Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-19 00:00:00

14.09.2023 ТОВ «Євро-Реконструкція» звернулося до суду із позовною заявою до [PERSON] , у якій просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за послуги з постачання теплової енергії 38 142,86 грн., за послуги з постачання гарячої води 20 345,35 грн., інфляційну складову боргу 8 625,22 грн. та 3 % річних у розмірі 2 213,12 грн., а також понесені судові витрати. Позов обґрунтовано тим, що ТОВ «Євро-Реконструкція» здійснює надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води до будинку [ADDRESS] . Відповідач є споживачем вказаних послуг, так як зареєстрована в квартирі [ADDRESS] . Однак з жовтня 2016 року по липень 2023 року відповідач не вносила плату за отримані послуги з постачання централізованого опалення, в результаті чого утворилася заборгованість станом на 01.08.2023 у розмірі 38 142,86 грн. та з жовтня 2017 року по липень 2023 року за постачання гарячої води, в результаті чого станом на 01.08.2023 утворилась заборгованість в розмірі 20 345,35 грн. Позивач просив стягнути зазначену суму боргу разом із інфляційною складовою та 3% річних. Ухвалою від 29.09.2023 відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. 16.11.2023 відповідач подала до суду клопотання про поновлення строку для подання відзиву. Ухвалою від 17.11.2023 продовжено відповідачу процесуальний строк для подання відзиву на 20 днів з дня винесення ухвали, тобто до 07.12.2023. 07.12.2023 відповідач направила до суду відзив на позовну заяву, в якому вказала наступне. На підтвердження факту надання послуг з постачання опалення позивач надав до суду довідку про підключення та відключення централізованого опалення. Однак у вказаній довідці немає ніяких даних щодо постачання гарячої води в квартири будинку, також не вказані дані щодо щорічних планових (профілактичних) та позапланових (аварійних) відключень постачання гарячої води, отже довідка не містить повних даних щодо кількісних показників фактично наданих/спожитих послуг. Вказана довідка не є беззаперечним доказом надання комунальних послуг саме відповідачеві - мешканці квартири № 145 . Надані позивачем розрахунки не відображають показників фактично спожитих комунальних послуг, натомість містять лише невідомо звідки взяті, необґрунтовані цифри «заборгованості», які не знаходять підтвердження іншими належними доказами. Зазначила, що дані, які містяться в її особовому кабінеті споживача комунальних послуг на офіційному сайті ТОВ «Євро-Реконструкція», не відповідають даним, що зазначені в розрахунку заборгованості, що поданий до суду. Відповідач просить застосувати позовну даність як для суми основної заборгованості, так і до інфляційної складової боргу та при розрахунку трьох відсотків річних від простроченої суми та відмовити у задоволенні позовних вимог. 20.12.2023 до суду від позивача надійшли письмові пояснення на поданого відповідачем відзиву, в яких зазначено, що починаючи з 12 березня 2020 строк позовної давності був продовжений на час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню корона вірусної хвороби. У зв`язку з цим, а також враховуючи звернення відповідача щодо здійснення перерахунку, позивачем було фактично зменшено заявлені позовні вимоги в межах строку позовної давності з 12.03.2017 по 01.08.2023, та позивач, просив стягнути з відповідача заборгованість за послугу з централізованого опалення у розмірі 21 967,24 грн., постачання гарячої води у розмірі 296,71 грн., інфляційну складову боргу - 7 743,88 грн. та 3% річних - 1 942,62 грн. Також позивач на підтвердження надання послуг надав до суду копії відомостей обліку за період з 2017 року по 2023 рік включно, які містять дані про типи та характеристики встановлених приладів з поточними та подобовими показами приладу. Заперечень на вказані пояснення стороною відповідача до суду надано не було. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як убачається з матеріалів справи, виконавцями послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води по будинку [ADDRESS] є Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція». З Витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих / знятих з реєстрації осіб встановлено, що відповідач [PERSON] має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] , а отже є споживачем послуг позивача за вказаною адресою. Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання таких послуг, регулюються як нормами ЦК України, так і Законом України «Про житлово-комунальні послуги», а також іншими нормативно-правовими актами у галузі цивільного, житлового законодавства та актів, що регулюють відносини у сфері надання житлово-комунальних послуг. Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у редакції Закону № 1875-VІ від 24.06.2004 р. передбачалось право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідав визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у редакції Закону № 2189-VІІІ від 09.11.2017 р., споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Згідно пункту 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 р. № 45, власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі № 401/710/15-ц. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В порядку ст. 540 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний з кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обов`язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства. Статтею 541 Цивільного кодексу України передбачено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема неподільності предмета зобов`язання. Згідно з ч. 1 ст. 543 Цивільного кодексу України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-якого з них окремо. Судом встановлено, що відповідач з 12.03.2017 по 01.08.2023 не в повному розмірі вносила плату за отримані послуги з постачання централізованого опалення та за постачання гарячої води, в результаті чого утворилась заборгованість з централізованого опалення у розмірі 21 967,24 грн. та заборгованість зі сплати послуг за гаряче водопостачання - 296,71 грн. Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Згідно положень ст. ст. 525, 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, ураховуючи порушення відповідачем виконання зобов`язань по сплаті житлово-комунальних послуг, суд визнає правомірною вимогу позивача щодо стягнення з відповідача на користь позивача втрат від інфляції внаслідок несвоєчасного розрахунку у розмірі - 7 743,88 грн., а також 3% річних від простроченої суми заборгованості у розмірі - 1 942,62 грн. Щодо заяви відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності, суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України процесуальний строк, що застосовується і у випадках суперечок з приводу надання житлово-комунальних послуг, стягнення заборгованості за їх несплату, тощо встановлюється тривалістю в три роки. Період, за який кредитор має право стягувати заборгованість визначається строком позовної давності. Позивач звернувся до суду з цим позовом вересні 2023. У поданій до суду відповіді на відзив позивач зменшив заявлені позовні вимоги та просить стягнути заборгованість з відповідачів за період з 12.03.2017 по 01.08.2023 року. Пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», прийнятої відповідно до ст.29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», на усій території України було встановлено карантин з 12 березня 2020 року, який, у свою чергу, постановами Кабінету Міністрів України був неодноразово продовжений ( від 25 березня 2020 року № 338, від 20 травня 2020 року № 392, від 22 липня 2020 року № 641, від 26 серпня 2020 року № 760, від 13 жовтня 2020 року № 956, від 09 грудня 2020 року № 1236, від 17 лютого 2021 року № 104, від 21 квітня 2021 року № 405, від 23 лютого 2022 № 229, від 27 травня 2022 року № 630, від 19 серпня 2022 № 928, від 23.12.2022 № 1423, від 25.04.2023 № 383). Так, постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2023 року №383 вносились зміни до постанов Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 року № 338 та від 9 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», якими продовжено термін дії карантину та обмежувальних протиепідемічних заходів в Україні для запобігання розповсюдженню COVID-19 до 30 червня 2023 року. Отже, починаючи з 12 березня 2020 року строк позовної давності був продовжений на час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19). Тобто, виходячи з вищенаведених положень закону та зменшення позивачем заявлених позовних вимог, строк позовної давності за всіма вимогами, що виникли після 12 березня 2017 року та на які поширюється загальна позовна давність у три роки, вважаються продовженим на підставі п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, до закінчення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19). Як вбачається з розрахунку заборгованості за надання послуг з централізованого опалення борг нараховується з 12.03.2017 року, а за гаряче водопостачання з жовтня 2017 року. При визначенні суми боргу, суд бере за основу долучений позивачем розрахунок заборгованості, який складений у повній відповідності з чинним законодавством та перевірений судом. Статтею 541 ЦК України визначено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У спростування вищенаведеного будь-яких доказів відповідачем суду не надано. За викладених обставин суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений останнім при подачі позову до суду судовий збір у розмірі 2 684,00 грн.

Outcome: approved