Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-20 00:00:00

у листопаді 2023 року [PERSON] звернулася з заявою, в якій просила встановити факт її спільного постійного проживання з чоловіком [PERSON] разом у квартирі [ADDRESS] з 2014 року до моменту смерті [PERSON] , тобто до [INFO] , та перебування її на повному утриманні чоловіка, [PERSON] , який помер [INFO] . Свої вимоги мотивувала тим, що 01.10.1983 року був зареєстрований шлюб між нею та [PERSON] , від якого у них народилась донька [PERSON] , [INFO] . Вказала, що її покійний чоловік [PERSON] працював на певних посадах прокуратури України до 27.04.2010 року. В грудні 2006 року її чоловіку [PERSON] було призначено пенсію за вислугою років за посадою старшого прокурора відділу (старшого помічника прокурора міста Севастополя) у розмірі 90 відсотків від суми (чинного) заробітку без обмежень її граничного розміру. Пенсійним фондом неодноразово здійснювався перерахунок пенсії згідно поданих довідок прокуратури з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати відповідної категорії прокурорських працівників. Зазначила, що вона відповідно до копії трудової книги з 11.10.2006 року по день смерті її чоловіка, а саме: 22.02.2022 року, не працювала та весь цей час перебувала на його утриманні. До 2014 року вона разом з чоловіком проживали в АР Крим, але після анексії росією АР Крим, вона з чоловіком з політичних поглядів на життя переїхали в м. Київ, де проживала їх донька. Її чоловік за сімейні кошти придбав квартиру за адресою [ADDRESS] , та оформив її на доньку. У вказаній квартирі вона, її чоловік та донька почали проживати разом після переїзду з АР Крим, а саме з 2014 року. Згодом її чоловік придбав квартиру за адресою [ADDRESS] , де зареєструвалась вона. Та ще через деякий час мій чоловік придбав квартиру за адресою [ADDRESS] , в якій зареєструвався сам. Таку прописку в різних місцях вони зробили для того, щоб сплачувати комунальні витрати менше, тому що за квартири все одно потрібно сплачувати як з одного власника, прописаний ти в ній чи ні, а як що б вони прописались всі в одній, то за дві потрібно б було сплачувати більше на той час. Також зазначила, що 16.03.2016 року її чоловік отримав вже в м. Києві нове пенсійне посвідчення з відкриття нової справи, тому що попередня була втрачена в АР Крим. [PERSON] отримував пенсію на банківську картку, сплачував за нас комунальні витрати, купував їжу, сплачував відпочинок куди ми з ним їздили та повністю утримував її, давав готівкові гроші, які знімав з пенсійної картки. У 2016 році вона вперше в м. Києві відкрила картковий рахунок у ПриватБанку, на який її чоловік також перераховував їй гроші: 04.05.2018 року у розмірі 5000,00 грн., 05.05.2018 року - 5000,00 грн, 29.06.2021 року - 5 000,00 грн., 11.08.2021 року - 5000,00 грн., 22.02.2022 року - 16254,00 грн. та 4 062,00 грн. [INFO] її чоловік, [PERSON] , помер. 08.02.2023 року вона звернулась до Офісу Генерального прокурора з заявою про надання довідки про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для призначення та перерахунку пенсії на посаді старшого прокурора відділу, на якій працював її чоловік. Офісом Генерального прокурора їй було надано довідку №21-37зп від 23.02.2023 року (№21-383вих-23 від 27.02.2023 року), де заробітна плата її покійного чоловіка станом на 01.01.2022 року складає - 78866,66 грн. 29.03.2023 року вона на підставі довідки Офісу Генерального прокурора №21-37зп від 23.02.2023 року (№21-383вих-23 від 27.02.2023 року), звернулась до Головного управління пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про переведення її на пенсію у зв`язку із втратою годувальника за померлого чоловіка [PERSON] на підставі ч. 17 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», оскільки вона перебувала на його утриманні. Також зазначила, що вже після смерті чоловіка почала отримувати мінімальну пенсію за віком у розмірі 2760,00 грн. За наслідком розгляду вказаної вище заяви, Головне управління пенсійного фонду України в Житомирській області у порядку екстериторіальності прийняло рішення від 04.04.2023 № 262140009168, про яке мене повідомило Головне управління пенсійного фонду України в м. Києві листом від 10.04.2023 року № 2600-0204-8/68948, яким їй було відмовлено у переведенні на пенсію у зв`язку з втратою годувальника за померлого чоловіка [PERSON] , мотивуючи це тим, що відсутній факт підтвердження спільного проживання та її перебування на утриманні померлого годувальника [PERSON] на день смерті. Також було роз`яснено, що у разі неможливості надати такі документи факт перебування на утриманні померлого годувальника встановлюється у судовому порядку. Вказане послугувало підставою для звернення до суду із вказаною заявою. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 20.11.2023 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи на 21.02.2024 року(а.с. 67). В судовому засіданні заявник та її представник [PERSON] заяву підтримали та просили її задовольнити в повному обсязі. Заінтересована особа явку представника в судове засідання не забезпечила, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій просила ухвалити у справі рішення відповідно до вимог чинного законодавства України. Заслухавши заявника та її представника, допитавши викликаних у судове засідання свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи, та оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, що визначено п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України. Як передбачено ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Судом встановлено, що заявник [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим Приморським о/ЗАГС м. Одеси 01.10.1983 року, актовий запис № 1058 (а.с. 10). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим Голосіївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 23.02.2022 року, актовий запис № 138, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] (а.с. 15). Листом № 2600-0204-8/68948 від 10.04.2023 року Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві відмовило [PERSON] у перерахунку пенсії, переходу на пенсію у разі втрати годувальника згідно Закону у зв`язку з відсутністю підтвердження факту спільного проживання та перебування на утриманні померлого годувальника на день смерті (а.с. 17). Згідно паспорту громадянин України серії [NUMBER] , виданого Гагарінським РВ УМВС України в м. Севастополі 21.07.2009 року на ім`я [PERSON] , остання зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8-9). Згідно відповіді № 320096 від 14.1.2023 року з Єдиного державного демографічного реєстру [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 65-66). Згідно довідки від 23.02.2016 року № 3001009330 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи [PERSON] з 03.10.2015 року фактично проживала за адресою: [ADDRESS] (а.с. 34). Згідно паспорту громадянина України, виданого на ім`я [PERSON] , серії [NUMBER] , виданого Армянським міським відділом ГУ МВС України в Криму 16.02.2000 року, останній був зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] , з 25.02.2020 року. До вказаної дати [PERSON] з 09.09.2015 року до 25.02.2018 року був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12-13). Із довідки № 2600-2204-5/56106 від 06.04.2023 року вбачається, що [PERSON] перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію а віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 16). З матеріалів справи вбачається, що померлий [INFO] [PERSON] був пенсіонером та перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві, й отримував пенсію з 01.01.2015 року по дату смерті. Сума пенсії за період: з 01.2015 року по 02.2022 року складає 1 084 482,53 грн. (а.с. 14, 35-36). Як зазначає заявник у заяві, хоча вони з померлим чоловіком і були зареєстровані за різними адресами, але фактично разом проживали за адресою: [ADDRESS] , в квартирі, яку [PERSON] придбав за сімейні кошти та оформив їх на доньку - [PERSON] . Вказала, що вони мали спільний бюджет, чоловік віддавав їй свою пенсію, яку вони витрачали на оплату комунальних послуг, утримання квартири, придбання одягу, продуктів харчування, ліків, а також на спільний відпочинок. Пенсія чоловіка була для неї постійним та основним джерелом для існування. Так, з судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що [PERSON] здійснювались оплати комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] , (а.с. 33, 42-45). Також, вбачається, що померлим за життя перерахувались кошти заявнику (а.с. 30-32). Факт спільного проживання заявника з померлим чоловіком підтверджується показами свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Так, свідок [PERSON] показала суду про те, що вона є сусідкою заявника, її квартира знаходиться поруч із квартирою [ADDRESS] . Показала, що заявник разом із чоловіком ще у 2016 році переїхала до квартири [ADDRESS] і з цього часу там проживали разом. Показала, що ні заявник, ні ї покійний чоловік не працювали, були пенсіонерами. Показала, що знає, що у покійного чоловіка заявника був цукровий діабет, тому вони їздили і до Моршина на лікування, і кудись у Європу. Вказала, що їх місце проживання до 2016 року їй не відоме, так само як і про перебування заявника на утриманні чоловіка, проте, знає, що вони обидва пенсіонери. Свідок [PERSON] показала суду про те, що проживає у квартирі [ADDRESS] , є сусідкою та знайомою заявника. Показала, що проживає за своєю адресою з 2014 року, але познайомилась із заявником та її чоловіком навесні 2020 року на дні народженні у спільного знайомого. Показала, що чоловік покійної працював в прокуратурі АР Крим, заявник не працювала, і основним доходом їх родини була пенсія [PERSON] . Свідок [PERSON] показала суду про те, що батьки з 1983 року проживали разом. Батько працював у прокуратурі, і його дохід був основним доходом його та мами, оскільки мама з 2006 року ніде не працювала. Показала, що з другої половини 2014 року вона живе і працює у м. Києві. У грудні 2014 року батьки придбали квартиру [ADDRESS] , і вони всі разом проживали у ній. Доходом її батьків була пенсія батька, вони ї витрачали разом. Таким чином, суд надходить до висновку про те, що доводи заявника щодо спільного проживання із [PERSON] знайшли своє доказове підтвердження під час розгляду справи. Як вбачається з матеріалів справи, заявник відповідно до копії трудової книги з 11.10.2006 року по день смерті її чоловіка, а саме: 22.02.2022 року, не працювала. Судом також встановлено, що вже після смерті чоловіка заявник почала отримувати мінімальну пенсію за віком у розмірі 2 760,00 грн., в той час як її чоловік [PERSON] , який помер [INFO] , отримував значно вищу пенсію. Таким чином, суд вважає, що пенсія покійного чоловіка заявника була основним джерелом засобів до існування та проживання сім`ї, тому у суду є всі підстави для встановлення факту перебування заявника на утриманні свого чоловіка, оскільки фактів зворотного судом не встановлено. Частинами 1, 2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Можна зробити висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним. Такі висновки щодо застосування норм права викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18). Згідно п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. На підставі ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається: непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні. До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника. За таких обставин, оскільки встановлення вищевказаних фактів має для заявника юридичне значення і потрібне для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, суд вважає за необхідне встановити факт спільного постійного проживання [PERSON] з чоловіком [PERSON] разом у квартирі [ADDRESS] з 2014 року до моменту смерті [PERSON] , тобто до [INFO] , та перебування [PERSON] на повному утриманні чоловіка, [PERSON] , який помер [INFO] . На підставі викладеного,

Outcome: approved