Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-13 00:00:00

Представник позивача [PERSON] подав до суду заяву, відповідно до якої прохає суд ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: [ADDRESS] . Позовна заява обґрунтована тим, що згідно з рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради «Про впорядкування статусу житлових будинків, формування та використання фондів житла соціального призначення та для тимчасового проживання громадян у м. Кременчуці» від 19.03.2010 №223 гуртожиток по [ADDRESS] перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Кременчука. Згідно з інформації про зареєстрованих осіб в гуртожитку по [ADDRESS] станом на 01.09.2023 значиться зареєстрованими [PERSON] , [INFO] .та [PERSON] , [INFO] . Згідно з актів про не проживання від 06.09.2022, 23.06.2023, 14.09.2023 [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] не проживають по [ADDRESS] з січня 2022 року та по теперішній час. Акти складені у присутності інспектора з інвентаризації нерухомого майна КП «Квартирне управління», головного юриста КГЖЕП «Автозаводське», начальника відділу ТОВ «Житлорембудвервіс» та свідка [PERSON] , що проживає за адресою: [ADDRESS] . Також, у Відповідача виникла заборгованість з управління багатоквартирним будинком, що станом на 29.08.2023 складає 3265,48 грн. Відповідач порушує права позивача тим, що не знявся з реєстрації як такий, що не проживає і не користується жилим приміщенням. Тому, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном Кременчуцької міської ради шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є належним способом захисту порушених прав. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 31.01.2024 відкрито провадження, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання представник позивача Кременчуцької міської ради Кременчуцького рай \~ \~ \~ \~ону Полтавської області Галченко М.В. не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, надала заяву до суду про розгляд справи за її відсутності, просить задовольнити позов, проти заочного рішення не заперечує. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Представник третьої особи КП «Квартирне управління Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, надав заяву про розгляд справи без участі представника, позовні вимоги підтримує. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відзиву на позов, заяву та будь-яких клопотань до суду від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд, відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі письмових матеріалів справи, оскільки відповідач був повідомлений належним чином про дату, час та місце слухання справи, він не повідомляв суд про причини неявки, ним не подано відзив, представник позивача не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Дослідивши матеріали справи, докази надані сторонами по справі, суд дійшов наступних висновків. Згідно рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради «Про впорядкування статусу житлових будинків, формування та використання фондів житла соціального призначення та для тимчасового проживання громадян у м. Кременчуці» від 19.03.2010 №223 гуртожиток по [ADDRESS] перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Кременчука. Згідно з інформації про зареєстрованих осіб в гуртожитку по [ADDRESS] станом на 01.09.2023 значиться зареєстрованими [PERSON] , [INFO] .та [PERSON] , [INFO] . Згідно з актів про не проживання від 06.09.2022, 23.06.2023, 14.09.2023 [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] не проживають по [ADDRESS] з січня 2022 року та по теперішній час. Згідно положень ст. 41 Конституції України, ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Виходячи з положень ст. 16, 391, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Так, пред`явлення позову про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є належним способом захисту цивільних прав, що в подальшому є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання відповідними уповноваженими органами. Така позиція підтверджується висновками Верховного Суду України, викладеними в постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11. Зокрема, у тексті постанови зазначено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом із тим одну з таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньої; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Отже суд вважає, що позивач має право вимагати визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки він відсутній понад один рік. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачі у добровільному порядку не проживають за адресою: [ADDRESS] , не несуть жодних витрат по утриманню житла. Таким чином за наявності рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням, особа підлягає зняттю з реєстрації місця проживання на підставі Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». На підставі викладеного, враховуючи, що відповідачі з січня 2022 року не проживають у вказаній квартирі позивача, чим створює перешкоди у володінні та користуванні квартири, суд приходить до висновку, що позов заявлено обґрунтовано та він підлягає задоволенню. Згідно з п. 6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved