Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить виділити наступні частки співвласників у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, кад.н.1810136300:04:003:0085, площею 0,1 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] : - визначити, що частка [PERSON] у праві спільної власності на земельну ділянку, кад.н.1810136300:04:003:0085, площею 0,1 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , складає 1/4 ідеальну частину; - визначити, що частка [PERSON] у праві спільної власності на земельну ділянку, кад.н. 1810136300:04:003:0085, площею 0,1 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , складає 1/4 ідеальну частину; - визначити, що частка [PERSON] у прав, спільної власності на земельну ділянку, кад.н.1810136300:04:003:0085, площею 0,1 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , складає 1/2 ідеальну частину. - визнати за [PERSON] , 2004р.н., РНОКПП [NUMBER] , право власності на 1/4 ідеальну частину земельної ділянки, кад.н.1810136300:04І003:0085, площею 0,1 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , 1971 р.н., який помер [INFO] , В обґрунтування вимог позову позивач вказав, що він проживає за адресою: [ADDRESS] . Його батьки [PERSON] та [PERSON] не були в офіційних шлюбних стосунках, хоча фактично проживали як сім`я. Батько [PERSON] , помер [INFO] . Після його смерті [PERSON] вступив у спадщину та була відкрита спадкова справа №39/2022. [PERSON] не перебувала в офіційному шлюбі з [PERSON] та на спадщину не претендує. За договором дарування від 13.02.2004 року [PERSON] подарувала [PERSON] 1/4 частину житлового будинку [ADDRESS] . Згідно рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради №1094 від 06.11.2019 року було затверджено технічну документацію та передано у спільну сумісну власність [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] земельну ділянку кад.н. 1810136300:04:003:0085, площею 0,1 га, розташовану за адресою [ADDRESS] . Так як ідеальна частка в будинку за [PERSON] була визначена, то [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частину житлового будинку [ADDRESS] . Згідно постанови приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Семенюк В.Ю. від 06.02.2023 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на відповідну частку [PERSON] у належній йому та відповідачкам на праві спільної сумісної власності земельній ділянці. Відмова аргументована тим, що частка [PERSON] не була виділена за його життя. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 15.08.2023 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, у якій вказано, що позивач позов підтримує та просить задовольнити. Від відповідачів [PERSON] та [PERSON] подано до суду заяви в яких останні визнають позов та просять про розгляд справи у їх відсутність. Представники третіх осіб в судове засідання не з`явились, належним чином повідомлені про розгляд справи, від Сищук Н.М. , що діє в інтересах Житомирської міської ради надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність. Інших заяв по суті справи до суду не надійшло. Частиною 3 статті 211 ЦПК України передбачено право учасників справи заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання, яким завершується розгляд справи, за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування частини житлового будинку від 13.02.2004 року, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 14.04.2004 року, [PERSON] належить на праві приватної спільної часткової власності 1/4 житлового будинку [ADDRESS] . Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майцо про реєстрацію права власності від 28.09.2017 року, індексний номер витягу: 98807928, земельна ділянка площею 0,1 га за кадастровим номером 1810136300:04:003:0085, що розташована за адресою: [ADDRESS] , передана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) знаходиться в спільній сумісній власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 21.02.2022. Як вбачається зі змісту постанови приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Семенюк В.Ю. від 06.02.2023 №35/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії, на момент оформлення спадщини після смерті [INFO] батька [PERSON] , нотаріусу не було подано документів щодо поділу при житті між співвласниками вищевказаної земельної ділянки, а також щодо виділу (визначення) частки померлого, [PERSON] у зазначеному спільному майні. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно з ч.1, 2 ст.355, ч. 1 ст.356 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Відповідно до ст. 357 ЦК України, частки в праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом, якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Приписами ст. 368 ЦК України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. За нормами ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ст. 86 Земельного кодексу України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток, учасників спільної власності (спільна сумісна власність). У відповідності з ч. 1, 3 ст. 88 Земельного кодексу України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників, а у разі недосягнення згоди учасник спільної часткової власності має право вимагати у судовому порядку виділення належної йому частки із складу земельної ділянки. Відповідно до ч. 3, 4, 5 ст. 89 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 №20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Чинне законодавство не надає нотаріусу права здійснювати виділ частки. Таким чином, у разі смерті одного з учасників права спільної сумісної власності, передусім необхідно визначити частку померлого у спільному майні, яка і буде об`єктом спадкування. В силу положень ст. 1216 ЦК України спадкування - це перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 та ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, та незалежно від часу прийняття спадщини вона належить йому з часу відкриття спадщини. За приписами ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Статтею 1226 ЦК України визначено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Відповідно до пункту 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" що частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Згідно з п.224 Інструкції Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 №20/5 нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визнання) частки померлого у спільному майні. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду Україні "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Отже, оскільки один із співвласників даної земельної ділянки, а саме [PERSON] помер, то визначити його частку у праві спільної сумісної власності не можливо, тому що немає можливості з`ясувати домовленість між співвласниками. Беручи до уваги викладене, суд вважає, що є всі підстави для визначення частки померлого [PERSON] та частки інших співвласників - [PERSON] та [PERSON] в належному їм на праві спільної сумісної власності майні: земельній ділянці для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, з кадастровим номером 1810136300:04:003:0085, площею 0,1 га, розташованої за адресою [ADDRESS] , по 1/4 частині за [PERSON] та [PERSON] , та 1/2 частини за [PERSON] . Право на спадщину є самостійним майновим правом, яке виникає на підставі факту її прийняття та підлягає захисту в передбачений законом спосіб, і через відмову нотаріуса у видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину, не може бути захищене в інший спосіб. У зв`язку із чим, враховуючи, що позивач прийняв спадщину в установленому законом порядку, але отримати свідоцтво про право на спадщину в порядку спадкування на частину земельної ділянки в нотаріальній конторі не може, його право підлягає захисту, а позовні вимоги задоволенню. Даний спір підлягає розгляду в судовому порядку, оскільки іншим шляхом його вирішити не можливо, а набуття позивачем права на частину земельної ділянки не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. З огляду на задоволення позову, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів належить стягнути витрати по сплаті судового збору. Позивачем заявлено дві вимоги: немайнового характеру, тому при зверненні до суду з такою вимогою до сплати підлягав судовий збір у розмірі 1073,60 грн, та майнового характеру вартістю 162 500,00 грн, тому при зверненні до суду з якою до сплати підлягав судовий збір у розмірі 1625,00 грн. Позивач сплатив при подачі позову судовий збір у розмірі 1625,00 грн. відповідно до квитанції №32528798800007079342 від 12.06.2023 року та 1625,00 грн. відповідно до квитанції №32528798800007079296 від 12.06.2023 року. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України та ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір» у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідному рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідачі [PERSON] та [PERSON] до початку розгляду справи по суті визнали позовні вимоги, з них підлягає стягненню 50 відсотків судового збору, який підлягав сплаті при поданні позовної заяви, що становить по 674,65 грн. Сплачений судовий збір у розмірі 1349,30 грн. підлягає поверненню [PERSON] у зв`язку з визнанням відповідачами позовних вимог в повній мірі. Сплачений судовий збір у розмірі 551,40 грн. підлягає поверненню [PERSON] як надмірно сплачений.

Outcome: approved