Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-18 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог У червні 2023 року заступник керівника Оболонської окружної прокуратури м. Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради (надалі -КМР), звернувся до суду з позовом, в якому просить: усунути перешкоди територіальній громаді м. Києва в особі Київської міської ради у розпорядженні частиною земельної ділянки площею 0,0054 га (кадастровий номер 8000000000:78:042:0045) шляхом скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 13 лютого 2020 року індексний номер 51119627 та здійсненої на його підставі державної реєстрації права власності за [PERSON] на нежитлово будівлю літ. «А», по [ADDRESS] (загальною площею 54 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2029981980000), припинити право власності [PERSON] ; усунути перешкоди територіальній громаді м. Києва в особі Київської міської ради у розпорядженні земельною ділянкою, шляхом зобов`язання [PERSON] повернути територіальній громаді м. Києва частину земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:78:042:0045, площею 54 кв.м по [ADDRESS] , шляхом приведення її у придатний для використання стан, звільнивши від нежитлової будівлі літ «А», площею 54 кв.м; стягнути судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог прокурор посилається, що за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом КМНО Чорнєй В.В., 13 лютого 2020 року прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 51116927, зареєстровано за [PERSON] право приватної власності на об`єкт нерухомого - нежитлову будівлю (літ. «А») загальною площею 54 кв.м по [ADDRESS] . Державну реєстрацію проведено на підставі довідки про показники об`єкта нерухомого майна від 16 січня 2020 року та технічного паспорту, виданого ФОП [PERSON] . Проте, за запитом прокурора, ФОП [PERSON] сповістив, що ніколи довідку та технічний паспорт [PERSON] на об`єкт нерухомого майна нежитлову будівлю (літ. «А») по [ADDRESS] не видавав. Прокурор також посилається, що реєстрацію права власності здійснено за відсутності обов`язкових документів, визначених п. 41 Порядку № 1127, та у порушення Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», за відсутності документів, які дають право виконувати підготовчі/ будівельні роботи і засвідчують прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту нежитлової будівлі (літ. «А») на [ADDRESS] ; також за відсутності відомості щодо присвоєння поштової адреси об`єкту нерухомого майна. Довідку про показники об`єкту, суб`єкт господарювання ФОП [PERSON] не видавав. В зазначеній довідці вказано, що об`єкт збудований господарським способом до 1992 року, що суперечить відомостям картографічних даних та даним космічного знімання території, за якими станом на жовтень 2011 року на [ADDRESS] відсутній об`єкт нежитлової споруди. Окрім того, земельна ділянка під улаштування та обслуговування спірної нежитлової споруди, а також під забудову у передбачений законом спосіб в оренду, або інше право користування не виділялася. Прокурор вважає, що державна реєстрація права власності за [PERSON] на нежитлову будівлю проведено на підставі рішення державного реєстратора, яке не відповідає вимогам законодавства, а тому підлягає скасуванню з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. В обґрунтування повноважень прокурора на звернення до суду з позовом, зазначає, що внаслідок незаконної державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна по [ADDRESS] Київська міська рада позбавлена можливості розпоряджатися земельною ділянкою, розташованою за вказаною адресою, із вигідним для себе ефектом та результатом, зокрема, економічним чи соціальним (надати в оренду тощо). Водночас, Київська міська рада неналежним чином здійснює повноваження, покладені на неї чинним законодавством. Київська міська рада свої функції власника щодо спірної земельної ділянки ігнорувала та вчасно не виявила факту незаконної реєстрації права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, що у подальшому призвело до незаконного використання земельної ділянки комунальної власності на якій розташоване майно, чим порушено права та охоронювані інтереси держави в особі територіальної громади міста Києва. Київській міській раді стало відомо про факт реєстрації самочинно збудованого об`єкту по [ADDRESS] з листа Оболонської окружної прокуратури від 25 квітня 2023 року. Проте, будь-які належні заходи цивільно-правового характеру щодо захисту інтересів держави не вживались також у листі до прокурора, міститься прохання звернутись із позовом до суду, що свідчить про бездіяльність органу місцевого самоврядування. Прокурором надавалась можливість компетентному органу відреагувати на порушення інтересів держави про повернення самозайнятої земельної ділянки, зокрема, шляхом вчинення дій для виправлення ситуації, відновлення порушених інтересів держави. Проте, Київська міська рада з позовом про усунення перешкод шляхом скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію та повернення земельної ділянки, не звернулась. Вказане свідчить про нездійснення Київською міською радою повноважень по захисту державних інтересів, що відповідно до ст. 131-1 Конституції України ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» є підставою для вжиття прокурором заходів представницького характеру шляхом пред`явлення відповідного позову з метою захисту інтересів держави. Рух справи Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 червня 2023 року справу передано на розгляд головуючому судді Шролик І.С. Ухвалою суду від 03 липня 2023 року відкрито провадження та призначено підготовче засідання 27 липня 2023 року. Від представника відповідача - адвоката Бондаренка В.А. 04 жовтня 2023 року надійшов відзив на позовну заяву з клопотанням про залучення до участі у справі третіх осіб: приватного нотаріуса КМНО Чорней В.В. та ФОП [PERSON] . В обґрунтування поданого відзиву зауважує, що реєстрація відбулась з дотриманням вимог діючого законодавства, на підставі наданих документів, просив відмовити в задоволенні позовних вимог. У відповіді на відзив, що надійшов до суду 11 жовтня 2023 року, прокурор заперечував проти залучення до участі у справі третіх осіб. Ухвалою суду 12 жовтня 2023 року, занесеною до протоколу судового засідання, залучено до участі у справі в якості третьої особи приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу м.Києва Чорнєй В.В. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2023 року за клопотанням прокурора застосовано заходи забезпечення позову. Засобами електронного зв`язку від представника третьої особи - адвоката Гурез І.О. надійшли письмові пояснення. В яких зазначає, що нотаріус на підставі наданих документів, заяви, технічного паспорту та довідки про показники об`єкта нерухомості здійснила реєстрацію, що відповідає діючому законодавству. Просила відмовити в задоволенні позовних вимог, проводити розгляд справи без участі нотаріуса. Прокурор 16 листопада 2023 року надав письмові пояснення. Від представника Київської міської ради 20 листопада 2023 року надійшли письмові пояснення, що КМР земельна ділянка у встановленому законом порядку жодній юридичній та або фізичний особі у користування чи власність не передавалась, для будівництва чи розміщення майна. Заявлено клопотання про розгляд справи без участі представника. 10 січня 2024 року від прокурора надійшло клопотання про долучення доказів, отриманих в межах кримінального провадження щодо інформації, розміщеної на картографічному веб-сервісі компанії Google та матеріалів НЦУВКЗ, матеріалів космічного знімання. В судовому засіданні прокурор Артем`єва А.М. підтримала позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні з підстав та мотивів викладених у позовній заяві. В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог. Зауважив, що документи на підставі яких проводилась державна реєстрація не визнавались недійсними. Також заперечував проти повноважень прокурора на звернення до суду із даним позовом в інтересах КМР. Вислухавши пояснення прокурора, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши обставини в їх сукупності, надавши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлені судом обставини справи Як встановлено з матеріалів реєстраційної справи № 2029981980000 та інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно: приватним нотаріусом КМНО Чорнєй В.В. 13 лютого 2020 року прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 51116927. На підставі заяви [PERSON] та наданих нею документів зареєстровано за нею право приватної власності на об`єкт нерухомого - нежитлову будівлю (літ. «А») загальною площею 54 кв.м по [ADDRESS] . До заяви додано довідку про показники об`єктів нерухомого майна за №1 від 16 січня 2020 року видану ФОП « [PERSON] », технічний паспорт від 16 січня 2020 року виданий ФОП « [PERSON] » на замовлення [PERSON] . Довідка й технічний паспорт не засвідчені печаткою особи, що їх видала.(а.с. 14, 38-48). ФОП [PERSON] на запит прокурора 29 червня 2023 року сповістив, що ніколи довідку про показники об`єкта нерухомого майна та технічний паспорт, б/н від 16 січня 2020 року щодо об`єкту нерухомого майна нежитлову будівлю літ. «А», по [ADDRESS] на ім`я [PERSON] не виготовляв та не має відношення до їх видачі (а.с. 74 на звороті). Згідно з інформацією Департаменту з питань архітектурно-будівельного контролю м. Києва від 01 лютого 2023 року № 073-255, як уповноважений орган не видавав та не реєстрував документи, що дають право виконувати підготовчі/ будівельні роботи і засвідчують прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту нежитлової будівлі (літ. «А») площею 54 кв. м на [ADDRESS] (а.с. 27). Відповідно до інформації Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 17 лютого 2023 року № 055-1006, у Реєстрі адрес відсутні відомості щодо присвоєння поштової адреси об`єкту нерухомого майна по [ADDRESS] (а.с. 24). За інформацією КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації», викладеної в листі від 07 лютого 2023 року № 062/14-1542 (И-2023), нерухоме майно на [ADDRESS] на праві власності в БТІ м. Києва не реєструвалося (зокрема, нежитлова будівля (літ. А) площею 54 кв.м) (а.с. 29, 35). Відповідно до інформації Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), викладеної у листі №0570202/2-1313від 03 лютого 2023 року, земельна ділянка з кадастровим номером 8000000000:78:042:0045 проінвентаризована в межах виконання Міської цільової програми використання та охорони земель міста Києва на 2019-2021 роки, затвердженої рішенням Київської міської ради №229/6280 від 04 грудня 2018 року. Технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель на території кадастрового кварталу 78:042, в межах якого знаходиться земельна ділянка, з кадастровим номером 8000000000:78:042:0045, розроблена комунальним підприємством «Київський інститут земельних відносин». До теперішнього часу вказана технічна документація на затвердження до Департаменту не надходила (а.с.21-22,60-64). З протоколу огляду від 10 січня 2024 року інформації, розміщеної на картографічному веб-сервісі компанії Google, проведеного в межах кримінального провадження №420221020050000212 від 29 грудня 2022 року за ст.356 КК України, встановлено, що за фотозображенням місцевості за адресою: [ADDRESS] станом на жовтень 2011 року встановлено вільне від забудови узбіччя дороги за даною адресою, будь-яка забудова відсутня. Станом на травень 2015 року на за даною адресою розташована будівля сірого кольору із трьома метало пластиковими вікнами та 2 дверима (а.с. 203-205). Постановою Оболонської окружної прокуратури від 01 червня 2023 року надано дозвіл на розголошення відомостей досудового розслідування кримінального провадження №420221020050000212 від 29 грудня 2022 року за ст.356 КК України, порушеного за фактом реєстрації об`єкту нерухомого майна в Оболонському районі та використання території під ним, завдаючи істотної шкоди територіальній громаді міста (а.с. 13, 15-19). Оболонській окружній прокуратурі м. Києва стало відомо про обставини незаконної реєстрації об`єкта нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] в ході здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні №420221020050000212 від 29 грудня 2022 року. Листом від 24 січня 2023 року та від 25 квітня 2023 року та 08 червня 2023 року повідомлено Київську міську раду про виявлені порушення (а.с. 36, 65). Спір між сторонами виник з приводу правомірності проведення за [PERSON] державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна під «літ. А», розташований за адресою: [ADDRESS] . Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Суд забезпечив сторонам рівні можливості надання доказів та доведеності перед судом їх переконливості. Щодо представництва інтересів прокурором. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У пункті 3 частини першої статті 131-1 Конституції України міститься відсилання до окремого закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким є Закон України від 14 жовтня 2014 № 1697-VII «Про прокуратуру». У частині третій статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Наведеним приписам кореспондують відповідні правила ЦПК України, зокрема, у частині четвертій статті 56 цього Кодексу визначено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Системне тлумачення частин четвертої, п`ятої статті 56 ЦПК України та статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дає можливість зробити висновок, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: (а) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; (б) у разі відсутності такого органу. Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести, а суд перевірити причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду. З урахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі «Ф. В. проти Франції» (F. W. v. France) 31 березня 2005 року, заява № 61517/00, пункт 27). Європейський суд з прав людини уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін. Враховуючи викладене, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України). Наявність інтересів держави повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. У Рішенні Конституційного Суду України від 08 квітня 1999 року № 3-рп/99 зроблено висновок про те, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, у чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У пунктах 6.41.-6.43. постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 жовтня 2019 року у справі № 903/129/18 (провадження № 12-72гс19) вказано, що: «у цьому випадку необхідність захисту інтересів держави прокурором полягає у необхідності відновлення законності та справедливої рівноваги між інтересами суспільства (у цьому випадку - місцевої громади) й орендаря, повернення землі у комунальну власність та відновлення порушеного порядку розпорядження земельною ділянкою комунальної власності, дотримання принципу раціонального використання землі, що відповідає принципу, закріпленому у Конституції України, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Велика Палата Верховного Суду зазначає, що сам факт незвернення до суду сільської ради з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси жителів територіальної громади, свідчить про те, що указаний орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження щодо повернення земельної ділянки, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів значної кількості громадян, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини». У пунктах 36 - 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 469/1044/17 (провадження № 14-317цс19) зазначено, що: «суди встановили, що земельна ділянка належить до комунальної власності територіальної громади с. Коблеве. Велика Палата Верховного Суду погоджується з аргументами прокурора, що Конституція України та Закон України «Про прокуратуру» надають прокурору повноваження з представництва не тільки загальнодержавних інтересів, але й локальних інтересів держави. Більше того, у збереженні прибережних захисних смуг виражаються загальнодержавні інтереси у безпечному довкіллі, екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (частина третя статті 13, частина сьома статті 41, частина перша статті 50 Конституції України). Київська міська рада, будучи тривалий час обізнаною про порушення інтересів держави, з листа Оболонської окружної прокуратури від 25 квітня 2023 року, маючи відповідні повноваження для їх захисту, з позовом до суду не звернулась. Нездійснення захисту державних інтересів у даному випадку виявляється в усвідомленій пасивній поведінці Київської міської ради, яка будучи уповноваженим державою суб`єктом по захисту відповідних інтересів, дій по усуненню порушень прав територіальної громади на майно не вживала. Земельна ділянка, площею 54м2, на якій розташований спірний об`єкт нерухомого майна, за інформацією Департаменту земельних ресурсів рахується за Київською міською радою. Незалежно від причин неможливості самостійно звернутися до суду Київською міською радою вже сам факт не звернення з позовом свідчить про те, що указаний орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження щодо захисту майнових інтересів громади. На підставі досліджених доказів суд дійшов висновку про наявність правових підстав для захисту інтересів держави через пасивну поведінку Київської міської ради, щодо захисту майнових прав. Тому звернення прокурора до суду є обґрунтованим та не впливає на дотримання принципу рівності сторін, а спрямований на захист інтересів держави. Доводи представника відповідача - адвоката Бондаренка В.А. щодо участі прокурора в цій справі, суд вважає неприйнятними з вищевикладених мотивів. Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення. Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до частини першої статті 317 та частини першої статті 319 ЦК України власнику належить, зокрема право на власний розсуд розпоряджатися своїм майном. Частиною першою статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ч. 1, 2 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права не нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрацій. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Частиною 2 ст. 331 Цивільного кодексу України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Частиною 3 вказаної статті передбачено, що до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Нормами ст. ст. 90, 95, 102-1 Земельного кодексу України визначено, що право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок, землекористувачі та особи, які набули право користування чужою земельною ділянкою (суперфіцій) за договором із власником земельної ділянки або з інших передбачених законом підстав. Згідно зі ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. За положеннями ч. 1 ст. 376 ЦК України, самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що слугують умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме: якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети; об`єкт нерухомості збудовано без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Отже, наявність хоча б однієї з трьох зазначених у ч. 1 ст. 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним. Згідно з ч. 4 ст. 334 Цивільного кодексу України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» загальними засадами державної реєстрації прав є, серед іншого, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Частиною 3 ст. 10 Закону передбачено, що державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також використовує відомості, отримані у порядку інформаційної взаємодії Державного реєстру прав з Єдиним державним реєстром судових рішень. Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Пунктом 1 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 (далі - Порядок № 1127), передбачено, що він визначає підстави і процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав. Відповідно до п. 40,41 Порядку № 1127 державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених ст. 27 Закону. Для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подають, зокрема, документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту, технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна, документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Відповідно до п. 42 Порядку № 1127 Для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року подаються: технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки. При дослідженні наявних в матеріалах справи письмових доказів, суд дійшов висновку, що державна реєстрація права власності за [PERSON] на нежитлову будівлю під літ. А. по [ADDRESS] проведено на підставі рішення державного реєстратора, яке не відповідає вимогам законодавства, а тому підлягає скасуванню з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. З дослідженої інформації, уповноваженого органу щодо передачі (надання) земельної ділянки 0,0054 га з кадастровим номером 8000000000:78:042:0045 фізичним або юридичним особам у власність (користування)Київська міська рада не приймала. У міському земельному кадастрі відсутня інформація щодо формування даної земельної ділянки. Звернень (клопотань) від [PERSON] або інших суб`єктів господарювання щодо передачі у власність чи користування зазначеної земельної ділянки до Департаменту не надходило. Земельна ділянка [PERSON] або іншим особам для будівництва не надавалась, у зв`язку з чим нежитлова будівля (літ А) площею 54 кв.м за вказаною адресою є об`єктом самочинного будівництва. Також суд вважає слушними доводи прокурора, що державна реєстрація проведена нотаріусом із порушенням Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку № 1127, оскільки документи що були підставою для реєстрації суб`єкт господарювання ФОП [PERSON] не видавались, тобто є фіктивними. Окрім того, інформація, що міститься в довідці про показники об`єкту нерухомості, а саме що об`єкт збудований господарським способом до 1992 року, є неправдивою та спростовується відомостями картографічних даних та даними космічного знімання території, згідно яких, станом на жовтень 2011 р. на [ADDRESS] відсутній об`єкт нежитлової споруди. Реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, яка його здійснила, у силу наведених вище положень законодавства та приписів ч. 2 ст. 376 Цивільного кодексу України не змінює правового режиму такого будівництва як самочинного. Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі № 916/2791/13. Отже, [PERSON] не набула права власності на самочинно збудовану нежитлову будівлю площею 54 кв.м у визначеному законом порядку, у зв`язку з відсутністю дозвільних документів на будівництво та відведення земельної ділянки. Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав. При цьому, ефективність обраного позивачем способу захисту означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Ефективний засіб (спосіб) захисту призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Способи захисту прав на землю передбачені ст. 152 Земельного кодексу України, згідно якої власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки,який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. Поновлення права власності територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради та відновлення становища, яке існувало до порушення, можливо шляхом скасування рішень державного реєстратора про реєстрацію права власності, оскільки вчинене із порушенням вимог чинного законодавства та порушує право власності територіальної громади міста Києва на використання земельної ділянки. Задля забезпечення територіальній громаді міста Києва реальної та безперешкодної можливості реалізувати усі правомочності власника щодо земельної ділянки на [ADDRESS] , яка перебуває під нерухомим майном, належним способом захисту порушених прав є усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом скасування рішення державного реєстратора з одночасним припиненням прав відповідача та зобов`язання повернути земельну ділянку законному власнику шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав. Крім того, особа, яка використовує земельну ділянку з порушенням прав іншої особи (власника земельної ділянки), повинна привести земельну ділянку у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків і споруд за власний кошт. Відповідно до ст. 212 Земельного кодексу України, самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Саме такий спосіб захисту є належним ефективним для поновлення порушеного права дійсного власника землі. Часка земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:78:042:0045 підлягає поверненню власнику - територіальній громаді в особі Київської міської ради шляхом приведення її у придатний для використання стан та звільнення від нежитлової будівлі площею 54 кв. м. за рахунок [PERSON] . Щодо розподілу судових витрат. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується положенням ст. 141 ЦПК України. Судові витрати складаються зі судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПУ України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на задоволення позовних вимог, прокуратурою при зверненні до суду з позовом сплачено судовий збір в сумі 5368,00 грн, за розгляд клопотання про забезпечення позову 1342,00 грн, що разом становить 6710,00 грн, який підлягає стягненню з відповідача на користь платника Київської міської прокуратури. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved