Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-26 00:00:00

07.09.2023 року позивач як фактор в особі свого представника за посадою засобами поштового зв`язку звернувся до суду із відповідним позовом, в якому просив суд стягнути з відповідачів солідарно на його користь 289061,24 грн. за кредитним договором від 14.06.2016 року строком дії 48 місяців, тобто 14.06.2020 року, укладеним між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та відповідачем [PERSON] , де інші відповідачі виступили поручителями, з яких 51709,99 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 6471,64 грн. - сума заборгованості за річними відсотками, 181828,14 грн. - сума заборгованості за щомісячними відсотками та 49051,47 грн. - сума заборгованості за пенею, а також стягнути в рівних частках з кожного з відповідачів судовий збір у розмірі 4335,92 грн. В обгрунтування позову було зазначено, що 14.06.2016 року між первісним кредитором ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] було укладено кредитний договір №5461182945, відповідно до якого відповідач отримав у первісного кредитора кредит у безготівковій формі у розмірі 322196,57 грн. терміном 48 місяців, більша частина якого пішла на погашення заборгованості з боку відповідача на користь інших кредитодавців за іншими кредитними договорами зі встановленням процентної річної процентної ставки у розмірі 9,99% та щомісячної процентної ставки у розмірі 2,39%. Для забезпечення виконання вказаного договору 14.06.2016 року був укладений договір поруки з відповідачкою [PERSON] №5661182945-П, відповідно до якого поручитель, яким є вказана відповідачка, зобов`язувалася відповідати за виконання кредитного договору №5461182945 між первинним кредитором та [PERSON] у повному обсязі. Також для забезпечення виконання вказаного договору 14.06.2016 року був укладений договір поруки з відповідачем [PERSON] №5661182945-П2, відповідно до якого поручитель, яким є вказаний відповідач, зобов`язувався відповідати за виконання кредитного договору №5461182945 між первинним кредитором та [PERSON] у повному обсязі. Крім цього, 14.06.2016 року між первинним кредитором та поручителем [PERSON] з метою забезпечення виконання грошових зобов`язань за вищевказаним кредитним договором було укладено договір застави рухомого майна, а саме автомобіля марки КІА, моделі SPORTAGE, який належить відповідачці [PERSON] , який був посвідчений приватним нотаріусом Первомайського (на той час) районного нотаріального округу Харківської області Вовк І.В. 14.06.2016 року між первинним кредитором та поручителем [PERSON] з метою забезпечення виконання грошових зобов`язань за вищевказаним кредитним договором було укладено договір застави рухомого майна, а саме автомобіля марки RENAULT, моделі SANDERO STEP WAY, який належить відповідачу [PERSON] , який був посвідчений приватним нотаріусом Первомайського (на той час) районного нотаріального округу Харківської області Вовк І.В. Відповідач свої зобов`язання виконував не належним чином, зокрема у період з кінця літа 2019 року до закінчення дії договору, що призвело до не виконання умов договору, і що стало підставою для виникнення заборгованості, яку наразі позивач бажає стягнути з відповідачів солідарно. 27.01.2023 року між первісним кредитором ТОВ «ФК «ЦФР» та позивачем по даній справі ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений договір відступлення права вимоги №20230127, відповідно до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» відступило позивачу права грошової вимоги, у тому числі, і за кредитним договором №5461182945 від 14.06.2016 року. Відповідно до вказаного договору позивач набув право грошової вимоги до відповідача та його поручителів на суму 289061,24 грн., які і просить стягнути з відповідачів солідарно як з боржника та його поручителів, оскільки з моменту отримання права грошової вимоги відповідачами кожним окремо не було здійснено жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ані позивачеві, ані первинному кредитору. Разом із грошовими вимогами за кредитним договором до позивача від первісного кредитора на підставі договору відступлення прав за договорами застави перейшли вимоги за вищевказаними договорами застави, що було посвідчено вказаним договором від 27.01.2023 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В. Ухвалою судді від 22.09.2023 року провадження у справі було відкрито у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін, наданий сторонам час для подання усіх заяв по суті позову (а.с.61). 12.10.2023 року на адресу суду з боку позивача по справі в особі його представника надійшла заява про виправлення описок в ухвалі про відкриття провадження через не зазначення складом суду про те, що позивач є фінансовою компанією, що впливало на вірність найменування позивача по справі (а.с.66-67). Ухвалою суду від 18.10.2023 року описки в ухвалі суду про відкриття провадження щодо найменування позивача було виправлено та вірно визначено найменування позивача (а.с.108). Вказана ухвала 03.11.2023 року набула чинності. 16.10.2023 року на адресу суду засобами поштового зв`язку (відправлені 12.10.2023 року) надійшли відзиви на позовну заяву з боку усіх відповідачів по справі, враховуючи отримання ухвали судді про відкриття провадження відповідача 27.09.2023 року та 28.09.2023 року, тобто в межах 15-денного строку для подання відповідних відзивів, з доказами їх направлення як позивачу, так і іншим відповідачам по справі (а.с.69-105). Слід зазначити, що відзиви з боку відповідачів були ідентичні по своїй суті та вказували на необхідність застосування судом строків позовної давності до вимог до відповідачів, яка становить три роки, і яку позивач як набувач вимог до відповідачів пропустив, та окремо щодо застосування річного строку позовної давності до вимоги про стягнення пені, посилаючись на те, що зміна сторони кредитора у зобов`язанні не змінює перебіг строків позовної давності. Окремо слід зазначити, що на підставі акту від 16.10.2023 року, складеного комісією з осіб, які відносяться до канцелярії Первомайського міськрайонного суду Харківської області, було встановлено, що відзив з боку відповідача [PERSON] не був ним підписаний, а відповідно він не може вважатися ані відзивом, ані будь-яким іншим документом, зокрема у порядку ст.43 ЦПК України, у зв`язку з чим у справі встановлено наявність лише двох відзивів у справі від відповідачів [PERSON] та [PERSON] (а.с.106-107). 03.11.2023 року на адресу суду засобами поштового зв`язку (поданий 30.10.2023 року) надійшла відповідь на відзив з боку позивача на відзиви, як встановлено вище, відповідачів [PERSON] та [PERSON] , в якій позивач, який подав відповідь на відзив у межах визначеного судом строку та направив копію відповіді на відзив іншим учасникам справи, просив суд не приймати до уваги відзиви відповідачів, оскільки на його думку, строк позовної давності не був позивачем пропущений, оскільки, по-перше, він на підставі ч.1 ст.261 ЦК України відраховується для позивача з моменту переходу права вимоги до нього, по-друге, відповідно до правил надання грошових коштів у позику у первинного позивача, які є обов`язковими для підписання перед укладанням кредитного договору, строк позовної давності на підставі п.п.7.2, вказаних Умов та правил був визначений строком 9 років, тобто позивачем не був пропущений, а, по-третє, після звернення до суду із відповідним позовом, вказаний строк перервався, та закінчиться лише 29.08.2026 року. Окремо до відповіді на відзив була долучена копія умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» в редакції від 14.02.2016 року (а.с.113-128). 16.11.2023 року від відповідача по справі [PERSON] як окремий документ з його підписом надійшла заява про застосування у справі строків позовної давності за вимогою до стягнення з нього коштів за відповідним кредитним договором, в якій він вважав, що вказаний строк пропущений, у зв`язку з чим позивачеві слід відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с129-130). Інші заяви по суті справи, процесуальні заяви у порядку ст.43 та ст.182 ЦПК України, клопотання сторні у справі відсутні та інші процесуальні дії у справі не застосовувалися. Розгляд справи проводиться у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності до ч.5 ст.279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами у межах строків, визначених ст.275 та ч.2 ст.279 ЦПК України. Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 14.06.2016 року між первісним кредитором ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] було укладено кредитний договір №5461182945, відповідно до якого відповідач отримав у первісного кредитора кредит у безготівковій формі у розмірі 322196,57 грн. терміном 48 місяців, більша частина якого пішла на погашення заборгованості з боку відповідача на користь інших кредитодавців за іншими кредитними договорами зі встановленням процентної річної процентної ставки у розмірі 9,99% та щомісячної процентної ставки у розмірі 2,39% (а.с.6-7).Для забезпечення виконання вказаного договору 14.06.2016 року був укладений договір поруки з відповідачкою [PERSON] №5661182945-П, відповідно до якого поручитель, яким є вказана відповідачка, зобов`язувалася відповідати за виконання кредитного договору №5461182945 між первинним кредитором та [PERSON] у повному обсязі (а.с.12). Також для забезпечення виконання вказаного договору 14.06.2016 року був укладений договір поруки з відповідачем [PERSON] №5661182945-П2, відповідно до якого поручитель, яким є вказаний відповідач, зобов`язувався відповідати за виконання кредитного договору №5461182945 між первинним кредитором та [PERSON] у повному обсязі (а.с.18). Крім цього, 14.06.2016 року між первинним кредитором та поручителем [PERSON] з метою забезпечення виконання грошових зобов`язань за вищевказаним кредитним договором було укладено договір застави рухомого майна, а саме автомобіля марки КІА, моделі SPORTAGE, який належить відповідачці [PERSON] , який був посвідчений приватним нотаріусом Первомайського (на той час) районного нотаріального округу Харківської області Вовк І.В. (а.с.16-17). 14.06.2016 року між первинним кредитором та поручителем [PERSON] з метою забезпечення виконання грошових зобов`язань за вищевказаним кредитним договором було укладено договір застави рухомого майна, а саме автомобіля марки RENAULT, моделі SANDERO STEP WAY, який належить відповідачу [PERSON] , який був посвідчений приватним нотаріусом Первомайського (на той час) районного нотаріального округу Харківської області Вовк І.В. (а.с.23-24). Через неналежне виконання зобов`зань по вищевказаному договору виникла заборгованість, яку первинний позивач нараховував, однак не стягував з жодного з відповідачів. 27.01.2023 року між первісним кредитором ТОВ «ФК «ЦФР» та позивачем по даній справі ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений договір відступлення права вимоги №20230127, відповідно до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» відступило позивачу права грошової вимоги, у тому числі, і за кредитним договором №5461182945 від 14.06.2016 року (а.с.31-33). Відповідно до вказаного договору позивач набув право грошової вимоги до відповідача та його поручителів на суму 289061,24 грн., що підтверджується актом приймання-передачі реєстру боржників від 27.01.2023 року (а.с.38). Разом із грошовими вимогами за кредитним договором до позивача від первісного кредитора на підставі договору відступлення прав за договорами застави перейшли вимоги за вищевказаними договорами застави від 14.06.2016 року щодо автомобілів, належних відповідачам, що було посвідчено вказаним договором від 27.01.2023 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В. (а.с.35-38). Вирішуючи справу по суті, суд первинно визначає, що у справі відсутні докази перерахування коштів відповідачу [PERSON] . Однак той факт, що усі відповідачі просили суд застосувати строк позовної давності, що можливо виключно при повному визнанні позовних вимог, надає суду можливість підтвердити як сам факт надання кредиту 14.06.2016 року відповідачеві [PERSON] , так і факт отримання його у розмірі, зазначеному позивачем, що склало 322196,57 грн. з відповідними цілями отримання кредиту - для перекредитування за іншими кредитним договорами у іншим кредитодавців. Щодо застосування строків позовної давності. Відповідно до норм ст.256 та ст.257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу ; загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з п.1 ч.2 ст.258 ЦК України спеціальна позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). В даній справі дія договору між первинним кредитором та відповідачем [PERSON] закінчилася 14.06.2020 року. В той же час на день закінчення дії договору у діюче законодавство були внесенні відповідні зміни. Так, 02.04.2020 року набув чинності Закон України від 30.03.2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби», яким розділ 12 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України був доповнений п.12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Карантин на підставі коронавірусної хвороби (COVID-19), діяв на території України з 11.03.2020 року до 30.06.2023 року на підставі відповідних постанов Кабінету Міністрів України без перерв. Таким чином, строк позовної давності з боку позивача не був пропущений саме з цих підстав, у тому числі відносно, стягнення неустойки за вищевказаним договором. Крім цього, 17.03.2022 року набув чинності Закон України від 15.03.2022 року «про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», відповідно до якого розділ 12 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України був доповнений п.19, відповідно до якого у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Воєнний стан в Україні продовжувався як на час подання позовної заяви, так і на час розгляду справи судом. Отже, з 02.04.2020 року відсутні підстави для застосування строків позовної давності в усіх без винятку спорах, які розглядаються судами України, а вимоги за загальним правилом можуть бути пред`явлені у загальному порядку з 02.04.2017 року, а відносно стягнення неустойки з 02.04.2019 року. В даній справі відповідно до наданого суду розрахунку заборгованості (а.с.30) уся наявна заборгованість виникла з боку відповідача [PERSON] у період після 28.08.2019 року, тобто в межах строків позовної давності та позивач цілком міг та може заявляти вимоги до відповідачів щодо стягнення заборгованості. В той же час суд відкидає посилання позивача, наведені у його відповіді на відзив, що строк позовної давності між первинним позивачем та відповідачем [PERSON] був визначений у 9 років на підставі умов надання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» від 14.02.2016 року, оскільки відповідачі вказаний умови не підписували, то і вважати їх такими, що діяли на момент укладання договору від 14.06.2016 року не можна. Тим більше, жодних посилань саме на ці умови кредитний договір від 14.06.2016 року не містить. Окремо суд не приймає до уваги вказаний доказ боку позивача, оскільки він не був поданий разом із позовною заявою у порушення вимог ч.1 ст.83 ЦПК України (позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви) та суду не надано доказів, що вказаний доказ не міг бути поданий позивачем раніше разом із позовною заявою. В даних правовідносинах діє загальний строк позовної давності терміном три роки відповідно до вимог ЦК України. Також суд не приймає доводи позивача, що строк позовної давності повинен для нього рахуватися з моменту набуття права вимоги, оскільки це прямо суперечить нормі матеріального права, якою є ст.262 ЦК України (заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності). Вирішуючи справу по суті, суд встановлює, що тіло кредиту у розмірі 51709,99 грн. станом на день закінчення договору відповідачем [PERSON] не сплачено, а тому підлягає стягненню з нього та інших відповідачів, які поручилися за нього у солідарному порядку. Щодо щомісячних процентів за користування кредитом судом встановлюється, що станом на 14.06.2020 року їх розмір становив 2582,92 грн., виходячи із щомісячної вимоги до погашення відповідно до кредитого договору у розмірі трохи більше 400,00 грн. В той же час без деталізації нарахувань відповідно до розрахунку заборгованості встановлено (а.с.30, зворотній бік, колонка залишок по відсоткам встановлено, що первинний позивач після 14.06.2020 року продовжував нараховувати відповідні проценти відповідачеві та станом на 27.01.2023 року нарахував їх у розмірі 6471,64 грн. (так звані річні проценти), що робити не мав права та такі дії не відповідають вимогам закону. Відповідно до правових висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13 (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) вбачається, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В такому випадку кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Таким чином, нарахування річних відсотків після 14.06.2020 року не є належним способом захисту прав позивача, а тому в частині річних відсотків стягненню підлягає сума у розмірі 2582,92 грн., яка мала місце на 14.06.2020 року. Теж саме стосується і неустойки, яка станом на 14.06.2023 року становила 7437,82 грн. відповідно до вимог щодо її розміру, зазначеному у кредитному договорі 0,3% у день, а вже станом на 27.01.2023 року її розмір склав 49051,47 грн., що не відповідає вимогам вищевказаних правових висновків Верховного суду, а тому солідарному стягненню з відповідачів підлягає пеня у розмірі 7437,82 грн., яка існувала на 14.06.2020 року. Нарешті, щодо стягнення заборгованості за щомісячними відсотками, як зазначено у позовній заяві та кредитному договорі №5461182945 від 14.06.2016 року, та які мають найменування у розрахунку заборгованості як прострочена плата за управління. В цій частині суд визначає, що вказана сума є саме щомісячними відсотками, що прямо заначено у кредитному договорі, а тому до них слід використати вищевказані правові висновки Верховного Суду як до процентів. Так, станом на 14.06.2020 року розмір прострочених відсотків з боку відповідача [PERSON] становив 53309,27 грн. Первинний позивач продовжував їх нараховувати, хоча не міг цього робити, оскільки його права після 14.06.2020 року забезпечувалися вимогами ч.2 ст.625 ЦК України, та він нарахував станом на 27.01.2023 року розмір вказаних відсотків у розмірі 181828,14 грн., що не є правомірним. Тому стягненню з відповідачів підлягає виключно сума щомісячних відсотків у розмірі 53309,27 грн., яка існувала на 14.06.2020 року. Крім цього, починаючи з 24.02.2022 року застосування ч.2 ст.625 ЦК України в України в кредитних правовідносинах неможливо зі звільненням особи від відповідальності на підставі п.18 розділ 12 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України. Тобто позивач має право на стягнення з відповідачів у порядку ч.2 ст.625 ЦК України виключно у період з 14.06.2020 року до 23.02.202 року включно. В той же час відповідних вимог в даній справі позивач не заявляв, а виходити за межі позовних вимог самостійно суд позбавлений можливості. Таким чином, загальний розмір вимог позивача, який був доведений під час судового провадження станом на 14.06.2020 року складає 51709,99 грн. - тіло кредиту, 2582,92 грн. - щорічні проценти, 53309,27 грн. - щомісячні проценти та 7437,82 грн. - пеня, а загалом 115040,00 грн., що становить 39,80 % від первинно заявлених вимог у розмірі 289061,24 грн. Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною другою статті 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку; поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником; порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі; поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Відповідно до норм ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя; поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки; особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Таким чином солідарна вимоги позивача до відповідачів відповідає нормам матеріального права. Окремо суддя зазначає, що як вбачається з правового висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. В даній справі після пред`явлення вимог до відповідачів як солідарних боржників у позовній заяві 07.09.2023 року, діє кредитного договору №5461182945 припиняється, що засвідчується рішенням суду за результатами розгляду справи та сторони припиняють кредитні правовідносини за вищевказаним договором. Слід зазначити, що вказана обставина стосується виключно кредитного договору та договорів поруки та не стосується договорів застави від 14.06.2016 року та укладеного договору про відступлення прав за вказаними договорами застави, що було посвідчено вказаним договором від 27.01.2023 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В., оскільки припинення вказаного договору пов`язується з повним виконанням кредитного договору, що в даній справі, буде визначено виконанням остаточного судового рішення за результатами розгляду справи. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідачів в рівних частках на користь позивача слід стягнути сплачений при зверненні до суду судовий збір у розмірі 1725,70 грн., що становить 39,80 % від задоволених судом вимог позивача до відповідача, враховуючи сплату судового збору у розмірі 4335,92 грн., що складає по 575,23 грн. з кожного з відповідачів. На підставі викладеного та

Outcome: partial