Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-25 00:00:00

Адвокат Сочка В.І., який діє в інтересах [PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про переведення на прав та обов`язків покупця, визнання права власності, визнання недійсним договору дарування та витребування земельної ділянки. Позов мотивовано тим, що 20 січня 2003 року між [PERSON] (Орендодавець) та [PERSON] (Орендар) укладено Договір оренди земельної ділянки, який посвідчений приватним нотаріусом Житко О.І., та зареєстрований у реєстрі за №100. Також Договір зареєстровано в книзі реєстрації договорів оренди у відділі земельних ресурсів Ужгородського району за №6 від 03.02.2003 року начальником відділу М.В. Попович. Зазначає, що договір оренди укладений строком на 49 років та станом за момент подання позовної заяви до суду, зазначений договір є діючим. Земельна ділянка площею 6.22 га сільськогосподарських угідь знаходиться на території Сюртівської сільської ради Ужгородського району. Відповідно до договору оренди, вищевказана земельна ділянка належить Орендодавцю на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія І-ЗК № 030179, виданого Ужгородською райдержадміністрацією 19.11.2002 року на підставі розпорядження голови Ужгородської райдержадміністрації № 277 від 08.08.2002 року і зареєстровано в Книзі записів Державних актів за № 897. Зауважує, що орендна плата за цим договором становить 385,00 гривень за рік. [INFO] помер [PERSON] (попередній Орендодавець) за Договором оренди земельної ділянки від 20 січня 2003 року, який посвідчений приватним нотаріусом Житко О.І., та зареєстрований у реєстрі за № 100. [PERSON] (онук) у порядку спадкування за законом набув право власності на спірну земельну ділянку, розташовану на території Сюртівської сільської ради Ужгородського району для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а тому, до нього як до спадкоємця перейшли права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки, в тому числі й право на отримання орендної плати за користування землею. Вказує, що 01.02.2023 року позивачем було виявлено, що згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно на вказану земельну ділянку зареєстровано право власності відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки серія та номер 2010, виданий 13.12.2022 року приватним нотаріусом Деяк К.К. Земельній ділянці присвоєний кадастровий номер 2124886900:10:014:0040. Право власності зареєстровано за [PERSON] . Також 27.06.2023 року позивачем було виявлено, що згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно щодо цієї земельної ділянки укладено договір дарування земельної ділянки серія та номер 522, виданий 01.04.2023 року приватним нотаріусом Деяк К.К., право власності зареєстровано за [PERSON] . Тобто, Відповідачем-2 було відчужено земельну ділянку Відповідачу-3 шляхом укладення фіктивного договору дарування. Проте, між Позивачем, Відповідачем-1 та Відповідачем-2 залишилося неврегульоване питання стосовно порушення переважного права Позивача, як орендаря, на придбання спірної земельної ділянки, а дії Відповідачів щодо передачі/набуття у власність спірної земельної ділянки без відмови Позивача від свого права оспорюють ся з точки зору їх законності. Відповідно до Договору оренди земельної ділянки від 20.01.2003 року Орендар тобто позивач має переважне право на придбання орендованої земельної ділянки у власність. Враховуючи те, що [PERSON] продав вищезазначену земельну ділянку [PERSON] з порушенням переважного права позивача на її купівлю, то суб`єкт переважного права, а саме, позивач, який має бажання реалізувати таке право, має право пред`явити до суду позов про переведення на нього прав та обов`язків покупця. На підставі наведеного просить суд перевести на [PERSON] права та обов`язки покупця земельної ділянки з кадастровим номером 2124886900:10:014:0040, що знаходиться за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, територія Тийгласької сільської ради, за межами населеного пункту, відповідно до договору купівлі-продажу укладеному між [PERSON] та [PERSON] від 13.12.2022 року, що посвідчений приватним нотаріусом Деяк К.К., реєстровий номер 2010, визнати [PERSON] покупцем за договором купівлі-продажу укладеним між [PERSON] та [PERSON] від 13.12.2022 року, що посвідчений приватним нотаріусом Деяк К.К., реєстровий номер 2010 та грошові кошти в сумі 71\~700,00 грн., перерахувати з депозитного рахунку ТУ ДСА України в Закарпатській області, які були внесені [PERSON] на користь [PERSON] ; визнати [PERSON] власником земельної ділянки з кадастровим номером 2124886900:10:014:0040, що знаходиться за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, територія Тийгласької сільської ради, за межами населеного пункту за договором купівлі-продажу укладеним між [PERSON] та [PERSON] від 13.12.2022 року, що посвідчений приватним нотаріусом Деяк К.К., реєстровий номер 2010; визнати недійсним договір дарування від 01.04.2023 року укладений між [PERSON] , та [PERSON] , спірної земельної ділянки за кадастровим номером 2124886900:10:014:0040, що зареєстрований за №522 в реєстрі та посвідчений приватним нотаріусом Деяк К.К.; витребувати земельну ділянку з кадастровим номером 2124886900:10:014:0040, що знаходиться за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, територія Тийгласької сільської ради, за межами населеного пункту з чужого незаконного володіння [PERSON] та передати [PERSON] . Ухвалою суду від 14.07.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою адвоката Сочки В.І., який діє в інтересах [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про переведення на прав та обов`язків покупця, визнання права власності, визнання недійсним договору дарування та витребування земельної ділянки. Постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 14.07.2023 судом вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони [PERSON] вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження, переоформлення та державну реєстрацію, зміну, об`єднання, поділ, виділ, зміну реєстраційних документів земельної ділянки з кадастровим номером 2124886900:10:014:0040, що знаходиться за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, територія Тийгласької сільської ради, за межами населеного пункту. Ухвалою суду від 11.12.2023 закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті, з урахуванням поданих сторонами заяв про проведення підготовчого судового засідання без їх участі. Клопотання позивача про виклик свідків залишено без задоволення. Суд зазначає, що в судове засідання, яке було призначене на 20.12.2023 позивач не з`явився та його представник [PERSON] подав клопотання про відкладення розгляду справи. Суд встановив сторін по справі, представники відповідачів не заперечили щодо відкладення судового засідання. В судове засідання, що було призначене на 28.12.2023 позивач також не з`явився та його представник [PERSON] подав клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим розгляд справи по суті спору було відкладено. Також у судове засідання, що було призначене на 15.01.2024 сторона позивача не з`явилася, однак позивачем та його представником подано до суду клопотання про залишення позову без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, яке судом згідно ст. 126\~ЦПК України залишено без розгляду. У судовому засіданні, яке відбулось 21.02.2024 представники сторін висловили свою позицію щодо заявленого клопотання про залишення позовної заяви без розгляду та судом було відкладено судове засідання на 26.02.2024 о 11:20 год. У наступне судове засідання, призначене на 26.02.2024 ані позивач, ані його представник не з`явилися, про причини неявки не повідомили, додаткових заяви чи клопотань не подавали, у зв`язку з чим, суд на підставі ст. 223 ЦПК України вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних матеріалів у відсутності сторони позивача. Відповідач [PERSON] не скористався правом на участь у судовому засіданні та його представник [PERSON] подав заяву про розгляд справи без їх участі, щодо задоволення позовних вимог заперечує. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] також не скористалися правом на участь у судовому засіданні та їх представник [PERSON] подав заяву про розгляд справи без їх участі, щодо задоволення позовних вимог заперечує. Дослідивши матеріали справи, оцінивши у сукупності зібрані докази, суд вирішив провести розгляд справи в порядку письмового провадження за наявних матеріалів справи, та приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 20.01.2003 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір оренди земельної ділянки, що посвідчений приватним нотаріусом Житко О.І. за №100, копія якого міститься в матеріалах судової справи. Предметом вказаного договору оренди є земельна ділянка площею 6,22 га сільськогосподарських угідь, яка знаходиться на території Сюртівської сільської ради Ужгородського району строком на 49 років. Право власності на вказану земельну ділянку належало орендодавцю на підставі Державного акту І-ЗК №030179 від 19.11.2002 року, запис в книзі державний актів №897, виданого на підставі рішення Ужгородської районної державної адміністрації за №277 від 08.08.2002 року. Судом встановлено, що 25.01.2003 року між [PERSON] та [PERSON] було підписано акт прийому передачі земельної ділянки, акт про перенесення в натуру меж земельних ділянок наданих в оренду, протокол встановлення в натурі зовнішніх меж землекористування земельних ділянок, акт передачі межових знаків на зберігання без дати та підпису власника, які також наявні в матеріалах судової справи. Судом також встановлено, що [PERSON] був власником орендованої земельної ділянки площею 6,22 га сільськогосподарських угідь, яка знаходиться на території Сюртівської сільської ради, Ужгородського району Закарпатської області. Право власності підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії І-ЗК №030176 від19.11.2002 року, що виданий на підставі розпорядження Голови Ужгородської райдержадміністрації за №277 від 08.08.2002 року, зареєстрований в Книзі записів Державних актів за №897. Разом з тим, [PERSON] помер [INFO] . Згідно інформації, наданої позивачем, що не заперечується і відповідачами, земельна ділянка площею 6,22 га сільськогосподарських угідь була сформована у системі Державного земельного кадастру України площами 5,82 га та 0,40 га для ведення сільськогосподарського виробництва в 2016 році, що підтверджується листом ГУ Держгеокадастру в Закарпатській області від 16.06.2023 за №С-90/0-183/6-23 та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про дату державної реєстрації, які міститься в матеріалах судової справи. Орган, що здійснив реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер 2124886900:10:014:0040: Управління Держгеокадастру в Ужгородському районі Закарпатської області. 28.10.2022 році відповідач [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за №2-541, видане в межах спадкової справи №230/2015 державним нотаріусом Ужгородської районної державної нотаріальної контори Мешко Т.М., а саме на вказану вище земельну ділянку кадастровий номер 2124886900:10:014:0040. 13.12.2022 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір купівлі-продажу земельної ділянки кадастровий номер 2124886900:10:014:0040, що посвідчений приватним нотаріусом Деяк К.К., реєстровий номер 2010. 01.04.2023 року між [PERSON] , як дарувальником, та [PERSON] , як обдаровуваним, укладено договір дарування спірної земельної ділянки за кадастровим номером 2124886900:10:014:0040, що зареєстрований за №522 в реєстрі та посвідчений приватним нотаріусом Деяк К.К., міститься в матеріалах судової справи. При дослідженні вказаного договору дарування спірної земельної ділянки від 01.04.2023 року судом встановлено наявність в ньому інформації про перевірку нотаріусом Деяк К.К. прав та обмежень щодо предмету договору дарування з зазначенням реквізитів таких, а саме витягу з державного земельного кадастру по земельній ділянці НВ-9916756762023 від 31.03.2023 року, інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01.04.2023 року та інформації про відсутність спорів чи прав третіх осіб станом на 01.04.2023 року, про які зазначав відповідач та які не містили будь яких обмежень чи обтяжень третіх осіб щодо спірної земельної ділянки. В той же час, позивачем подано до справи відповідь Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області від 16.06.2023 за №С-90/0-183/6-23, яка містить інформацію про запис за реєстровим номером №6 від 03.02.2003 року в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі, яка є спірною, щодо реєстрації права оренди згідно договору оренди від 20.01.2003 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] , що посвідчений приватним нотаріусом Житко О.І. за №100. Досліджуючи договір оренди земельної ділянки від 20.01.2003 року, що укладений між [PERSON] та [PERSON] , який посвідчений приватним нотаріусом Житко О.І. за №100, суд звертає увагу на відсутність на вказаному договорі напису про його реєстрацію, хоча такий нанесений без проставлення підпису та печатки. Так, на аркуші 3 вказаного договору міститься положення «Договір зареєстровано в Сюртівській сільській раді №_______ «___»_______2003 року», яке передбачене для проставлення відповідного номеру, підпису та печатки органу місцевого самоврядування про реєстрацію такого договору. Такий запис залишився не заповненим, відтиску печатки не містить, підписи відсутні. В той же час, у вказаній вище відповідь Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області від 16.06.2023 за №С-90/0-183/6-23 зазначено, що управління не має повноважень щодо визначення чинності договорів оренди земельних ділянок. Аналізуючи наступну відповідь Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області від 23.08.2023 року за №29-7-0.5-3433/2-23, суд зазначає, що всі відносини, пов`язані з орендою землі регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, ЗУ «Про оренду землі» та іншими нормативними та підзаконними нормативними актами. Відповідно до ст. 16 ЗУ «Про оренду землі», у редакції чинній на час укладення спірних договорів оренди, договір оренди земельної ділянки набирає чинність з моменту досягнення сторонами всіх істотних умов, підписання сторонами та державної реєстрації такого договору, яка проводиться в порядку встановленому Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 року №2073 «Про затвердження Порядку державної реєстрації договорів оренди землі». Дослідивши вказане, суд зазначає, що згідно із ч. 2 ст. 20 ЗУ «Про оренду землі» у редакції, чинній на час укладення спірних договорів оренди, державна реєстрація договорів оренди землі проводиться в порядку, встановленому законом. У період дії вищезазначеного Закону, а саме з 1 січня 2004 року, набрав чинності Цивільний кодекс України, ст. 182 якого передбачала, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, а порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість і підстави відмови в ній установлюються законом. Оскільки ст. 182 ЦК України передбачає державну реєстрацію речових прав на нерухомість, а Прикінцевими та перехідними положеннями ЦК України не передбачено відстрочення її дії до прийняття відповідного закону (Закон України від 1 липня 2004 року №1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», набрав чинності 3 серпня 2004 року), то така реєстрація повинна була проводитись за ЗУ від 21 травня 1997 року №280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні». Згідно із ст. 33 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить реєстрація суб`єктів права власності на землю; реєстрація права користування землею і договорів на оренду землі; видача документів, що посвідчують право власності і право користування землею. Відповідно, якщо немає факту реєстрації договору оренди органом, який наділений згідно Закону правом на таку реєстрацію, такий договір є недійсним. Такої позиції підтримується і Верховний Суд України , правова позиція у справі від 31.10.2012 за №6-55ц12 при розгляді аналогічних спорів стосовно правовідносин, що регулювало дане законодавство. В той же час, підзаконним нормативним актом, а саме Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 року №2073 «Про затвердження Порядку державної реєстрації договорів оренди землі» п. 3 передбачено, що державна реєстрація договорів оренди проводиться виконавчим комітетом сільської, селищної та міської ради, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за місцем розташування земельної ділянки. Положеннями 11 та 12 постанови КМУ від 25.12.1998 за №2073 передбачається, що державний орган земельних ресурсів у 20-денний термін перевіряє подані документи на відповідність чинному законодавству та за результатами перевірки готує висновок про державну реєстрацію або обґрунтований висновок про відмову у такій реєстрації і передає реєстраційну справу відповідно виконавчому комітету сільської, селищної та міської ради, Київській та Севастопольській міським державним адміністраціям за місцем розташування земельної ділянки для засвідчення факту державної реєстрації або відмови у такій реєстрації. Факт державної реєстрації засвідчується у 10-денний термін гербовою печаткою та підписом голови відповідної ради, Київської, Севастопольської міської державної адміністрації або уповноваженої ними посадової особи. З урахуванням п. 13 постанови КМУ від 25.12.1998 за №2073, після засвідчення факту державної реєстрації договорів оренди, такий підлягав реєстрації у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі, яка велась державним органом земельних ресурсів за відповідною формою. Аналогічне зазначено і у відповіді Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області від 23.08.2023 року за №29-7-0.5-3433/2-23. Суд зазначає, що для встановлення наявності порушеного права позивача, питання належності та дійсності його речового права, відповідності встановленому порядку його реєстрації та визнання державою має основоположне та першочергове значення, адже недотримання такого порядку в період укладення договорів оренди земельних ділянок передбачало автоматичне визнання таких недійсними. Так, з огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що у зв`язку з відсутністю відмітки на договорі оренди земельної ділянки від 20.01.2003 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , що посвідчений приватним нотаріусом Житко О.І. за №100, про його реєстрацію, яка повинна була проводитись за Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року №280/97-ВР, він не створив для сторін договору юридичних наслідків, а тому позивач позбавлений можливості в обраний ним спосіб захистити своє імовірне право оренди. Суд також бере до уваги відповідь Сюртівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області за вихідним номером 1027/02-23 від 04.09.2023 року, яка наявна в матеріалах справи, де вказаним органом місцевого самоврядування підтверджено інформацію, що вказаний вище договір оренди земельної ділянки не засвідчувався печаткою, а відповідно його державна реєстрація не проводилась. Стосовно доводів позивача про належне виконання ним договору оренди земельної ділянки від 20.01.2003 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , що посвідчений приватним нотаріусом Житко О.І. за №100 то суд зазначає наступне. Як було зазначено вище, сторона договору [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 20.02.2008 року серії [NUMBER] , земельна ділянка за кадастровим номером сформована у системі Державного земельного кадастру України площами 5,82 га та 0,40 га для ведення сільськогосподарського виробництва в 2016 році, з подальшим оформленням права на спадщину відповідачем [PERSON] у 2022 році. Надання позивачем відомостей про виплату грошей, які не оформлені у встановленому законодавством порядку, за 2009-2020 роки не можуть братись до уваги з огляду на те, що орендар помер ще [INFO] . Такі докази виконання позивачем обов`язків орендаря суд оцінює критично та не бере до уваги. Доказів виконання орендних правовідносин з відповідачами [PERSON] та [PERSON] , позивачем суду не надано. Суд також наголошує, що «Дублікати» договору доручення від 01.12.2003 року, довіреності за 2003 рік, звіти за період з 2003 по 2020 рік, акти приймання коштів повіреними, це є односторонні документи, які в жодному разі не можуть підтвердити передачу чи сплату коштів стороною орендаря/позивача на користь відповідача/орендодавця. Матеріали справи не містять розписок відповідача/орендодавця про отримання сум коштів, як сплата орендної плати на його користь, чи іншого документу, який може підтвердити факт їх отримання, а тому констатувати факт сплати орендної плати неможливо. Відтак, суд приходить до висновку, що [PERSON] не може вважатись належним орендарем земельної ділянки за кадастровим номером 2124886900:10:014:0040 згідно договору оренди земельної ділянки від 20.01.2003 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , що посвідчений приватним нотаріусом Житко О.І. за №100, адже такий не пройшов процедуру державної реєстрації та не породив для сторін такого договору, їх правонаступників, правових наслідків. За такого, переведення права покупця на [PERSON] земельної ділянки з кадастровим номером 2124886900:10:014:0040, що знаходиться за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, територія Тийгласької сільської ради, за межами населеного пункту, відповідно до договору купівлі-продажу укладеному між [PERSON] та [PERSON] від 13.12.2022 року, що посвідчений приватним нотаріусом Деяк К.К., реєстровий номер 2010, не видається за можливе. Стосовно інших доводів та аргументів сторін суд зазначає, що Європейський суд з прав людини\~вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Суд також констатує, що з урахуванням вказаних вище висновків та встановлених обставин, позовні вимоги, в тому числі щодо визнання недійсності договору дарування від 01.04.2023 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , спірної земельної ділянки за кадастровим номером 2124886900:10:014:0040, що зареєстрований за №522 в реєстрі та посвідчений приватним нотаріусом Деяк К.К., а також витребування земельної ділянки з кадастровим номером 2124886900:10:014:0040, що знаходиться за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, територія Тийгласької сільської ради, за межами населеного пункту з чужого незаконного володіння [PERSON] та передання [PERSON] , також задоволенню не підлягають. За змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Згідно з\~ч.\~1\~ст. 80\~ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України, зважаючи на те, що аналіз досліджених у справі доказів свідчить, що позивачем не доведено тих обставин, на які вона посилається як на підставу позову, суд приходить до висновку, що позов є безпідставним, тому у його задоволенні слід відмовити. Одночасно, судом встановлено, що ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.07.2023 задоволено заяву адвоката Сочки Віталія Івановича, який діє в інтересах [PERSON] про забезпечення позову та заборонено [PERSON] вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження, переоформлення та державну реєстрацію, зміну, об`єднання, поділ, виділ, зміну реєстраційних документів земельної ділянки з кадастровим номером 2124886900:10:014:0040, що знаходиться за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, територія Тийгласької сільської ради, за межами населеного пункту. За приписами ч. 9 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що вжиті на час розгляду судом справи заходи забезпечення позову підлягають скасуванню. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст.\~141\~ЦПК України у разі відмови в позові, судовий збір покладається на позивача, тому суд вважає за необхідне покласти витрати, пов`язані із розглядом справи на позивача.

Outcome: dismissed