Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-20 00:00:00

Позиції сторін\~та учасників\~справ,\~заяви,\~клопотання,\~ інші процесуальні дії у справі Адвокат Прокопчук Аліна Володимирівна, яка діє в інтересах [PERSON] , звернулась до суду з позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області у якому просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 33430 (тридцять три тисячі чотириста тридцять) гривень 54 копійки, а також вирішити питання судових витрат. Обґрунтовуючи заявлені вимоги, представник позивача покликається на те, що 05.12.2022 у місті Львові по вул. Пекарській вул. Патріарха Дмитрія Яреми, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Skoda Rapid», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля марки «Chevrolet Aveo», д.н.з. [NUMBER] , що належить [PERSON] . Постановою Личаківського районного суду м. Львова від 27.12.2022, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, автомобіль [PERSON] отримав технічні пошкодження, що спричинило останній матеріальних збитків. Відповідно до Висновку експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку та ринкової вартості КТЗ № 93 від 27.06.2023 року, виконаного експертом Вербовим В.В. в порядку ст. ст. 102, 106 ЦПК, вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля «Chevrolet Aveo» д.н.з. [NUMBER] , з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу, на момент дослідження становить 113346,86 грн.\~Вартість матеріального збитку з технічної точки зору, заподіяного власнику автомобіля «Chevrolet Aveo», д.н.з. [NUMBER] , внаслідок його аварійного пошкодження у ДТП, у зв`язку з тим, що вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля перевищує його вартість до цього пошкодження, і відповідно проводити його повноцінне ремонтне відновлення економічно недоцільно, визначається у розмірі його ринкової вартості на момент до цього пошкодження, яка, з врахуванням характеристик, показників його стану на той час, що можливо було встановити при експертному огляді 02.05.2023 року вже аварійно пошкодженого автомобіля, після його більш ніж 4-ох місячного зберігання, становить 94935,96 грн. Ринкова вартість автомобіля «Chevrolet Aveo», д.н.з. [NUMBER] , в цінах станом на 02.05.2023 року без врахування пошкоджень отриманих внаслідок ДТП 05.12.2022 року , становила 94935,96 грн. Вартість проведення експертизи становила 3900 грн. Цивільно-правова відповідальність водія марки «Skoda Rapid», д.н.з. [NUMBER] застрахована ТДВ «Гардіан», згідно полісу №АР/6358171, до якої і звернулась позивач із заявою про виплату страхового відшкодування. Страховик здійснив виплату страхового відшкодування в межах страхового ліміту за полісом, а саме у розмірі 61\~505,42 грн., що підтверджується страховим актом № 104277/1 від 29.09.2022. Однак, вказана виплачена сума страхового відшкодування не дає можливості відновити порушене право [PERSON] , у зв`язку з чим, остання просить стягнути з відповідача різницю між фактичним розміром заподіяної шкоди та страховим відшкодуванням у розмірі 33430 гривень 54 копійки. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 18.09.2023 відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Від представника Головного управління Національної поліції у Львівській області Паїк М.В. 02.11.2023, надійшов відзив на позовну заяву. Представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. Вказує, що позов пред`ялено до неналежного відповідача, оскільки у даній категорії справ відповідачем є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Такими органами у цій справі є Головне управління Національної поліції у Львівській області та Державна казначейська служба України. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. 08.11.2023 від представника позивача адвоката Прокопчук А.В надійшла відповідь на відзив. Представник вказує, що завдана внаслідок ДТП з вини водія шкода, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило в особі органу, якого позивач зазначає порушником своїх прав. Ухвалою суду без виходу до нарадчої кімнати від 06.12.2023, клопотання представника відповідача задоволено та залучено до участі у даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державну казначейську службу України. Ухвалою суду без виходу до нарадчої кімнати від 27.12.2023, за клопотанням представника відповідача, залучено до участі у даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] (водія автомобіля). 27.12.2023 від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державної казначейської служби України надійшли письмові пояснення. Представник вказує, що на Казначейство покладено лише функції з виконання судових рішень у даній категорії справ. Державні органи, як юридичні особи, несуть юридичну відповідальність лише за своїми договірними зобов`язаннями. Держава не відповідає по зобов`язаннях державних організацій, які є юридичними особами, а ці організації не відповідають по зобов`язаннях держави. Така юридична особа, тобто державна установа, відповідає за своїми зобов`язаннями коштами, які є у її розпорядженні. 27.01.2024 адвокатом Прокопчук А.В, яка діє в інтересах [PERSON] , подано детальний опис надання послуг з професійної правничої допомоги. [PERSON] , якого було залучено до розгляду справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, 01.02.2024 подав заяву про проведення розгляду справи за його відсутності. 06.02.2024 представником Головного управління Національної поліції у Львівській області Паїк М.В. подано письмові заперечення на заяву про стягнення витрат на правничу допомогу. За твердженням представника, розмір понесених витрат у сумі 12000 гривень є необґрунтований та непідтверджений документально, а тому у задоволенні заяви представника позивача про стягнення таких витрат слід відмовити. Представник позивача\~- адвокат Прокопчук А.В. у судовому засіданні заявлені вимоги підтримала з підстав, що наведені у позові, та у відповіді на відзив, просила позов задовольнити в повному обсязі. Інші учасники справи в судове не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, у відповідності до\~ст.128 ЦПК України, що підтверджується наявними у матеріалах справи рекомендованими повідомленнями з відміткою про вручення поштового відправлення, а також довідками про доставку електронного листа на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи. Суд враховує, що сторони обізнані про дату, час та місце розгляду справи, однак у судове засідання не з`явився, матеріали справи також містять клопотання учасників про розгляд справи у їх відсутності. У свою чергу, сторона зобов`язана демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Добросовісна участь особи у процесі вирішення її справи полягає, серед іншого, у недопущенні зловживань наданими їй правами. Дотримання балансу між інтересами усіх сторін при розгляді справи законодавцем покладено на суд, який, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін, також зобов`язаний дотримуватися встановлених законодавством засад та строків розгляду справи. З врахуванням тривалості провадження у справі, забезпечення судом можливості сторонам в повній мірі реалізувати свої процесуальні права, а також того, що відповідач неодноразово не з`являвся у судове засідання, суд вважає, що наявних у справі матеріалів\~достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи. Суд приходить до висновку про наявність законних підстав для вирішення спору по суті. При цьому, суд наголошує, що основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні відповідача, а\~неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, оцінка доводів учасників справи, норми права та мотиви їх застосування та незастосування Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.\~ Згідно зі статтею 55 Конституції України, кожному гарантується право на судовий захист. Відповідно до\~ст.\~15\~ЦК України,\~кожна особа\~має право\~на захист\~свого цивільного\~права у\~разі його\~порушення,\~невизнання або\~оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом 1\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, а також доводи сторін, суд прийшов до наступних висновків.\~\~ Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом у процесі судового розгляду, 05.12.2022 у місті Львові по вул. Пекарській вул. Патріарха Дмитрія Яреми, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Skoda Rapid», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля марки «Chevrolet Aveo», д.н.з. [NUMBER] , що належить [PERSON] . Постановою Личаківського районного суду м. Львова від 27.12.2022 у справі № 463/8972/22, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України. Рішення суду не оскаржувалось та набрало законної сили . Відповідно до ч.ч. 4,5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. У постанові Верховного Суду від 05.09.2019 року у справі № 234/16272/15-ц, вказано, що з огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга\~статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається. Отже, з урахуванням вищенаведеного, вина [PERSON] у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає повторному доведенню. Згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , власником транспортного засобу марки «Chevrolet Aveo», д.н.з. [NUMBER] , є [PERSON] . Відповідно до наявної у матеріалах справи копії відповіді на адвокатський запит представника позивача від 11.07.2023 № 545/112/04/67/2023, [PERSON] станом на 05.12.2022 перебував та на даний час перебуває на службі в Національній поліції України, а також на момент вчинення ДТП він виконував службові обов`язки. Власником транспортного засобу марки «Skoda Rapid», д.н.з. [NUMBER] , є ГУ НП у Львівській області, на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . Згідно з наявним у матеріалах справи Висновком експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку та ринкової вартості КТЗ № 93 від 27.06.2023 року, виконаним експертом [PERSON] в порядку ст..ст. 102,106 ЦПК, вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля «Chevrolet Aveo», д.н.з. [NUMBER] , з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу, на момент дослідження становить 113346,86 грн.\~Вартість матеріального збитку з технічної точки зору, заподіяного власнику автомобіля «Chevrolet Aveo», д.н.з. [NUMBER] , внаслідок його аварійного пошкодження у ДТП, у зв`язку з тим, що вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля перевищує його вартість до цього пошкодження, і відповідно проводити його повноцінне ремонтне відновлення економічно недоцільно, визначається у розмірі його ринкової вартості на момент до цього пошкодження, яка, з врахуванням характеристик, показників його стану на той час, що можливо було встановити при експертному огляді 02.05.2023 року вже аварійно пошкодженого автомобіля, після його більш ніж 4-ох місячного зберігання, становить 94935,96 грн. Ринкова вартість автомобіля «Chevrolet Aveo», д.н.з. [NUMBER] , в цінах станом на 02.05.2023 року без врахування пошкоджень отриманих внаслідок ДТП 05.12.2022 року, становила 94935,96 грн. Статтею 22 ЦК України, передбачено, що особа, який завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до п.п. 4-7, 11, 16, 17 Постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Частиною першою статті 1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Із аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». \~За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч.1 ст.1191 ЦК України, набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування. Виходячи з наведених норм права, шкода (у тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП з вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 05 вересня 2018 року №534/872/16-ц. На особу, яка перебувала в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди життю чи здоров`ю у зв`язку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, відповідальність за завдання шкоди може бути покладена лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно (ч. ч. 3, 4ст. 1187 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст.2 ЦК України, самостійним учасником цивільних відносин є держава Україна. За приписами статті 176 ЦК України, юридичні особи, створені державою, не відповідають за зобов`язаннями держави. Відповідно до ст. 170 ЦК України, держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду. Так, у своїй постанові від 03 жовтня 2018 року (Справа №760/15471/15-ц, провадження № 14-316цс18) Велика Палата Верховного Суду вказала, що у разі якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом №\~1961-IV. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом\~№ 1961-IV у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування\~на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту\~страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону №\~1961-IV). Такий висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), і відступати від неї не вбачається підстав. Підсумовуючи вищенаведене, особою, відповідальною перед потерпілим за шкоду, завдану органами державної влади, їх посадовими та службовими особами, відповідно до положень ЦК України, є держава, яка набуває і здійснює свої цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Таким чином, у даній справі цим органом державної влади є саме ГУ НП у Львівській області, а отже завдана [PERSON] матеріальна шкода має бути відшкодовано ГУ НП у Львівській області. За таких обставин, доводи представника відповідача, наведені у відзиві щодо пред`явлення позову до неналежного відповідача відхиляються Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів визначені Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів». Відповідно до ст. 6 цього Закону, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно п.22.1 ст.22 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до п.9.1 ст.9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. У силу положень ст. 29 вищезазначеного Закону, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Згідно ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У відповідності до\~ст. 81 ЦПК України,\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно до\~ст. 76 ЦПК України,\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.ст.\~77,\~79,\~80 ЦПК України,\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Цивільно-правова відповідальність водія марки «Skoda Rapid», д.н.з. [NUMBER] , застрахована ТДВ «Гардіан», згідно полісу № АР/6358171. Страховик здійснив виплату страхового відшкодування в межах страхового ліміту за полісом, а саме у розмірі 61\~505,42 грн. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити у повному обсязі та стягнути з ГУНП у Львівській області на користь [PERSON] різницю між фактичним розміром заподіяної шкоди та страховим відшкодуванням, що становить 33430 (тридцять три тисячі чотириста тридцять) гривень 54 копійки. Відповідно до частини 1 та 2 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову ? на відповідача; уразі відмовив позові ? на позивача; у разі часткового задоволення позову ? на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 2 ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Таким чином, суд вважає обґрунтованою вимогу позивача про відшкодування витрат за проведення судової експертизи у розмірі 3900 гривень. Відповідно до п. 1 ч. 3\~ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу Згідно ч.ч.1, 2\~ст.15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, представником у суді може бути адвокат або законний представник. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до\~ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч.3\~ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Пунктом 4 ч.1 ст.1\~Закону України\~«Про адвокатуру\~та адвокатську\~діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. За змістом\~ч.1 ст.26, вказаного Закону, адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Відповідно до ч.1 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. Згідно ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, слід виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами\~статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Наведене також відповідає правовому висновку зробленому Верховним Судом у постанові від 06.03.2019 року у справі № 922/1163/18. При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Наведене також відповідає правовому висновку викладеному у постанові Верховного Суду від 15.04.2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц. Відповідно до роз`яснення в п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 10 від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Верховний Суд у постанові від 12.06.2018 року по справі №462/9002/14-ц (провадження №61-9880св18), прийшов до наступних висновків: «свобода договору не є абсолютною, вона обмежується законом і суттю договірних правовідносин, якою за договором про надання юридичних послуг у формі представництва у суді є забезпечення балансу приватних і публічних інтересів - права особи на кваліфіковану юридичну допомогу при розгляді її справи у суді (приватний інтерес) і незалежність та безсторонність судової влади при розгляді цивільних справ (публічний інтерес). Також, діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту. Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2019 року по справі № 922/445/19, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Судом встановлено, що між адвокатом Прокопчук Аліною Володимирівною та позивачем [PERSON] укладено Договір про надання правової допомоги № 05/2023 від 28.02.2023 року. Відповідно до детального опису робіт, поданого представником позивача, вартість юридичних послуг становить 12000 гривень. Суд вважає, що виходячи з складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі та її категорії, часу витраченого адвокатом на надання правничої допомоги та участь у судових засіданнях, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, суті позову, обсягу та обґрунтованості підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору (справи), адекватним та справедливим буде відшкодування даних витрат у сумі 7000 гривень.

Outcome: approved