з нього підлягає стягненню заборгованість, загальна сума якої становить 45526,84 грн, яка складається з: 30942,31 грн. - залишку простроченого кредиту; 4097,23 грн. - залишку прострочених відсотків; 10487,30 грн. - залишку прострочених комісій. Щодо заявлених\~позивачем вимог\~про стягнення\~з відповідача\~інфляційних втрат\~на суму\~боргу та\~трьох процентів\~річних суд виходить з наступного. Предметом позову у цій справі є також стягнення на підставі частини другої статті 625 ЦК України 3 % річних та інфляційні втрати за невиконання грошового зобов`язання щодо погашення заборгованості за вказаним кредитним договором, що нараховані позивачем за період: з 15.12.2021 року по 23.02.2022 року. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь\~час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року в справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) міститься висновок про те, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань. Грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав,\~передбачених цивільним законодавством, зокрема, із невиконанням грошового зобов`язання. Як випливає з кредитного договору від 04 жовтня 2018 року № 22034000088028, строк кредитування визначено 60 місяців, з кінцевою датою повернення коштів 04 жовтня 2023 року (а.с. 11). При цьому права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, після спливу\~визначеного договором\~строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги на підставі ч.2 ст. 1050 ЦК України. Оскільки в даному випадку вимоги про стягнення\~3 % річних та інфляційних втрат за невиконання грошового зобов`язання щодо погашення заборгованості за кредитним договором, нараховані за період: з 15.12.2021 року по 23.02.2022 року, тобто в межах строку кредитування (04.10.2023 року), а не за період прострочення грошового\~зобов`язання, такі вимоги задоволенню не підлягають. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на професійну правничу допомогу. За ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до п.2 ч.2 ст.137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Згідно з ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Таким чином для визначення розміру компенсації витрат на правову допомогу стороною повинен бути наданий розрахунок із зазначенням часу, який був витрачений на виготовлення документів правового характеру, а також дані щодо фактично понесених і документально підтверджених витрат на правову допомогу. Позивачем на підтвердження понесених ним витрат на правничу допомогу було надано: договір про надання правничої допомоги №16/05 від 16.05.2023 року (а.с.18-19), додаток №1 до договору про надання правничої допомоги №16/05 від 16 травня 2023 року (а.с.20), рахунок-фактура №82, акт приймання-передачі наданих послуг (а.с.10). Факт оплати підтверджується платіжною інструкцією №5698 від 20.12.2023 року на суму 6890 грн. (а.с.8). Так, виходячи з наданих акту приймання-передачі наданих послуг та рахунку-фактури представником позивача адвокатом Дорошенко М.А. вчинені такі дії: зустріч з представником ТОВ «Цикл Фінанс», консультація та ознайомлення з матеріалами справи 2 години, вартість послуги 2864 грн. підготовка позовної заяви 3 години, вартість послуги 4026 грн. Будь-яких інших процесуальний дій адвокатом не вчинялось. При цьому розгляд справи відбувався без участі предстаника позивача. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Також, при вирішенні питання про розподіл судових витрат на правничу допомогу суд бере до уваги нескладність самої справи, оскільки вона не є великою за фабулою та предметом доказування; підготовка її до розгляду не потребує аналізу великої кількості норм чинного законодавства, значних затрат часу та зусиль; враховує, усталеність судової практики при вирішенні справ подібної категорії, а також тривалість затраченого представником позивача часу, пропорційність витрат до предмету спору та обсягу фактично наданих послуг і результатів розгляду справи. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, положень ст. 11 ЦПК України, виходячи з вимог розумності та справедливості, виходячи з реальності наданих адвокатом послуг та враховуючи нескладність справи, усталеність судової практики при вирішенні справ подібної категорії, її розгляд в суді без участі представника позивача, суд доходить висновку про наявність достатність правових підстав для зменшення розміру відшкодування витрат на професійну правничу допомогу з 6890 грн. до 4000 грн. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір», із позовних заяв майнового характеру, поданих юридичною особою, справляється судовий збір в розмірі 1,5% ціни позову, але не менше одного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З відповідача на користь банку підлягає стягненню 2088,80 грн. З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у сумі 2147,20 грн. З відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (позовні вимоги підлягають задоволенню на 97,28 % з розрахунку: 45526,84 грн. (сума задоволених позовних вимог) х 100% : 46799,60 грн. (сума заявлених позовних вимог) = 97,28 % (відсоток задоволених позовних вимог). Сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідача складає 2088,80 грн. з розрахунку: 2147,20 грн. (сума сплаченого судового збору) х 97,28 % (відсоток задоволених позовних вимог). Отже, з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення судові витрати у розмірі 2088,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial