Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-14 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. [PERSON] (далі - позивач) 22.11.2023 звернувся до суду із позовом до [PERSON] (далі - відповідач), про усунення перешкод у користуванні власністю. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 1992 року проживав з відповідачем однією сім`єю в одному житловому будинку за адресою: [ADDRESS] . У якому зареєстрований з 20.09.1996. Проживаючи спільно з відповідачем більшу частину зароблених коштів витрачали на реконструкцію старого житлового будинку та облаштування вже нового реконструйованого домоволодіння. За спільні зароблені кошти купувалися меблі та предмети домашнього вжитку. У 2017 році стосунки з відповідачем погіршилися, остання створювала неналежні умови для проживання у житловому будинку, у листопаді 2023 року змінила вхідні замки та не пускає до житлового будинку. Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 24.09.2018 було задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту сумісного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнано право спільної сумісної власності на будинок за адресою: [ADDRESS] . Просить усунути перешкоди у користуванні житловим будинком, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом зобов`язання відповідача не чинити перешкоди у користуванні вказаним житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами, шляхом вселення до цього житлового будинку, та передачі одного екземпляра ключів від усіх вхідних дверей для вільного доступу до будинку і господарських будівель та споруд. Процесуальні дії у цивільній справі. Ухвалою судді від 29.11.2023 було відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 10.01.2024 закрито підготовче провадження та призначено судове засідання. Відповідач у судове засідання не з`явилася, представник відповідача двічі під час підготовчого засідання та двічі під час судового розгляду надсилав до суду клопотання про відкладення розгляду справи, востаннє 15.02.2024 вказане клопотання жодними доказами підтверджене не було, тому судом було визнано повторну неявку відповідача та його представника такою, що здійснена без поважних причин. Разом з тим, відповідно до положень ч.ч. 1, 2\~ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України\~(надалі -\~ЦПК України)\~суд може\~ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін, відсутність відзиву відповідача на пощо те, що представник позивача та позивач щодо заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України,\~постановив ухвалу\~про заочний\~розгляд справи. Ставлення учасників цивільного процесу до пред`явленого позову. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, надала суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просили суд позов задовольнити. Проти винесення судом заочного рішення у справі не заперечували. Відповідач та її представник повторно в судове засідання не з`явилися. Представник відповідача подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи, причини відкладення судом були визнані не поважними, відзиву на позовну заяву до суду не надійшло. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що перебуває у дружніх стосунках з позивачем [PERSON] йому відомо, що він спільно з [PERSON] проживали однією сім`єю, спільно реконструювали будинок. Відомо також, що в листопаді 2023 року [PERSON] вигнала позивача з дому, змінила замки та чинить перешкоди для його проживання. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що є сином позивача. На початку 2000 х років приблизна 2003-2006 роках він почав налагоджувати стосунки з батьком. Оскільки раніше вони мало спілкувалися, через розлучення батьків свідка. У той час батько проживав однією сім`єю з [PERSON] , надалі їх стосунки розладилися та [PERSON] вигнала батька із дому. Йому відомо, що будинок за адресою: [ADDRESS] , є спільною власністю батька і [PERSON] . У листопаді 2023 року точної дати свідок не пам`ятає, йому зателефонував батько та попросив забрати речі з будинку де він жив. По приїзду на місце [PERSON] не пустила його на подвір`я, туди та до будинку зайшов лише батько, який виносив свої речі і передавав їх свідкові через забор, оскільки хвіртка також була зачинена. Після цього йому відомо, що [PERSON] змінила замки та не пускала батька до будинку. На даний час батькові нема де жити і він спочатку жив у знайомих, а нині живе у нього. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки :357133459 (а.с.56). [PERSON] посилається на те, що [PERSON] не допускає його у житловий будинок та не надає йому екземпляр ключів від вхідних дверей, отже [PERSON] позивач не має доступу до належного йому житла. Нормами\~ст. 41 Конституції України,\~ст. 321 ЦК України\~встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні; право приватної власності є непорушним. За\~ст. 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до положень ч. 1, 2\~ст.\~319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з ч. 1\~ст. 383 ЦК України\~та\~ст. 150 ЖК України\~громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. За змістом ч. 2 ст.\~386\~ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст.\~391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Згідно зі\~ст. 9 ЖК України\~ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до частини 1 статті 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Судом установлено, що [PERSON] , володіє на праві спільної сумісної власності будинком, до якого не має доступу, оскільки [PERSON] не допускає його до житлового приміщення, у зв`язку з чим заявлені позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні власністю є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, позовні вимоги про вселення та зобов`язання [PERSON] передати один екземпляр ключів від усіх вхідних дверей є підставними та похідними від вимоги про усунення перешкод у користуванні власністю, тому також підлягають задоволенню. За нормою ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України\~передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За таких обставин, коли права власника порушені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права володіння, користування та розпорядження своїм майном, суд доходить висновку, що позивач правомірно вимагає усунення будь-яких порушень його прав власника частини житлового приміщення, в даному випадку шляхом вселення до будинку за адресою: [ADDRESS] . За таких обставин суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача.

Outcome: approved