Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-12 00:00:00

21.11.2023 року представник органу опіки та піклування Новобузької міської ради Баштанського району Миколаївської області секретар Новобузької міської ради Остапенко В., в інтересах малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] звернулась до Новобузького районного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] , у якому просила позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] , аліменти на користь того закладу, де в подальшому будуть перебувати діти, або особи, яка буде опікуватись дітьми, в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісяця, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку; подальше влаштування малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , передати органу опіки та піклування Новобузької міської ради. Свої позовні вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що на обліку у службі у справах дітей Новобузької міської ради перебувають малолітні діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , як такі, що потрапили в складні життєві обставини через ухилення матері від виконання батьківських обов`язків. Мати дітей - [PERSON] , відомості про батька дітей записані відповідно до ч.1 ст.135 СК України. Відповідачка ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно своїх малолітніх дітей, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, не спілкується з доньками в обсязі, необхідному для їхнього нормального самоусвідомлення, не створює умов для нормального утримання дітей. 17.03.2023 року при перевірці умов проживання дітей було з`ясовано, що за місцем проживання відповідачки умови для проживання дітей відсутні. 02.05.2023 року при черговому візиті працівників служби у справах дітей ситуація не змінилась, крім того, було з`ясовано, що власник домоволодіння виселяє матір з дітьми. За неналежне виконання батьківських обов`язків [PERSON] неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності за ч.1 та ч.2 ст.184 КУпАП. 31.05.2023 року служба у справах дітей Новобузької міської ради за заявою відповідачки влаштувала малолітніх дітей до КНП «Миколаївського обласного будинку дитини» на повне державне утримання згідно рішення виконавчого комітету Новобузької міської ради № 72, № 73 від 24.05.2023 року. При цьому відповідачку було попереджено про необхідність періодичного відвідування дітей у закладі, таким чином прийняття безпосередньої участі у вихованні доньок та створення умов для проживання дітей та повернення їх в сім`ю. За час перебування дітей у державному закладі з 31.05.2023 року по теперішній час відповідачка дітей не відвідувала, не піклувалась про фізичний і духовний розвиток, не спілкувалась з дітьми в обсязі, необхідному для їхнього нормального самоусвідомлення, не виявляла інтересу до фізичного розвитку дітей, їх потреб і досягнень. Також встановлено, що відповідачка сама не намагалась покращити своє матеріальне становище, за послугами щодо працевлаштування протягом другого півріччя 2023 року не зверталась. Відповідачка через зловживання спиртними напоями перебуває на диспансерному обліку у лікаря нарколога КНП «Новобузька багатопрофільна лікарня». За протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.11.2023 року матеріали справи передані до провадження судді Вжещ С.І. Ухвалою судді від 24.11.2023 року відкрито провадження у справі та призначено справу в порядку загального позовного провадження до розгляду у підготовчому судовому засіданні на 05.12.2023 року 09:30 годину. 05.12.2023 року в підготовчому судовому засіданні оголошено перерву до 20.12.2023 року 11:00 години. Ухвалою суду від 20.12.2023 року закрите підготовче провадження, а справа призначена до розгляду на 22.01.2024 року о 10:00 годині. Ухвалою суду від 22.01.2024 року на підставі п. 2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України відкладено судовий розгляд по справі на 13.02.2024 року о 10:00 годині. Ухвалою суду від 13.02.2024 року клопотання представника позивача [PERSON] про поновлення строків подання доказів, задоволено. Поновлено представнику позивача [PERSON] строк для подання доказів, а саме повідомлення служби в справах дітей Карлівської міської ради Полтавського району Полтавської області від 26.01.2024 року та акту обстеження умов проживання [PERSON] від 13.12.2023 року. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала і просила їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені у позовній заяві. Відповідачка [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце судового розгляду 22.01.2024 року та 13.02.2024 року на виклик суду не з`явились, про причини неявки не повідомила, відзив на позов не подала, тому суд відповідно до ст. 280 ЦПК України розглянув справу заочно за її відсутності, на підставі наявних у ній доказів. Суд, розглянувши матеріали справи, дав оцінку зібраним доказам, вважає, що неявка відповідачки не є перешкодою для розгляду справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін і позов слід задовольнити повністю, ухваливши заочне рішення. Судом встановлено, що матір`ю малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , про що свідчать: свідоцтво про народження, серії [NUMBER] , видане Корабельним районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 18.10.2019 року; свідоцтво про народження, серії [NUMBER] , видане Новобузьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 29.06.2022 року (а.с.7,8). Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч.1 ст.135 СК України № 00039621939 від 11.05.2023 року батьком [PERSON] , [INFO] зазначено зі слів матері [PERSON] (а.с.9). Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч.1 ст.135 СК України № 00039628972 від 11.05.2023 року батьком [PERSON] , [INFO] зазначено зі слів матері [PERSON] (а.с.10). Також судом встановлено, що відповідачка ухилялась від виконання батьківських обов`язків, щодо своїх малолітніх дітей, не створює їм належних умов проживання, не займається їх вихованням, не проявляє до них батьківської любові та уваги, яка необхідна дітям відповідного віку. З акту обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] від 17.03.2023 року, вбачається, що на момент обстеження у помешканні брудно, підлога засмічена, дитячі речі та речі домашнього вжитку розкидані та знаходяться в непридатному для використання стані. Продукти харчування сім`я споживає тільки з гуманітарної допомоги. Доходу сім`я не має, живуть за рахунок дитячих коштів. Для дитини є ліжко. Дитячі речі та засоби гігієни в мінімальній кількості (а.с.17). З акту обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] від 17.03.2023 року, вбачається, що сім`я проживає в орендованому житлі у двох кімнатах, інші кімнати не придатні для проживання. Умови проживання на момент обстеження незадовільні. Меблі брудні, занедбані, підлога брудна, постільна білизна в непридатному для використання стані, продукти харчування відсутні, їжа не зварена, діти голодні. Батьки дітей перебувають в нетверезому стані. Для дітей умови не створені, дитячі іграшки відсутні, одяг та взуття брудні, діти недоглянуті (а.с.18). З довідки про зняття з реєстрації місця проживання № 47 від 22.05.2023 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] знято з реєстрації за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з вибуттям до нового місця проживання: м. Новий Буг, Миколаївської області (а.с.11). З довідки про реєстрацію місця проживання особи № 46 від 22.05.2023 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , за тимчасовим місцем проживання матері [PERSON] , [INFO] , в [ADDRESS] проживає без реєстрації (а.с.12). 31.05.2023 року служба у справах дітей Новобузької міської ради за заявою [PERSON] влаштувала малолітніх дітей до КНП «Миколаївського обласного будинку дитини» на повне державне утримання, про що свідчать заяви [PERSON] про тимчасове влаштування дитини в будинок дитини, рішення виконавчого комітету Новобузької міської ради № 72, № 73 від 24.05.2023 року (а.с.13, 14, 15, 16). За час перебування малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у Будинку дитини, [PERSON] жодного разу дітей не відвідувала, про що свідчить повідомлення медичного директора КНП «Миколаївський обласний будинок дитини» Миколаївської обласної ради Тимофійчук І. № 487-03-04 від 23.10.2023 року (а.с.19). З акту обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] від 17.02.2023 року, вбачається, що умови проживання задовільні. У квартирі тепло, чисто, є меблі, побутова техніка (а.с.42). З повідомлення начальника служби у справах дітей виконавчого комітету Карлівської міської ради Деркач О. № 01-21/140 від 26.01.2024 року [PERSON] орендує однокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] , у квартирі чисто, речі складені, санітарно-гігієнічні норми не порушені. Кімната облаштована меблями та побутовою технікою. У квартирі не створені умови для повернення дітей (відсутні дитячі ліжка, речі для дітей та інше). [PERSON] не працевлаштована. Відповідачка [PERSON] неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.184, ч. 2 ст.184 КУпАП за ухилення від виконання передбачених ст.150 СК України обов`язків щодо виховання своїх малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , про що свідчать: постанова Новобузького районного суду Миколаївської області № 481/778/22 від 22.09.2022 року, постанова Новобузького районного суду Миколаївської області № 481/681/23 від 03.05.2023 року, постанова Новобузького районного суду Миколаївської області № 481/680/23 від 03.05.2023 року, постанова Новобузького районного суду Миколаївської області № 481/919/23 від 06.06.2023 року (а.с.23-26). Згідно повідомлення т.в.о. директора КНП «Новобузька багатопрофільна лікарня» Лущенко В. № 362-01-11 від 25.10.2023 року [PERSON] , [INFO] , перебуває на диспансерному обліку у лікаря нарколога з 27.03.2023 року (а.с.20). З повідомлення начальника Новобузького відділу Баштанської філії Миколаївського обласного центру зайнятості Бабич Т. № 69-01-476-12 від 20.11.2023 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , на обліку в Новобузькому відділу Баштанської філії Миколаївського обласного центру зайнятості станом на 20.11.2023 року не перебуває (а.с.21). З повідомлення начальника відділу обслуговування громадян № 10 (сервісного центру) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області Янової О. № 92 від 29.05.2023 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , на обліку в Пенсійному фонді України, як отримувач пенсії, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не перебуває (а.с.22). Згідно висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав, наданого в.о. міського голови першим заступником міського голови Новобузької міської ради Миколаївської області Славінським О. № 2252-02-12 від 15.11.2023 року, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав громадянку [PERSON] , [INFO] , відносно її малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON] надасть її малолітнім дітям право на повне державне забезпечення, належне утримання та виховання, повноцінний розвиток і отримання передбачених законодавством пільг та після досягнення ними повноліття позбавить їх від обов`язків перед матір`ю, яка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків (а.с.27-28). Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст.ст.55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод випливає, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Відповідно до положень ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 9 Конвенції визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. Відповідно до ст.18 Конвенції, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав та обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний та духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від батьківських обов`язків відповідно до закону. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. При цьому, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Саме батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, згідно з законами України і на кожного з них покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо. Згідно вимог ст.ст.150, 155 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Пунктами 1, 2 ч.1 ст.164 СК України передбачено, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 165 СК України правом на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Таким чином, після повно, всебічно та об`єктивно встановлених обставин справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, та враховуючи, що відповідачка не цікавиться життям та розвитком дітей, не виконує обов`язки по утриманню дітей, їх матеріальному забезпеченню, не вчиняє будь-яких дій спрямованих на забезпечення фізичного і духовного розвитку дітей, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, суд вважає необхідним позбавити відповідачку батьківських прав щодо малолітніх дітей. Суду також не надано будь-яких доказів на підтвердження здійснення перешкод відповідачці у реалізації батьківських прав та обов`язків щодо дітей. При цьому, суд приймає до уваги висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав, оскільки, на думку суду, він складений з урахуванням усіх конкретних обставин справи та не суперечить інтересам дітей. Суд роз`яснює, що згідно ч.1 ст.166 СК України, особа, яка позбавлена батьківських прав, втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам по справі, що відповідно до ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав. Крім того, стаття 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої Верховною Радою України 27.09.1991 року, та положення Декларації прав дитини регламентують, що інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч.2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві. Зокрема, статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Відповідно до закону обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Відповідно, невиконання зазначеного обов`язку тягне за собою встановлену законом відповідальність. Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 СК України визначено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Виплачуються аліменти до повноліття дитини. Оскільки позивач звернувся до суду із позовом 21.11.2023 р., то аліменти слід стягувати з цієї дати. За наслідками розгляду справи встановлено, що відповідачка є особою працездатного віку, а тому, враховуючи об`єктивні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення аліментів підлягає задоволенню. Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до положень ч.6 ст.141 ЦПК України з відповідачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2147,20 грн. на користь держави, у зв`язку з задоволенням позовних вимог позивача.

Outcome: approved