Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-25 00:00:00

КП «Харківські теплові мережі» 05.12.2023 року звернулось до Московського районного суду м. Харкова з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за спожиту теплову енергію на потреби опалення за період з 01.11.2017 по 31.08.2022 в сумі 328\~110,15грн. та судовий збір. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідачу на праві власності належать нежитлові приміщення: підвал приміщення 29-30; 1-й поверх приміщення 10-21, 22-33, 33а, 34, 70, загальною площею 491, 2 кв.м., які розташовані в нежитловій будівлі літ.А-5 по [ADDRESS] з централізованою системою опалення, теплопостачання якого здійснює КП «Харківські теплові мережі». Таким чином, відповідач на праві власності користується нежитловими приміщеннями загальною площею 491,2 кв.м., що розташовані в [ADDRESS] . 01.12.2002 між ФО [PERSON] та КП №Харківські теплові мережі» було укладено договір про постачання теплової енергії №3437. Згідно зазначеного договору, позивач постачає теплову енергію в нежитлові приміщення відповідача, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Постачання теплової енергії у житловий фонд на потреби опалення здійснюється на підставі розпоряджень місцевих органів влади про початок та закінчення опалювального сезону, а на потреби гарячого водопостачання\~протягом року. За період користування тепловою енергією з 01 листопада 2017 року по 31 серпня 2022 року відповідачем спожито теплової енергії на суму 328\~110,15,30грн. За кожен розрахунковий період відповідачу направлялися платіжні доручення про сплату за спожиту теплову енергію, що до часу звернення до суду з позовом не сплачені. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 06.12.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 15.01.2024 Представником відповідача [PERSON] подано відзив на позовну заяву, в якому остання просить відмовити у задоволенні позовної заяви в повному обсязі. 18.01.2024 представником позивача [PERSON] подано відповідь на відзив. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав викладених у позові. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечував та просив у його задоволенні відмовити, вказав, що рішенням апеляційного суду Харківської області від 17.04.2013 у справі №2-886/11 виділено зі спільної часткової власності [PERSON] нежитлові приміщення у нежитловій будівлі літ. А-5 за адресою: [ADDRESS] , площею 266,05 кв.м., що відповідає їх ідеальній частці, а тому формула розрахунку заборгованості для нарахування оплати заборгованості не вірна, та не доведений обсяг спожитої теплової енергії. Заслухавши представників сторін, дослідивши надані докази в їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини. Судом встановлено, що відповідно до копії договору про купівлю-продаж нежитлового приміщення від 18 березня 2023року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Шишко В.А. та зареєстрованого в реєстрі за №808, [PERSON] та [PERSON] придбали в рівних частках нежитлові приміщення: підвал приміщення 29-30; 1-й поверх приміщення 10-21, 21а, 22-33, 33а, 34, 70, загальною площею 491, 2 кв.м., які розташовані в нежитловій будівлі літ.А-5 по [ADDRESS] . КП «ХТМ» веде господарську діяльність з вироблення, транспортування та постачання споживача теплової енергії на підставі відповідних ліцензій. 01.12.2022 між КП «Харківські тпелові мережі» та [PERSON] укладено договір №3437 про постачання теплової енергії та на ім`я [PERSON] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Постачання теплової енергії відповідачу підтверджується актами про підключення та відключення опалення в житловому будинку по [ADDRESS] від 22 листопада 2017 року, №175/16587 від 03 квітня 2018 року, №175/19536 від 16 листопада 2018 року, №175/19914 від 11 березня 2019 року, №175/23488 від 25 листопада 2019 оку, №175/25424 від 02 березня 2020 року, №175/25562 від 07 листопада 2020 року, № 175/28059 від 22 березня 2021 року, №175/31258 від 11 листопада 2021 року, №175/31533 від 21 березня 2022 року, які складені представниками позивача та представниками житлово-експлуатаційної організації. Відповідно до актів обстеження від 11.01.2020, 24.12.2020, 27.12.2021 система опалення нежитлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] є єдиною та невід`ємною частиною системи опалення житлового будинку, теплопостачання якого здійснює КП «Харківські теплові мережі». Відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості [PERSON] по особовому рахунку № [NUMBER] має заборгованість за період з 01.11.2017 по 31.08.2022 в розмірі 328110,15грн. 16.04.2018, 23.07.2019, 01.07.2020, 23.12.2022 КП «Харківські теплові мережі» направлено [PERSON] листи-вимоги щодо обов`язку сплати заборгованості за використану теплову енергію. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються\~Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Суб`єктами цього\~Закону\~є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачами, виконавцями або виробниками послуг. Аналіз змісту та підстав поданого позову свідчить про те, що спір між сторонами виник щодо виконання умов договору про надання послуг постачання теплової енергії . Спірні правовідносини регулюються\~Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року N 1875-IV, який діяв на час виникнення спірних правовідносин. Згідно статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Згідно зі ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальними послугами є, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо). Відповідно до\~ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Пунктом 1 ч. 1\~ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3\~ст.20 цього Закону\~обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Законом України «Про теплопостачання»\~визначено, що теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу. Постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору. Споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору. Правилами користування тепловою енергією, затвердженими\~постановою Кабінету Міністрів України від 03 жовтня 2007 року № 1198, визначено споживача теплової енергії, як фізичну особу, яка є власником будівлі або суб`єктом підприємницької діяльності, чи юридичну особу, яка використовує теплову енергію відповідно до договору. Відповідно до частин першої\~третьої\~статті 13 ЦК України\~цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Відповідно до положень\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтями\~610,\~612ЦК України\~передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру (ч. 3\~ст. 6 Закону України «Про доступ до судових рішень»). Відповідно до відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень, Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 17.04.2013 року по справі №2-886/11 виділено зі спільної часткової власності [PERSON] нежитлові приміщення у нежитловій будівлі літ. А-5 за адресою: [ADDRESS] , площею 266,05 кв.м., що відповідає його ідеальній частці, а саме з приміщень підвалу підсобне приміщення «29» площею 26,4 кв.м., сходову клітку «30» площею 15,6 кв.м. З приміщень першого поверху: частину торгівельного залу «20» площею 185,35 кв.м., вбиральню «21» площею 1,3 кв.м., душ «22» площею 1,7 кв.м., вмивальник «23» площею 2,6 кв.м., вбиральню «24» площею 1,8 кв.м., коридор «25» площею 5,3 кв.м., кабінет «33» площею 11,2 кв.м., сходову клітку «34» площею 14,8 кв.м. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] у рівних частках (по 1/2 кожному) на праві власності належать нежитлові приміщення загальною площею 491,2 кв.м. [PERSON] виділено 266,05 кв.м. Тобто розрахунок зроблено виходячи з плану приміщення, яке належить співвласнику [PERSON] . За таких обставин суд не може погодитись з розрахунком заборгованості, наданим позивачем. Оскільки для правильного визначення розміру заборгованості необхідно мати розрахунок теплового навантаження приміщення зроблений з урахуванням фактичної її площі, який у матеріалах справи відсутній, суд позбавлений можливості визначити обсяг теплової енергії необхідної для опалення приміщень належних відповідачу і їх вартість, а тому у задоволенні позву слід відмовити. Також, з матеріалів справи вбачається, що представник відповідача просить застосувати до позовних вимог наслідки пропуску строку позовної давності, про що зазначено у відповідній заяві. Так відсутні підстави для застосування строків позовної давності, оскільки суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Згідно з ч.2 п.2\~ст.141 ЦПК України, судовий збір у разі відмови в позові покладається на позивача.

Outcome: dismissed