Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-11 00:00:00

у серпні 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, в якому просила: 1. визнати недостовірною та такою, що принижує її честь, гідність та ділову репутацію, інформацію, поширену [PERSON] з зазначенням по відношенню до неї наступних висловлювань, в офіційних листах та виступах в т.ч. на засіданнях кафедри ННІ ОАА УДФСУ 03.09.2020 року та 10.03.2020 року: «не працюю на його особистій ( [PERSON] ) імідж», «здобутки [PERSON] маловагомі для кафедри»; «задовільним є виконання обов`язків секретаря кафедри та ведення протоколів», «інший викладач буде викладати дисципліни краще ніж ви», досягнення містять застарілий та фрагментарний характер», «не спостерігається професійного росту», «задовільна робота у відбірковій комісії», «абітурієнти не хотіли обирати освітньо-професійну програму у зв`язку з некоректним до них ставленням під час викладання дисциплін», «додаткові умови до Контракту з науково - педагогічними працівниками Університету ДФС України за 2021-2022 навчальний рік викладачем виконані не в повному обсязі» тощо; 2. визнати відомості, поширені [PERSON] щодо підстав зменшення педнавантаження (при наявності резерву), а саме: незадовільне виконання нею обов`язків секретаря кафедри, члена відбіркової комісії, неякісного викладання дисциплін, скарг студентів та абітурієнтів, відсутність професійного росту такими, що не відповідають дійсності; 3. зобов`язати [PERSON] спростувати поширену у виступах та викладену в листах недостовірну інформацію у спосіб найбільш близький до способу поширення, а саме протягом 10 днів з дня набрання рішення в даній справі законної сили спростувати поширену ним інформацію у такий же спосіб, а саме у виступі на засіданні кафедри ННІ ОАА УДФСУ та у офіційному листі з вибаченнями за поширення недостовірної інформації на ім`я ректора Університету ДФС України та на її ім`я; 4. стягнути з [PERSON] на її користь моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.; 5. стягнути з [PERSON] на її користь понесені нею судові витрати по сплаті судового збору у розмірі по 3178,00 грн. В обґрунтування позову зазначила, що вона працює викладачем в Університеті ДФСУ з 1998 року з спочатку за безстроковим договором, а згодом - за контрактом. За період роботи у вузі ніяких нарікань на її професійну діяльність не було. У вересні 2020 року в підрозділі вузу (ННІ ОАА) змінилось керівництво, прийшла нова команда на чолі з директором інституту [PERSON] та завідувачем кафедрою бухгалтерського обліку [PERSON] . Сподіваючись, що це призведе до покращення науково-педагогічної діяльності, вона почала намагатись робити пропозиції та зауваження щодо роботи кафедри та організації навчального процесу. Також, дізнавшись, що останнім часом керівництво УДФСУ отримувало премії, які більше ніж в 20 разів перевищували розмір МЗП всупереч закону, адже вуз фінансується за рахунок державного бюджету, а тому кошти спеціального фонду повинні в першу чергу використовуватись на розвиток університету, стала висловлювати критичні зауваження з приводу неправильного та несправедливого «кулуарного» розподілу премій. Однак, керівництво розцінило її пропозиції, як критиканство, і миттєво вона стала небажаним членом колективу, бо почала «боротьбу за правду та справедливість». Відразу ставлення до неї різко змінилось. До початку 2019-2020 навчального року весь час вона працювала на повну ставку. Але у вказаному та наступному навчальному році до неї була застосована неправомірна зміна істотних умов праці, що проявилось у встановленні їй неповного навчального навантаження. Так, у 2019-2020 навчальному році вона отримала у вересні лише 0,5 ставки замість запланованої у червні повної ставки, що значно погіршило її матеріальне становище. Планове навантаження на 2021-2022 навчальний рік взагалі було зменшено до 0,25 ставки. Таке рішення прийнято на самочинний розсуд директора ННІ обліку, аналізу та аудиту (ННІОАА) [PERSON] з відома завідувачки кафедри бухгалтерського обліку [PERSON] , без погодження зі мною та завчасного попередження, чим було порушено ст. 97 КЗпП України, ст. 103 КЗпП, мов Колективного договору УДФСУ та умов контракту нею, в якому про зменшення ставки мови не йшлося. Крім цього, відповідно до Колективного договору УДФСУ на 2016-2021 роки передбачено «забезпечувати збереження заробітної плати науковим та науково-педагогічним працівникам Університету, які проходять раз на 5 років стажування та підвищення кваліфікації ...» (п.2.5). ЇЇ останнє підвищення кваліфікації відбулось у 2018 році в Університеті ДФС України, курс «Технологія розробки дистанційного курсу. Сучасні освітні технології» з 10-31 10.2018 ). (Свідоцтво СС 40233365/196-18). Таким чином, ніяких законних підстав для зменшення оплати праці у керівництва не було, окрім неправдивих, голослівних звинувачень з боку [PERSON] , однак він навмисно говорить та пише неправду, намагаючись принизити її в очах моїх колег, ображає та створює всі умови, щоб вона відмовилась від своїх законних вимог. Не погодившись з таким суттєвим зменшення розміру оплати праці, я попросила керівництво розібратись з цим питанням, однак нічого їй не змогли пояснити, тому 02.09.2020 року нею було направлено письмовий запит на ім`я директора ННІ ОАА [PERSON] , з метою пояснити методику розподілу педагогічного навантаження по кафедрі бухгалтерського обліку. На цей запит була дана формальна відповідь, яка окрім всього містила неправдиві, перекручені дані, а деякі відомості були суцільним наклепом. Зокрема, у відповіді зазначено, що причинами зниження педагогічного навантаження до 0,5 ставки є незадовільне виконання нею обов`язків секретаря кафедри, члена відбіркової комісії, неякісного викладання дисциплін, в результаті чого студенти не вибрали спеціалізацію кафедри, хоча навчальний процес забезпечували всі викладачі кафедри, а не вона особисто. Ніяких доказів її порушень з боку керівництва не наведено, бо їх взагалі не було. Нарікань з боку абітурієнтів та діючих студентів на неї не було, про що свідчать опитування «Викладач очима студентів»: у 2019 році-9,75; у 2020 році-9,57 (з 10 балів). Крім того, було вказано на відсутність за останні роки у неї професійного росту і те, що всі зазначені нею здобутки носять фрагментарний характер, що повним безглуздям, оскільки щороку складаються рейтинги викладачів, по яким показники в динаміці у неї високі (в 2018-2019 н.р.-2,82, в 2019-2020 н.р.-2,33, в 2020-2021 н.р. - 6,34).01.09.2020 року, а до цього 3 роки керував іншою кафедрою, тому не в змозі формувати об`єктивне судження про її педагогічну та наукову діяльність і що таке відношення до неї вона розцінює тільки як переслідування за критику. Так, 03.09.2020 року було проведено засідання кафедри бухгалтерського обліку для ухвалення навчального навантаження з запрошенням директора ННІ ОАА [PERSON] , який запропонував викладачам перерозподілити години навантаження на її користь за рахунок відповідного зменшення особистого навантаження. Доцент кафедри [PERSON] запропонувала віддати частину свого педнавантаження (0,25 ставки). Не дивлячись на таку згоду [PERSON] [PERSON] охактеризував її як недбайливого працівника, який зірвав виконання своїх особистих завдань, та наполіг, щоб в протоколі засідання кафедри від 03.09.2020 року № 1 було зазначено, що ніхто з викладачів не виявив їй підтримку щодо перерозподілу педагогічного навантаження. Протоколом засідання кафедри від 10.09.2020 року №3 було констатовано, що у зв`язку із збільшенням контингенту вступників УДФСУ збільшились години навчального навантаження кафедри, тому виникла необхідність їх розподілу. У результаті цього було прийнято на посаду старшого викладача кафедри бухгалтерського обліку [PERSON] на 0,25 ставки, додано 0,25 ставки до навантаження старшому викладачу [PERSON] , додано 0,25 ставки к.е.н, доценту [PERSON] . Її ж педагогічне навантаження залишилось без змін, а предмет «Бухгалтерський облік в установах державного сектору», який нею викладався раніше, без пояснень був переданий іншому викладачу кафедри, хоча нею було розроблено та затверджено в установленому порядку УДФСУ необхідне навчально-методичне забезпечення. Зауважила, що завідувачка кафедри бухгалтерського обліку [PERSON] неодноразово підкреслювала і наголошує до цього часу, що якщо б вона не писала запит на ім`я директора ННІ ОАА [PERSON] , могла б отримати педагогічне навантаження в розмірі 0,75 ставки або і 1 ставку, оскільки, у вересні місяці, як зазначено вище, така можливість була у зв`язку з додатковим прийомом студентів. 28.09.2020 року їй в ультимативній формі запропонували підписати контракт на 2020-21 навчальний рік без конкретної вказівки розміру оплати праці, що вона була змушена зробити. Для пояснення щодо зменшення мені навчального навантаження вона зверталась не лише до директора ННІ ОАА [PERSON] . Так, 17.06.2021 року їй було запропоновано підписати картку планового навчального навантаження на 2021-2022 навчальний рік на 0,25 ставки заступницею завідувачки кафедри бухгалтерського обліку [PERSON] , яка її сформувала. На її усне прохання пояснити, чим обумовлений сформований обсяг годин, їй було рекомендовано звернутись безпосередньо до директора ННІ [PERSON] 18.06.2021 року була подана заява Першому проректору з навчально-методичної та виховної роботи [PERSON] з проханням вивчити обставини, що склалися та відновити справедливість та її трудові права, розподіливши навантаження рівнопропропорційно між викладачами кафедри, який викликав директора інституту [PERSON] та в її присутності запропонував, враховуючи її досягнення, вдати їй повноцінну ставку. Однак, [PERSON] в категоричній формі відмовився це робити, не обґрунтовуючи своє рішення. 25.06.2021 року на ім`я завідувачки кафедри [PERSON] нею було написано та зареєстровано службову записку (№106/12-34) з проханням в письмовій формі обґрунтувати сформоване планове педагогічне навантаження в розмірі 0,25 ставки. Але в порушення Закону України «Про звернення громадян» відповідь не була отримана до сьогоднішнього дня. На усне ж звернення до завідувачки кафедри [PERSON] пояснити, з чим пов`язане таке навантаження, було отримано відповідь, що мої здобутки (при рейтингу - 6,34) маловагомі для кафедри. Це при тому, що за 2020-2021 н. р. вона педагогічне навантаження виконала в повному обсязі, була членом відбіркової комісії від кафедри бухгалтерського обліку, опублікувала 2 статті у фахових виданнях, є співавтором 3 монографій, опублікувала 18 тез доповідей на Міжнародні та Всеукраїнські конференції, розробила 6 робочих програм, 3 методичних розробки, 2 конспекти лекцій, сертифіковано 2 дистанційні курси; активно працювала з репозитарієм, неодноразово брала активну участь у профорієнтаційній роботі у трьох ЗОШ м. Вишгород (зустрічалась з директорами шкіл, абітурієнтами та їх батьками) та двох шкіл м. Києва. Крім цього, брала участь у Днях відкритих дверей, є куратором групи ОБ-18-1, провела відкриту виховну годину, науковий семінар тощо. Зазначила, що картка планового педагогічного навантаження на 2021-2022 навчальний рік в розмірі 0,25 ставки всупереч вимогам внутрішньоуніверситетського діловодства ще до її згоди була вже підписана директором ННІ ОАА [PERSON] та завідувачкою кафедри бухгалтерського обліку. Відмовившись її підписати, отримала в ультимативній формі від [PERSON] попередження, що у такому разі педагогічне навантаження буде розподілено між викладачами кафедри. В той же час на 2021-2022 н.р. завідувачці кафедри [PERSON] без обговорення на кафедрі було сформоване власне додаткове планове навантаження в розмірі 1,5 ставки, іншим доцентам кафедри по 1 ставці, старшим викладачам по 0,25- 0,5 ставки. 25.06.2021 року вона також подала письмове звернення до в.о. ректора УДФСУ Унинець-Ходаківської В.П. (Вх.№ А-95/01-18), на яке 02.07.2021 року було дано відповідь директором ННІ ОАА [PERSON] , в який зазначено, що зменшення їй педагогічного навантаження до 0,25 ставки пояснюється тим, що першочергово надається педагогічне навантаження викладачам, які входять в групу забезпечення освітніх програм, з якої її було навмисне виключено, хоча в зазначених освітніх програмах є предмети, викладання яких вона забезпечувала. Крім того, було вказано, що нею не були виконані додаткові умови контракту (не розміщено платних статей у Scopus), хоча за фактом вона має достатньо наукових досягнень (5 пунктів ліцензійних умов при достатності 4 пунктів), а саме: п.2.(наявність 9 наукових статей), п. 3. наявність монографії, п. 13.наявність не менше трьох (в наявності -21) виданих навчально-методичних посібників для самостійної роботи студентів та дистанційного навчання, конспектів лекцій, методичних рекомендацій, п. 14.керівництво студентом, який зайняв призове місце на І етапі Всеукраїнської студентської олімпіади, робота у складі журі Всеукраїнської студентської олімпіади, керівництво постійно діючим студентським науковим гуртком, п. 16. участь у професійних об`єднаннях за спеціальністю (член міжнародної громадської організації Рада незалежних бухгалтерів та аудиторів (РНБА) та обсягів робіт по кафедрі, виконаних понаднормово. Як додаткова преференція - від кафедри бухгалтерського обліку вона відпрацювала протягом серпня-жовтня 2020 року у відбірковій комісії університету з прийому документів, оформлення особових справ вступників тощо. З практики УДФСУ робота членів відбіркових комісій завжди заохочувалась і для її стимулювання викладачам надавалось педагогічне навантаження в повному обсязі, або і понад норму за наявністю годин. Однак, 16.07.2021 року була отримана письмова відповідь в.о. ректора УДФСУ Унинець-Ходаківської В.П. У ній зазначалось, що сформоване їй педагогічне навантаження в розмірі 0,25 ставки є плановим та буде відкориговане у вересні-жовтні за умовою додаткового прийому вступників в УДФСУ. Крім того, у відповіді було зазначено, що за всі види робіт та розподіл педагогічного навантаження по кафедрі несе завідувачка кафедри [PERSON] , а формування навантаження повинно обговорюватись на кафедрі (чого не здійснювалось протягом двох років з моменту перебування [PERSON] на посаді завідувачки кафедри бухгалтерського обліку). Як альтернативу їй було запропоновано пройти конкурс на заміщення вакантної посади доцента кафедри бухгалтерського обліку, який науково-педагогічні працівники проходять раз на 5 років, але ще у 2019 році цей конкурс успішно нею був пройдений, хоча інші викладачі кафедри або взагалі його не пройшли, або термін проходження протермінований. Крім цього, така відповідь прямо протирічить Положенню «Про порядок проведення конкурсного відбору при заміщенні вакантних посад науково-педагогічних працівників Університету державної фіскальної служби України та укладання з ними трудових договорів (контрактів)», затвердженого наказом Університету державної фіскальної служби України від 26.03.2020 року №431, так як конкурсний відбір до цього часу не об`явлений, вона з умовами проведення не ознайомлена. За період роботи у вузі нарікань на її професійну діяльність не було. В діючих системах рейтингування науково-педагогічних працівників УДФСУ лише в останні 3 навчальні роки має високі рейтинги: в 2018-2019 н.р.-2,82, в 2019-2020 н.р. - 2,33, в 2020-2021 н.р.-6,34. Це відобразилось й на рейтингу кафедри та УДФСУ. Також вказала, що [PERSON] бажає будь-яким способом скомпрометувати та очорнити її, не тільки намагається незаконно позбавити її належної оплати праці, а й став на шлях відвертої фальсифікації документів, на які він постійно посилається, характеризуючи її як поганого працівника. Так, контракт на 2020-2021 н.р. укладений від її імені, не був заповнений нею власноруч, її підпис в ньому сфальсифікований. У додатковій угоді до контракту директором інституту [PERSON] було власноруч внесено пункти вже після підписання угоди, зокрема щодо підвищення кваліфікації. Про ці дописки вона дізналась лише згодом, коли її, скориставшись цими записами, звинуватили в невиконанні умов контракту. Зазначила, що за період роботи у 2020-2021 навчальному році неодноразово відчувала по відношенню до себе психологічний тиск та упереджене ставлення з боку керівника ННІ ОАА [PERSON] (образи в присутності викладачів кафедри, поливання брудом поза очі, усунення від керування дипломними роботами, виключення з комісій ДЕК, відсутність заохочень, виключення з групи забезпечення і т.д.), хоча за період педагогічної діяльності ніяких для цього причин не було. Тому вона до кінця не розумію, чим зумовлене таке вкрай негативне ставлення до неї. Інформація, наведена [PERSON] у виступах на засіданнях кафедри, листах статті безпосередньо її стосується та побудована у формі образливих та принизливих тверджень. Крім грубих та образливих висловів на її адресу, відповідач заявляє у своїх промовах про факти, які є неправдивими, з наміром принизити її, як викладача, науково-педагогічного працівника, як звичайну громадянку. Своїми виступами відповідач також націлено принижує її гідність та авторитет, як сумлінного працівника УДФСУ в очах керівництва, колег, студентів та абітурієнтів. Поширена відповідачем серед великої кількості працівників університету недостовірна інформація негативно вплинула на її імідж викладача, сприяла зниженню її авторитету серед колег та студентів, підриву довіри до її професійної діяльності. Після такого несправедливого відношення до неї (вона не звикла, щоб об неї, як каже її чоловік, просто так «витирали ноги»), вона дуже сильно переживала, ревіла декілька днів, погіршився апетит та сон. Крім цього, вона втратила дохід, що не тільки порушило її плани, а й змусило економити практично на всьому - на одежі, на продуктах, що геть не сприяло нормалізації обстановки в її сім`ї. За таких обставин вважала, що цілком справедливим буде стягнення з відповідача на її користь моральної шкоди у розмірі по 10 000,00 грн. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 18.08.2021 року відкрито провадження по справі з проведенням розгляду в порядку загального позовного провадження та призначенням підготовчого засідання (а.с. 43). Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 23.05.2023 року підготовче провадження у справі закрито, призначено судовий розгляд по справі (а.с. 184). 30.05.2022 року на адресу суду від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній проти вимог позову повністю заперечив. Вказав, що виконував обов`язки директора Навчально-наукового інституту обліку аналізу та аудиту Університету державної фіскальної служби України під час зазначених у позовній заяві позивачем роках, коли позивач працювала в Університеті. Навантаження науково-педагогічних працівників Університету державної фіскальної служби України, зокрема кафедри бухгалтерського обліку Навчально-наукового інституту обліку, аналізу тааудиту, зменшувалося не безпідставно, як пише [PERSON] , а розраховувалося за нормативами, відповідно до кількості студентів, якінавчалися в Університеті в 2018-2021 роках, і чисельність яких зменшилась затри роки на 16,2 %, а в Навчально-наукового інституту обліку, аналізу та аудиту - на 23,5%: У зв`язку з тим, що основне навчальне навантаження по кафедрі бухгалтерського обліку формується за рахунок викладання фахових дисциплін для студентів 3-4 курсів, обсяги навантаження по кафедрі в 2019/2020 н.р. становили 5931 годин, у 2020/2021 - зменшилися до 4012 годин, що підтверджується зведеним навчальним навантаженням науково-педагогічних працівників кафедри бухгалтерського обліку на 2019/2020, 2020/2021 навчальні роки. У 2020-2021 н.р. по кафедрі бухгалтерського обліку було прийнято рішення про перерозподіл навчального навантаження між викладачами кафедри бухгалтерського обліку (протокол від 10.09.2020 року № 2). Крім цього, [PERSON] ознайомлена з карткою навчального навантаження науково-педагогічного працівника кафедри бухгалтерського обліку на 2020-2021 н.р. на 0,5 ставки та підписала його. Отже, істотних змін праці в даному випадку не відбулось, адже це зменшення було заплановано у зв`язку зі зменшенням навчального навантаження на кафедрі. Позивач вказує у своїй позовній заяві, що планове науково-педагогічне навантаження на 2021-2022 навчальні роки безпідставно зменшено до 0,25 ставки, проте, контракт з [PERSON] як науково-педагогічним працівником укладено з Університетом державної фіскальної служби України на період з 01.10.2020 року до 31.08.2021 року. У додатку до контракту, що є невід`ємною частиною контракту, зазначені зобов`язання, які повинна була виконати доцент [PERSON] впродовж навчального року. Умови контракту за 2020-2021 навчальний рік [PERSON] виконані не в повному обсязі. Відповідно до п. 3.1 Положення про підвищення кваліфікації (стажування) педагогічних, науково-педагогічних працівників Університету державної фіскальної служби України (зі змінами і доповненнями), затвердженого Вченою радою Університету 24.12.2020 року (протокол № 15), введеного в дію наказом Університету від 24.12.2020 року № 1745, розробленого на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 року № 800 «Деякі питання підвищення кваліфікації педагогічних і науково-педагогічних працівників», науково-педагогічні працівники підвищують свою кваліфікацію не рідше одного разу на п`ять років. Обсяг підвищення кваліфікації за різними видами робіт (підвищення кваліфікації, стажування тощо) протягом п`яти років не може бути меншим ніж шість кредитів ЄКТС. Так, [PERSON] підвищувала кваліфікацію в 2018 році (свідоцтво про підвищення кваліфікації від 31.10.2018 року №196 «Технологія розробки дистанційного курсу. Сучасні освітні технології», обсяг - 3 кредити ЄКТС), проте кількість кредитів менше встановленої норми. [PERSON] також не виконано вимоги контракту 08.06.2021 року (додаток № 1 до контракту) у частині підготовки наукової публікації в періодичному виданні, яке включено до наукометричної бази Scopus. У протоколі засідання кафедри бухгалтерського обліку зазначені дані порушення умов контракту, які [PERSON] не виконала в 2020/2021 н.р. Щодо розподілу науково-педагогічного навантаження, то відповідно до Статуту Університету (п. 6.6.1) та ч. 7 ст. 35 Закону України «Про вищу освіту» завідувач кафедри забезпечує організацію освітнього процесу, виконання навчальних планів і програм навчальних дисциплін, здійснює контроль за якістю викладання навчальних дисциплін, навчально-методичною та науковою діяльністю викладачів. Розподіл індивідуального навантаження викладачів здійснюється завідувачем кафедри за попереднім обговоренням на засіданні кафедри (розглядалось на засіданні кафедри бухгалтерського обліку від 08.06.2021 року № 19). Крім того, картку навчального навантаження візує директор навчально-наукового інституту. Планове навчальне навантаження на 2021/2022 навчальний рік кафедри бухгалтерського обліку, працівником якої є [PERSON] , у порівнянні з 2020/2021 навчальним роком зменшилося на 0,25 ставки. Факт неповного виконання умов контракту і спричинив зменшення навантаження в [PERSON] з 0,5 ставки в 2020/2021 навчальному році до 0,25 ставки планового навантаження 2021/2022 навчального року. Кількість ставок на кафедрі залежить від обсягу навчальної роботи за кількістю годин з дисциплін, викладання яких забезпечує кафедра, відповідно до робочих навчальних планів. Навантаження, обчислене наприкінці навчального року за наявним контингентом студентів та очікуваною кількістю вступників, що будуть прийняті відповідно до ліцензійного обсягу, підлягає уточненню за підсумками прийому, поновлення-відрахування студентів. Таким чином, навчальне навантаження, на яке посилається [PERSON] , і яке розіслане кафедрам Університету в червні 2021 року, є попереднім. Остаточне навчальне навантаження сформується за результатами прийому вступників до Університету під час вступної кампанії в липні-вересні 2021 року. На початку вересня 2021/2022 навчального року буде розрахована остаточна загальна кількість годин по кафедрі та індивідуальне навантаження кожного викладача. Коригування навчальної роботи й індивідуальних планів фіксується протоколом засідання кафедри. Зважаючи на подання кафедр щодо розподілу навчальних доручень, наказом Університету будуть визначені частки ставок науково-педагогічних працівників. Зважаючи на викладене вище, сформоване педагогічне навантаження на 2021-2022 н.р. у розмірі 0,25 ставки для [PERSON] , є обґрунтованим (з огляду на показники- її діяльності), плановим, проте воно могло б бути скориговане на початок 2021/2022 н.р. за наявності відповідної загальної кількості годин педагогічного навантаження по кафедрі бухгалтерського обліку, проте [PERSON] була звільнена до початку навчального року (наказ від 26.08.2021 року № 472 [PERSON] у зв`язку із закінченням строку трудового договору (контракту). Отже, фактичне навантаження науково-педагогічного працівника [PERSON] не було змінене, адже вона була звільнена до початку 2021/2022 навчального року. Щодо високого рейтингу науково-педагогічного працівника [PERSON] , то вказав, що в Університеті діє Положення про рейтингове оцінювання результатів роботи науково-педагогічних працівників (у редакції рішення Вченої ради Університету від 24.12.2020 року № 15, введене в дію наказом від 24.12.2020 року № 1745), метою якого є формування складової внутрішньої системи забезпечення якості вищої освіти; визначення кращих НПП за результатами діяльності протягом навчального року; підвищення ефективності та результативності професійної діяльності НПП; забезпечення прозорості та об`єктивності оцінювання діяльності кожного НПП; підвищення рейтингових показників Університету; заохочення до підвищення якості вищої освіти і дотримання відповідності показників роботи Університету ліцензійним та акредитаційним вимогам (копія додається). Результати рейтингової оцінки використовуються в Університеті під час прийняття рішень про подання до нагородження; морального та матеріального заохочення кращих науково-педагогічних працівників, кафедр, НШ/Факультету; конкурсного відбору на заміщення вакантних посад науково-педагогічних працівників. Проте методика, викладена в цьому Положенні, буде переглядатися в новоутвореному Державному податковому університеті, так як значною мірою рейтинг НПП залежить від посадового коефіцієнта, що визначається кількістю ставок, які працівник має. Загальна кількість набраних балів (годин) ділиться на частину ставки в годинах, наприклад, [PERSON] , доцент кафедри працює на 0,5 ставки, то його рейтинговий коефіцієнт = 2000/774 =2,58. Такий розрахунок і призвів до значного збільшення балів рейтингу [PERSON] . Сформований таким чином високий рейтинг (6,34) [PERSON] в 2020/2021 н.р. не відображає повною мірою результативність її роботи. У 2018/2019 навчальному році рейтинг [PERSON] становив 2,82, а у 2019/2020 навчальному році -2,33. За результатами опитувань студентів, у 2021 році [PERSON] займала останнє місце серед науково-педагогічних працівників на кафедрі (3,7 балів) з 5 можливих. Зазначив, що відповідно до листа Державної служби якості освіти України від 03.09.2021 року вих. № 03.09.2021 до Міністерства освіти і науки України про розгляд в межах повноважень звернення [PERSON] щодо можливих порушень у діяльності керівництва Університету, зокрема під час формування річного навчального навантаження (вх. Служби від 11.08.2021 року № А-235/01-28), за результатами вивчення відповідних документів і матеріалів Університету, у тому числі викладених у відкритих джерелах, не підтверджено порушення в діяльності керівництва Університету, про які вказує заявниця [PERSON] . Також, Департамент контролю у сфері вищої, фахової передвищої освіти і освіти дорослих Державної служби якості освіти України у своєму листі від 03.09.2021 року вих. № 03/01-28-/127 про розгляд звернення [PERSON] повідомив наступне, що у ході розгляду звернення з`ясовано, що дійсно у 2020/2021 навчальному році навчальне навантаження [PERSON] складало 0,5 ставки, а на 2021/2022 навчальний рік за попереднім розподілом заплановано 0,25 ставки. Остаточне навчальне навантаження буде скориговане після завершення вступної кампанії, про що було [PERSON] повідомлено листом Університету від 16.07.2021 року№ 1684/01-18. Крім цього встановлено, що у пункті 5 протоколу засідання кафедри бухгалтерського обліку від 08.06.2021 року зафіксовано, що зобов`язання, які визначені у Додатку № 1 до контракту від 29.09.2020 року нею не виконані у повному обсязі. Зокрема, 1) програма «Кадри» - із запланованих 7 пунктів виконано 5; 2) розробка дистанційних курсів - заплановано 5, а у наявності 2; 3) наукова робота - не підготовлена у співавторстві з колективом кафедри наукова стаття у Scopus; 4) не надано підтвердження про проходження підвищення кваліфікації у відповідності до спеціальності. Окрім того, відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 57 Закону України «Про вищу освіту» науково-педагогічні працівники проходять підвищення кваліфікації не рідше одного разу на п`ять років, а обсяг підвищення кваліфікації науково-педагогічних працівників закладів вищої освіти протягом п`яти років не може бути менше ніж шість кредитів ЄКТС, що передбачено п.23 Порядку підвищення кваліфікації педагогічних і науково-педагогічних працівників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 року№800. [PERSON] станом на 30.08.2021 року проходила підвищення кваліфікації з 10.10.2018 року по 31.10.2018 року в обсязі трьох кредитів (108 годин), що також не у повному обсязі відповідає нормативним вимогам. Зазначив, що не відповідає дійсності твердження, що [PERSON] не надали відповідь щодо результатів розгляду службової записки від 25.06.2021 року стосовно обґрунтованості сформованого планового навчального навантаження в розмірі 0,25 ставки на 2021/2022 навчальний рік. Листом Університету від 30.06.2021 року № 107/12-34 [PERSON] поінформовано, що відповідно до п. 7.4. наказу УДФСУ від 11.05.2021 року № 574 «Про затвердження видів навчальної роботи, норм часу навчальної роботи, нормативів чисельності академічних (навчальних) груп (взводів) та навчального навантаження науково-педагогічних працівників на 2021-2022 н.р.» першочергово забезпечуються годинами науково-педагогічні працівники, які входять до складу груп забезпечення освітніх програм, що закріплені за кафедрою. Так [PERSON] не входила в жодну з групу забезпечення за освітніми програмами кафедри бухгалтерського обліку. Щодо питання моральної шкоди зазначив, що позивачем ніяким чином не доведено та не наведена, яка саме моральна шкода заподіяна їй, відсутнє протиправне діяння, відсутній причинно-наслідковий зв`язок та вина відповідача, і яким чином розрахований розмір даної матеріальної шкоди. Вважав, що ним виконано усі вимоги за Контрактом з науково-педагогічним працівником від 29.09.2020 року, а твердження позивача, що її права було порушено та змінено істотні умови праці не відповідають дійсності та ніяким чином не доведено у позовній заяві. Щодо порушення честі, гідності та ділової репутації [PERSON] , то вказав, що в провадженні Ірпінського міського суду Київської області знаходиться цивільна справа № 367/6429/21 за позовом [PERSON] до Університету державної фіскальної служби України про визнання неправомірними зміни істотних умов праці та їх поновлення, а саме зменшення педагогічного навантаження для [PERSON] за вказані у даній позовній заяві періоди роботи. Дана справа знаходиться на стадії підготовчого засідання. Вказав, так як він виконував обов`язки директора Навчально-наукового інституту обліку аналізу та аудиту Університету під час зазначених у позовній заяві позивачем роках, коли остання працювала в Університеті, він міг надавати оцінку її роботи та оцінку роботи колективу інституту, а саме безпосередньо під час засідання кафедри бухгалтерського обліку Навчально-наукового інституту. Проте, [PERSON] зазначає саме засідання кафедри 03.09.2020 року та 10.03.2020 року, де він начебто принизив її честь, гідність та ділову репутацію та застосував такі висловлювання: «не працюю на його ( [PERSON] ) особистий імідж», «здобутки [PERSON] мало вагомі для кафедри», «задовільним є виконання обов`язків секретаря кафедри та ведення протоколів», «інший викладач буде викладати дисципліни краще ніж ви», «досягнення містять застарілий та фрагментарний характер», «не спостерігається професійного росту», «задовільна робота у вибірковій комісії», «абітурієнти не хотіли обирати освітньо-професійну програму у зв`язку з некоректним до них ставленням час викладання дисциплін», «додаткові умови до контракту з науково-педагогічними працівниками Університету ДФС України за 2021-2022 навчальний рік викладачем виконані не в повному обсязі». Засідання кафедри оформлюються протоколами і в протоколах кафедри дана інформація відсутня. Крім того, висловлювання про «додаткові умови до контракту з науково-педагогічними працівниками Університету ДФС України за 2021-2022 навчальний рік викладачем виконані не в повному обсязі» він не міг застосовувати до [PERSON] , адже її контракт закінчився 31.08.2021 року, а це 2020-2021 навчальні роки. Щодо до листів і поширення відомостей у п. 2 та 3 прохальної частини позовної заяви [PERSON] , то остання не вказує, які саме листи і де поширені відомості відбулись, та не надає доказів. Тому, вважав вимоги позивача безпідставними та недоведеними, тому просив відмовити у задоволенні позову (а.с. 60-136). 27.09.2022 року від [PERSON] надійшли заперечення на відзив на позовну заяву, в якій остання на спростування наведених у відзиві фактів вказала про те, що не відповідає дійсності твердженням [PERSON] про те, що навантаження кафедри бухгалтерського обліку в 2018-2021 роках зменшилось на 16,2%. Зокрема, у п. 1 протоколу кафедри бухгалтерського обліку № 1 від 03.09.2020 року наголошується на відсутність можливості сформувати їй повноцінне навантаження 1 ставку, і цим же пунктом визначається наявність резерву по кафедрі та за рахунок нього додаткового надання 0,25 ставки зав. кафедрою [PERSON] Про достатність годин по кафедрі для формування повноцінного навантаження свідчить протокол № 2 від 10.09.2020 року, в якому чітко вказано, у зв`язку з проведеною вступною компанією (до речі саме вона забезпечувала прийом студентів у відбірковій комісії від кафедри бухгалтерського обліку), збільшилась кількість вступників та виникла необхідність збільшити та перерозподілити педагогічне навантаження між викладачами кафедри. Але, натомість, щоб додати години «недостаючого» педнавантаження пені - було прийнято на посаду старшого викладача кафедри бухгалтерського обліку старшого викладача [PERSON] на 0,25 ставки, додано 0,25 ставки до навантаження старшому викладачу [PERSON] та сформовано 0,5 ставки, додано 0,25 ставки к.е.н, доценту [PERSON] ЇЇ ж педагогічне навантаження залишилось без змін. Цей перерозподіл годин, зазначений в протоколах, ні з ким з членів кафедри не обговорювався, а рішення про збільшення педагогічного навантаження вищезазначеним працівникам було прийнято завідувачем кафедрою [PERSON] за прямою вказівкою [PERSON] . Зазначила, що пріоритетність у наданні педагогічного навантаження у закладах вищої освіти надається викладачам з науковим ступенем кандидата наук або доктора наук та які мають значний стаж науково-педагогічної роботи. На кафедрі бухгалтерського обліку була віддана перевага двом викладачам без наукового ступеня, крім того один з яких пенсійного віку, що вказує на упереджене ставлення до неї. Щодо навчального року 2021-2022, то за твердженням [PERSON] педагогічне навантаження по кафедрі бухгалтерського обліку теж значно скоротилося, що вважала таким, що не відповідає дійсності, оскільки завідувач кафедри [PERSON] , користуючись своїм службовим становищем, отримала 1,5 ставки (що є недопустимим при недостатності педнавантаження), к.е.н., доцент [PERSON] , за сімейними обставинами відмовилась від 0,75 ставки, а предмети, які нею викладались після її звільнення, були переміщені в резерв кафедри, що свідчить про достатній обсяг педнавантаження по кафедрі бухгалтерського обліку. Абсурдним вважала пояснення [PERSON] , що її педнавантаження в 2021-2022 роках не було змінено в сторону збільшення, оскільки керівництвом вона була звільнена у зв`язку з закінченням контракту. Крім того, звільнені по закінченню контракту старші викладачі [PERSON] та [PERSON] , знову на початку навчального року прийняті на кафедру бухгалтерського обліку. Вважала, що це підтверджує лише бажання керівництва ННІОАА усунути її як небажаного працівника новим керівництвом ННІ ОАА (директором інституту [PERSON] ) та кафедрою (завідувачкою кафедри бухгалтерського обліку [PERSON] ), які приступили до своїх обов`язків з вересня 2020 року. В 2020-2021 навчальному році та 2021-2022 навчальному році ними до неї була застосована неправомірна зміна істотних умов праці, що проявилось у встановленні неповного навчального навантаження. Вказала, що практично вона була поставлена в такі умови [PERSON] за критику, в результаті чого їй було навмисно зменшено педнавантаження, оплата праці та як наслідок, і подальше не продовження з нею контракту. Зазначила, що до початку 2019-2020 навчального року та весь час з 1998 року вона працювала на повну ставку. Але у 2020-2021 навчальному році вона отримала у вересні лише 0,5 ставки замість запланованої у червні 2020 року повної ставки, що значно погіршило її матеріальне становище. Планове навантаження на 2021-2022 навчальний рік взагалі було зменшено до 0,25 ставки. Згідно карток зведеного педагогічного навантаження по кафедрі бухгалтерського обліку на 2020-2021 навчальний рік встановлено: завідувачці кафедри [PERSON] - 1,25 ставки, к.е.н., доцентам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - по 1 ставці, старшим викладачам [PERSON] - 0,5, [PERSON] - по 0,25 ставки. Відповідно до зведеного педагогічного навантаження на 2021-2022 навчальний рік завідувачка кафедри [PERSON] отримала 1,5 ставки, к.е.н., доценти [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - по 1 ставці, [PERSON] - 0,5 ставки, старші викладачі [PERSON] -0,5, [PERSON] -0,25 ставки. 30.09.2020 року при ознайомленні з карткою педагогічного навантаження на 0,5 ставки на 2020-2021 навчальний рік (хоча у червні, перед відпусткою була 1 ставка), яка була сформована без обговорення та узгодження на кафедрі та, висловивши не згоду з приводу обсягу навантаження, нею було сформовано письмовий запит на ім`я директора інституту [PERSON] для пояснення методики розподілу педагогічного навантаження по кафедрі бухгалтерського обліку. Тільки після отримання письмового запиту від 02.09.2020 року було ініційовано засідання кафедри бухгалтерського обліку, на якому виступив Директор ННІОАА [PERSON] , який запропонував викладачам віддати мені частину особистого навантаження. На противагу, вона запропонувала розподілити навантаження прямо пропорційно між викладачами кафедри, що раніше практикувалось на кафедрі. К.е.н., доцент [PERSON] запропонувала передати їй 0,25 ставки, що теж було проігноровано керівництвом кафедри та не занесено в протокол. Посадовими особами УДФСУ, до яких вона зверталась (в т.ч. і до [PERSON] ), було в письмовій та усній формі зазначено, що педагогічне навантаження буде їй скоригоговано та збільшено після закінчення вступної компанії та добором контингенту студентів до ННІ ОАА, тому нею, сподіваючись на збільшення обсягу навантаження, було попередньо підписана картка педагогічного навантаження в розмірі 0,5 ставки на 2020-2021 навчальний рік. Щодо педагогічного навантаження на 2021-2022 навчальний рік в розмірі 0 25 ставки (меншої ніж викладачів кафедри без наукового ступеня та вченого звання), то у відповідях на всі її звернення керівництво УДФСУ оголошувало, що її педагогічне навантаження буде скориговане та збільшене після вступної компанії 2021 року. Але замість виконання обіцянок стосовно коригування педагогічного навантаження в сторону збільшення, вона була звільнена «по закінченню дії контракту», щоб не створювати зайвих проблем, тому змушена була звернутись до судових органів. Зазначила, що відповідач [PERSON] у п. 2. відзиву на позовну заяву наголошує, що навантаження їй зменшено до 0,25 ставки не безпідставно, оскільки вона не виконала умови контракту. Хочу зазначити, що не дивлячись на те, що умови контракту в 2019- 2020 роках нею були виконані в повному обсязі, педагогічне навантаження їй було зменшено з 1 ставки до 0,5 ставки. Хоча серпень-жовтень 2020 року відпрацювала у відбірковій комісії від кафедри бухгалтерського обліку, а з практики УДФСУ робота членів відбіркових комісій завжди заохочувалась і для її стимулювання викладачам надавалось педагогічне навантаження в повному обсязі. Стосовно умов виконання контракту та звітів, які затверджувались в протоколі № 19 від 08.06.2021 року пунктом 5, то жодних обговорень щодо цього на кафедрі бухгалтерського обліку не відбувалось, а цей пункт був включений до протоколу значно пізніше. Засідання кафедри проводилось в дистанційному режимі та тривало 15 -20 хвилин, тому 11 пунктів повістки дня засідання ніяк не могли бути розглянуті та обговорені. Картку планового педагогічного навантаження на 2021-2022 роки в розмірі 0,25 ставки отримала 17.06.2021 року, яка ще до її згоди була підписана директором ННІОАА [PERSON] та завідувачкою кафедри бухгалтерського обліку, хоча як зазначено в протоколі кафедри №19 від 08.06.2021 року, що це питання розглядалось на засіданні кафедри 08.06.2021 року. Відмовившись її підписати, вона отримала в ультимативній формі від [PERSON] попередження, що у такому разі педагогічне навантаження буде розподілено між викладачами кафедри. Таким чином, пункти щодо розгляду педагогічного навантаження були додані в протокол № 19 постфактум, щоб зняти з себе відповідальність зав. кафедрою [PERSON] та директору ННІОАА [PERSON] .. Щодо підвищення кваліфікації, дійсно викладачі кафедри один раз на 5 років проходять підвищення кваліфікації, але ніколи не акцентувалась увага на кількості необхідних кредитів. Викладачі кафедри і вона особисто за останній час проходили підвищення кваліфікації в УДФСУ у 2017-2018 роках в Університеті ДФС України, курс «Технологія розробки дистанційного курсу. Сучасні освітні технології» у зв`язку з застосуванням в УДФСУ освітньої платформи дистанційного навчання. Крім того, цей пункт в додаткових умовах нею не зазначався. Директором ННІ ОАА [PERSON] «заднім числом» було здійснено підписання додаткових умов контракту, що вважала неприпустимим фактом. Планування підвищення кваліфікації викладачів відповідно до покладається на керівництво вузу з відповідним забезпеченням фінансуванням, однак цього відповідачем зроблено не було, а тому звинувачення її в невиконанні умов контракту в цій частині (без включення цієї вимоги до контракту і без необхідного забезпечення цього процесу) є взагалі безглуздим. Зазначила, що науково-педагогічні працівники проходять раз на 5 років конкурс на заміщення вакантних посад, який ще у 2019 році успішно нею був пройдений, хоча інші викладачі кафедри або взагалі його не пройшли, або термін проходження протермінований. Також вказала, що [PERSON] зазначив, що планове та фактичне педагогічне навантаження науково-педагогічних працівників УДФСУ в обов`язковому порядку повинно обговорюватись на засіданнях кафедр, що раніше здійснювалось і на кафедрі бухгалтерського обліку, проте, за період 2020-2021 роки перебування на посаді завідувача кафедрою бухгалтерського обліку [PERSON] таких обговорень не відбувалось, а фіксація в протоколах кафедри була формальною та ні з ким не узгоджена. Тобто, картка фактичного педагогічного навантаження на 2020-2021 роки на 0,5 ставки (серпень 2020 року) та планового навантаження на 0,25 ставки на 2021-2022 роки (червень 2021 року) були сформовані без узгодження та обговорення на засіданні кафедри бухгалтерського обліку, а її було поставлено перед фактом перед підписанням картки. Крім того, в протоколі № 19 від 08.06.2021 року пунктом 11, зазначається інформація про обговорення карток педагогічного навантаження, якого насправді не було, а цей пункт був включений постфактум. Відповідач [PERSON] зазначає, що планове навантаження в розмірі 0,25 ставки було їй сформовано за результатами методичної, наукової, виховної та профорієнтаційної роботи. Це при тому, що за 2020-2021 навчальний рік вона педагогічне навантаження виконала в повному обсязі, була членом відбіркової комісії від кафедри бухгалтерського обліку, опублікувала 2 статті у фахових виданнях, є співавтором 3 монографій, опублікувала 18 тез доповідей на Міжнародні та Всеукраїнські конференції, розробила 6 робочих програм, 3 методичних розробки, 2 конспекти лекцій, сертифіковано 2 дистанційні курси; активно працювала з репозитарієм, неодноразово брала активну участь у профорієнтаційній роботі у трьох ЗОШ м. Вишгород (зустрічалась з директорами шкіл, абітурієнтами та їх батьками) та двох шкіл м. Києва. Крім цього, брала участь у Днях відкритих дверей, є куратором групи ОБ-18-1, провела відкриту виховну годину, науковий семінар тощо. Загалом, вказала, що була кращим викладачем на протязі всієї науково-педагогічної діяльності, нагороджена всеукраїнськими та університетськими грамотами, мала високі рейтингові оцінки. Тому, вважала, що керівництво кафедри та інституту навмисно позбавило її наявного педагогічного навантаження та посприяло подальшому не продовженню з нею контракту, звинувативши її в порушенні трудової дисципліни та в невиконанні умов контракту. Щодо додаткового обґрунтування розміру моральної шкоди, то вважала, що основною причиною її переслідування є її принципова позиція стосовно незаконних дій [PERSON] , який зробив все, щоб позбавити її любимої та цінованої викладацької та наукової роботи. В результаті таких незаконних дій вона практично позбавилась можливості знайти собі роботу. Протягом тривалого часу її позбавили не тільки пристойної зарплати, але й поваги до неї з боку працівників та студентів. Особливо її обурило те, що [PERSON] , переслідуючи її, одного з кращих викладачів вузу, навмисно звинуватив її в некомпетентності та в невиконанні умов контракту, використовуючи фальсифіковані документи, а саме підроблені ним доповнення до контракту, завдало їй важкої моральної травми. Вона до цих пір дуже переживає, бо ніяк не може оговтатись від такої безсовісної брехні, вона не може спокійно спати, втратила нормальний сон та апетит. Вона постійно плаче, згадуючи, як її відвертою брехнею, обізвавши порушником дисципліни та недолугим викладачем, принизили в очах знайомих та студентів, спаплюжили її честь та гідність, перекресливши її багаторічну репутацію одного з кращих викладачів. Додаткових моральних страждань їй спричиняє грубе порушення керівництвом вузу її конституційних прав, а також повне ігнорування керівництвом трудового законодавства. У відповіді керівництва окремо наголошувалось, що вона може прийняти участь у конкурсному відборі на посаду викладача, однак конкурс на той час так і не було оголошено. Також, для вирішення трудових спорів в УДФСУ створена Комісія для вирішення конфліктних ситуацій в Університеті (аналог комісії по трудовим спорам), куди нею 27.07.2021 року направлена заява з проханням розглянути дану конфліктну ситуацію щодо неправомірної зміни істотних умов праці та їх поновлення. Ця заява відповідно до вимог ст. 226 КЗпП України повинна була розглянута у 10-денний термін. Однак, її заява до цих пір не розглянута, що ще раз підкреслює неправомірні дії керівництва щодо неї, адже вона протягом тривалого часу була «у підвішеному стані». Вона сильно переживала, оскільки не знала, як буде вирішено трудовий спір, чи підписувати їй запропонований контракт на 0,25 ставки, чи шукати нову роботу. Такий стан тривав аж до кінця навчального року, коли в останній день їй повідомили, що контракт з нею укладено не буде. Моральну шкоду оцінила в 10 000,00 грн. Щодо заперечень відповідачем розповсюдження інформації щодо приниження її честі, гідності та ділової репутації, то вказала, що [PERSON] розповсюджував недостовірну інформацію, що принижує її честь, гідність та ділову репутацію серед працівників ННІОАА та УДФСУ, безпідставно звинувачуючи її в порушеннях трудової дисципліни та несумлінному виконанні професійних обов`язків. Так, ці факти підтверджують по відношенню до неї наступні висловлювання: «здобутки [PERSON] маловагомі для кафедри»; «досягнення містять застарілий та фрагментарний характер», «через скарги, абітурієнти не хотіли обирати освітньо-професійну програму у зв`язку з некоректним до них ставленням під час викладання дисциплін», «задовільне виконання обов`язків секретаря кафедри»», «задовільне виконання роботи у відбірковій комісії», «всі мої здобутки знівельовані», «у викладацькій діяльності не спостерігається професійного росту», «суперечливі моменти в оцінці Вашої роботи», які чітко зафіксовані у відповіді [PERSON] на мій офіційний запит (вх.258 від 02.09.2020) за №136 від 10.09.2020 року та у виступах в т.ч. на засіданнях кафедри бухгалтерського обліку 03.09.2020 року та 10.03.2020 року. Дані факти не були зафіксовані у протоколах засідань кафедри бухгалтерського обліку, оскільки [PERSON] має значний вплив на керівництво кафедрою та відповідно і на відображення в протоколах інформації, щоб уникнути відповідальності (а.с. 147-159). В судовому засіданні представник позивача - адвокат Андрейко О.І. позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, з клопотаннями з процесуальних питань не вертався. Згідно ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті тому суд вважав за можливе провести судовий розгляд справи за відсутності відповідача. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Заслухавши представника позивач, допитавши свідка [PERSON] , дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 29.09.2020 року між Університетом державної фіскальної служби України та [PERSON] було укладено контракт з науково-педагогічним працівником Університету державної фіскальної служби України, строком дії до 31.08.2021 року, відповідно до якого позивач була призначена на посаду доцента кафедри бухгалтерського обліку (а.с. 14-17). Додатком № 1 до вказаного контракту сторонами визначено зобов`язання, виконувати які взяла на себе обов`язок позивач (а.с. 18). Протоколом № 1 засідання кафедри бухгалтерського обліку від 03.09.2020 року, серед іншого, було затверджено навчальне навантаження НПП кафедри бухгалтерського обліку на 2020-2021 навчальний рік та закріплено виконання громадських обов`язків між викладачами кафедри бухгалтерського обліку на 2020-2021 навчальний рік (а.с. 19-23, 89-99). Протоколом № 2 засідання кафедри бухгалтерського обліку від 10.09.2020 року, серед іншого, було затверджено з 15.09.2020 року без зміни ставок зі зміною структури картки навчального навантаження науково педагогічних працівників, зокрема, доценту [PERSON] - 300 годин (0,5 ставки), було 300 годин (а.с. 24-26. 100-125). Судом також встановлено, що 02.09.2020 року доцент кафедри бухгалтерського обліку [PERSON] звернулась до директора ННІ обліку, аналізу та аудиту [PERSON] із запитом про надання аргументованого письмового пояснення щодо мотивів і принципів системи розподілу педагогічного навантаження по кафедрі бухгалтерського обліку (а.с. 29-31). 10.09.2020 року за вих. № 136 доценту кафедри бухгалтерського обліку [PERSON] надано відповідь на запит від 02.09.2020 року вх. № 258 за підписом директора Навчально-наукового інституту обліку, аналізу та аудиту В.Краєвського, згідно якого керівництво ННІ обліку, аналізу та аудиту, та кафедри бухгалтерського обліку зокрема, висловило позивачу щиру повагу до неї та вказало, що цінує її здобутки, проте, в умовах скорочення навчального навантаження і зважаючи на певні суперечливі моменти в оцінці її роботи, вважає розподіл навчального навантаження та обсяг годин, відведений їй, обґрунтованим. Також, серед іншого, з даної відповіді вбачається, що позивачу було повідомлено про те, що її картка педагогічного навантаження не була пріоритетною у максимальному наповненні до обсягу годин, що відповідає повній ставці, у зв`язку із тим, що: - згідно з розподілом функціональних обов`язків на кафедрі бухгалтерського обліку її обов`язком є ведення протоколів, що на інших кафедрах здійснюється провідним фахівцем. Окрім цього, протоколи кафедри на кінець навчального року були в наявності лише в електронній формі без належного їх оформлення (підпис керівництва). Іншими словами, вважати задовільним виконання нею обов`язку даного напряму відсутні підстави; - роботу у відбірковій комісії ННІ обліку, аналізу та аудиту також не можна вважати задовільною, адже на неї поступали періодичні скарги через відсутність на робочому місці під час здачі документів абітурієнтами, зокрема, поступали скарги і від абітурієнтів, які не хотіли обирати освітньо-професійну програму її кафедри «Облік і оподаткування в управлінні підприємницькою діяльністю» у зв`язку з некоректним ставленням до них з її сторони під час викладання дисциплін на випусковому курсі. Також, у відповіді зазначено, що ефективність профорієнтаційної діяльності, проведеної позивачем, також є достатньою низькою (поданий потенційний абітурієнт на вступ 2020 не подав заяви до Університету взагалі. Окремо наголошено, що питання розподілу навантаження було розглянуто на засіданні кафедри бухгалтерського обліку 03.09.2020 року, на якому жоден із її колег не надав підтримку та не виявив бажання перерозподілити години навчального навантаження. Вказано, що на жаль, зазначені причини в деякій мірі нівелюють всі перелічені нею здобутки. Зауважено, що її здобутки є «щоденною» роботою професорсько-викладацького складу у навчальній, методичній, науковій, профорієнтаційній сфері. Окрім цього, деякі її здобутки не потрапляють у часовий проміжок (останні 5 років), який відображає професійну активність викладача відповідно до ліцензійних умов провадження освітньої діяльності, тобто:за останні 5 років не видано жодного навчального посібника або підручника; за останні 5 років сертифіковано (але не підтверджено) лише 1 дистанційний курс; за останні 5 років не видано жодної статті у журналах, що індексуються у наукометричних базах Webof Science або Scopus. Тобто у її викладацькій діяльності не спостерігається професійного росту, а всі зазначені досягнення носять застарілий або фрагментарний характер (а.с. 32-33). 25.06.2021 року доцент кафедри бухгалтерського обліку [PERSON] звернулась до в.о. ректора УДФСУ [PERSON] із заявою про розподіл педагогічного навантаження рівнопропорційно між викладачами кафедри бухгалтерського обліку (а.с. 34-36). 02.07.2021 року директором Навчально-наукового інституту обліку, аналізу та аудиту [PERSON] на ім`я в.о. ректора УДФСУ [PERSON] подано службову записку у відповідь на звернення [PERSON] від 25.06.2021 року, та повідомлено, що сформоване педагогічне навантаження на 2021-2022 навчальний рік у розмірі 0,25 ставки є плановим та забезпечується дисциплінами, які нею викладаються. Відповідно до Наказу УДФСУ від 11.05.2021 року № 574 «Про затвердження видів навчальної роботи, норм часу навчальної роботи, нормативів чисельності академічних (навчальних) груп (взводів) та навчального навантаження науково-педагогічних працівників на 2021-2022 навчальний рік» п. 7.4., першочергово повинні бути забезпечені годинами науково-педагогічні працівники, які входять до складу груп забезпечення освітніх програм, що закріплені за кафедрою. [PERSON] не входить в жодну групу забезпечення за освітніми програмами кафедри бухгалтерського обліку. Проте, зміна розміру ставки у сторону її збільшення можлива після остаточного визначення фактичного контингенту студентів за результатами вступної компанії в Університеті 2021 року Зазначено, що не зменшуючи досягнення [PERSON] у навчально-методичній, науковій, організаційній та профорієнтаційній роботі за 2021-2022 навчальний рік, додаткові умови до Контракту з науково-педагогічними працівниками Університету ДФС України за 2021-2022 навчальний рік, викладачем виконані не в повному обсязі (а.с 37). Листом Університету ДФС України від 16.07.2021 року № 1684/01-18 за підписом в.о. ректора [PERSON] на заяву від 25.06.2021 року [PERSON] проінформовано, що навчальне навантаження, яке розіслане кафедрам Університету ДФС України у червні 2021 року є попереднім. Остаточне навчальне навантаження буде сформоване за результатами прийому вступників до Університету під час вступної кампанії в липні-вересні та скореговане з урахуванням набору в аспірантуру і «третьої хвилі» прийому вступників. Процедура розподілу навчального навантаження не унормована внутрішніми документами Університету, але оскільки завідувач кафедри, згідно із Статутом Університету (п. 6.6.1) та Законом України «Про вищу освіту» (ч. 7 ст. 35) забезпечує організацію освітнього процесу, виконання навчальних планів і програм навчальних дисциплін, здійснює контроль за якістю викладання навчальних дисциплін, навчально-методичною та науковою діяльністю викладачів, переважно саме завідувач кафедри приймає рішення з цього питання, зазвичай за попереднім обговоренням на засіданні кафедри. Крім того, картку навчального навантаження візує директор навчально-наукового інституту. Таким чином, остаточне навчальне навантаження науково-педагогічного працівника буде сформоване на початку вересня 2021 року з подальшим корегуванням. Також вказано, що вона має право взяти участь у конкурсі на заміщення вакантних посад науково-педагогічних працівників відповідно до Положення про порядок проведення конкурсного відбору при заміщенні вакантних посад науково-педагогічних працівників Університету на початку першого семестру 2021/2022 навчального року (а.с. 38). Згідно Звіту про виконання педагогічного навантаження викладачів кафедри бухгалтерського обліку за 2019-2020 навчальний рік доцент [PERSON] розмір ставки 1 -590,50 годин (а.с. 126). Згідно Звіту про виконання педагогічного навантаження викладачів кафедри бухгалтерського обліку за 2020-2021 навчальний рік доцент [PERSON] 308,4 годин (план), 302,2 годин (фактично), зміна навчального навантаження Протокол № 15/1 від 01.04.2021 року (а.с. 127). Згідно результатів рейтингового оцінювання науково-педагогічних працівників кафедри бухгалтерського обліку ННІОАА за 2019-2020 навчальний рік, [PERSON] мала всього балів: 3622,2; посадовий коефіцієнт 1548; рейтинговий коефіцієнт - 2,34 (а.с. 128). Згідно результатів попереднього оцінювання науково-педагогічних працівників кафедри бухгалтерського обліку ННІОАА за 2020-2021 навчальний рік «Викладач очима студентів», [PERSON] 84,8 балів, всього балів: 4912,3, посадовий коефіцієнт - 774, рейтинговий коефіцієнт - 6,35 (а.с. 129). Вказані обставини не заперечуються сторонами, не спростовуються доказами в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України, а тому відповідно до вимог ч. 1 ст.82 ЦПК України, не підлягають доказуванню. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що перебуває зі сторонами у справі в дружніх стосунках, працювала з ними на одній кафедрі. Показала, що роки 3 тому, зі слів позивача їй відомо про конфлікт сторін, що роботою позивача був незадоволений відповідач. Конфлікт пов`язаний із тим, що на позивача як працівника приймальної комісії були скарги від абітурієнтів та від самого Краєвського. Зазначила, що позивач казала, що до неї пред`являються претензії, і що вона у розпачі та засмучена. Показала, що один раз була свідком того, що відповідач був незадоволений роботою позивача, про офіційні скарги їй не відомо. Показала, що за весь час роботи з позивачем, вона не чула скарг, студенти були задоволені, гарно відгукувались, позитивно. Рейтинг позивача був дуже високий, найвищий рейтинг по кафедрі. Стосовно переживань позивача, то дуже багато про це чула від самої позивачки, до неї було багато претензій, вона важко це переживала. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України), обов`язок доказування покладається на сторін (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України) і збирання доказів у цивільних справах за загальним правилом не є обов`язком суду (ч. 2 ст. 12 ЦПК України), суд наділений можливістю у виключних випадках збирати докази за власною ініціативою (ч. 7 ст. 81 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 2 ст. 12 ЦПК України). Натомість роль суду зводиться до керування ходом судового процесу; роз`яснення у випадку необхідності учасникам судового процесу їхніх процесуальних прав та обов`язків, наслідків вчинення або не вчинення процесуальних дій, сприяння учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених ЦПК України (п.п. 1, 3, 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до п. 2. ч. 1 ст. 43 ЦПК України учасники справи мають право подавати докази, яке у взаємозв`язку з положеннями ст. 44 ЦПК України повинно використовуватись добросовісно, а не всупереч завданню судочинства. Відповідно до п. 2 та 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом,не приховувати докази. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених ст. 89 ЦПК України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності. У пунктах 1-4 ч. 1 ст. 264 ЦПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Суд зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (рішення ЄСПЛ від 27.10.1993 року у справі «DOMBO BEHEERB.V. v. THE NETHERLANDS»). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). З огляду на вказане, суд в рамках даної справи про захист честі, гідності та ділової репутації не надає оцінку питанню визначення умов праці, їх становлення, зміни тощо, дотриманню сторонами умов контрактів з науково-педагогічним працівником, оскільки останні не входять до предмету доказування. Натомість щодо заявлених вимог про захист честі, гідності та ділової репутації, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Частиною 1 ст. 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч. 1 ст. 129 Конституції України). Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Стаття 15 ЦК України об`єктом захисту називає порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Згідно зі ст. 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. У ст. 32 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Статтею 34 Конституції України встановлено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. У ст. 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Статтею 297 ЦК України визначено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації (ст. 299 ЦК України). У п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що ст. 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. У п. 19 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз`яснено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Згідно з ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. З наведених норм права вбачається, що позов про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права. Виходячи з положень статей 16 та 277 ЦК України та п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема, права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Відповідно до абзацу першого п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Відповідно до п. 18 Постанови від 27.02.2009 року №1 позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Згідност.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відтак, як чітко вбачається зі змісту п. 18 Постанови від 27.02.2009 року №1 саме на позивача покладається обов`язок по доказуванню факту поширення інформації відповідачем, а також того, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділову репутацію фізичної та юридичної особи. Тобто, для розгляду даної категорії справ судам необхідно встановити: чи мало місце поширення відповідачем інформації; чи стосувалася поширена інформація позивача; чи є підстави для визнання поширеної інформації недостовірною, тобто такою, що не відповідає дійсності; чи призвело поширення інформації до порушення особистих немайнових прав позивача. Звертаючись до суду, позивач заявила вимоги про визнання недостовірною та такою, що принижує її честь, гідність та ділову репутацію, інформацію, поширену [PERSON] з зазначенням по відношенню до неї наступних висловлювань, в офіційних листах та виступах в т.ч. на засіданнях кафедри ННІ ОАА УДФСУ 03.09.2020 року та 10.03.2020 року: «не працюю на його особистій ( [PERSON] ) імідж», «здобутки [PERSON] маловагомі для кафедри»; «задовільним є виконання обов`язків секретаря кафедри та ведення протоколів», «інший викладач буде викладати дисципліни краще ніж ви», «досягнення містять застарілий та фрагментарний характер», «не спостерігається професійного росту», «задовільна робота у відбірковій комісії», «абітурієнти не хотіли обирати освітньо-професійну програму у зв`язку з некоректним до них ставленням під час викладання дисциплін», «додаткові умови до Контракту з науково-педагогічними працівниками Університету ДФС України за 2021-2022 навчальний рік викладачем виконані не в повному обсязі» тощо; та визнання відомостей, поширених [PERSON] щодо підстав зменшення педнавантаження (при наявності резерву), а саме: незадовільне виконання нею обов`язків секретаря кафедри, члена відбіркової комісії, неякісного викладання дисциплін, скарг студентів та абітурієнтів, відсутність професійного росту такими, що не відповідають дійсності. Судом встановлено, що висловлювання відповідача «досягнення містять застарілий та фрагментарний характер», «не спостерігається професійного росту», «задовільна робота у відбірковій комісії», «абітурієнти не хотіли обирати освітньо-професійну програму у зв`язку з некоректним до них ставленням під час викладання дисциплін», «додаткові умови до Контракту з науково-педагогічними працівниками Університету ДФС України за 2021-2022 навчальний рік викладачем виконані не в повному обсязі» викладені останнім у відповіді на запит позивача від 02.09.2020 року та у службовій записці щодо заяви позивача від 25.06.2021 року, що визнається самим позивачем. Дані факти не зафіксовані у протоколах засіданнях кафедри ННІ ОАА УДФСУ 03.09.2020 року та 10.03.2020 року, що також не заперечується самим позивачем, проте, з боку останньої доказів в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України про те, що відсутність їх фіксації пов`язана із значним випливом відповідача на керівництво кафедри, не надані. Відповідно до Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк (ст. 40); кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (ч. 2 ст. 55). Питання практичної реалізації громадянами цих прав регулюються, зокрема, Законами України «Про звернення громадян», «Про інформацію», які забезпечують їм можливість брати участь в управлінні державними і громадськими справами, впливати на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, відстоювати свої права і законні інтереси та поновлювати їх у разі порушення шляхом викладення в письмовій або усній формі пропозицій (зауважень), заяв (клопотань) і скарг. Отже, суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що відповідачем здійснено поширення зазначеної позивачем інформації, тобто доведення її до необмеженого кола осіб, адже, як вбачається з матеріалів справи, спірні вислови були висловлені відповідачем на особисті звернення позивача, адресовані особисто їй. Свідок [PERSON] вказане підтвердила в судовому засіданні, вказавши, що про всі претензії зі сторони відповідача до позивача їй відомі лише зі слів позивача, про прилюдне повідомлення оцінювання роботи позивача їй не відомо, тобто, на думку суду, вказане свідчить про відсутність доведення до необмеженого кола осіб інформації про позивача. Згідно із ч. 1 ст. 277 ЦК України, з урахуванням положень ст. 91 ЦК України, фізична та юридична особи, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, необхідно визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням (постанова ВС від 24.12.2021 року у справі № 757/9133/18-ц провадження № 61-7072св19). Відповідно до абз. 2 п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» визначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Звертаючись до суду, позивач заявила вимоги про визнання недостовірною та такою, що принижує її честь, гідність та ділову репутацію, інформацію, поширену [PERSON] з зазначенням по відношенню до неї наступних висловлювань, в офіційних листах та виступах в т.ч. на засіданнях кафедри ННІ ОАА УДФСУ 03.09.2020 року та 10.03.2020 року: «не працюю на його особистій ( [PERSON] ) імідж», «здобутки [PERSON] маловагомі для кафедри»; «задовільним є виконання обов`язків секретаря кафедри та ведення протоколів», «інший викладач буде викладати дисципліни краще ніж ви», досягнення містять застарілий та фрагментарний характер», «не спостерігається професійного росту», «задовільна робота у відбірковій комісії», «абітурієнти не хотіли обирати освітньо-професійну програму у зв`язку з некоректним до них ставленням під час викладання дисциплін», «додаткові умови до Контракту з науково-педагогічними працівниками Університету ДФС України за 2021-2022 навчальний рік викладачем виконані не в повному обсязі» тощо; та визнання відомостей, поширених [PERSON] щодо підстав зменшення педнавантаження (при наявності резерву), а саме: незадовільне виконання нею обов`язків секретаря кафедри, члена відбіркової комісії, неякісного викладання дисциплін, скарг студентів та абітурієнтів, відсутність професійного росту такими, що не відповідають дійсності. Відповідно до ч.1 ст. 30 Закону України «Про інформацію» дійсно ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Згідно із ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Отже, оціночні судження не можуть бути предметом судового захисту, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (зокрема, пункту 46 рішення від 8 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії»). Відповідно до ч. 1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб. Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини (справи Лінгенса, Де Гаєс і Гійзельс, Гудвіна, Прагер і Обершлік ) свобода вираження поглядів, гарантована п. 1 ст. 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання п. 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе. Пленум Верховного Суду України в п.19 своєї Постанови «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної юридичної особи» №1 від 27.02.2009 року, роз`яснив судам, що відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції. Зважаючи на зміст відповідей, наданих відповідачем загалом, на їх стиль та адресатів, суд приходить до висновку, що в ньому надається оцінка дій позивача як працівника. З наведеного вище вбачається, що інформація, зазначена відповідачем, яку позивач просить визнати недостовірною, стосується її професійної діяльності, а не її приватного життя, є оціночним судженням певних обставин (в тому числі зазначених вище), критикою, висловленою не в брутальній, принизливій чи непристойній формі. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що твердження «досягнення містять застарілий та фрагментарний характер», «не спостерігається професійного росту», «задовільна робота у відбірковій комісії», «абітурієнти не хотіли обирати освітньо-професійну програму у зв`язку з некоректним до них ставленням під час викладання дисциплін», «додаткові умови до Контракту з науково-педагогічними працівниками Університету ДФС України за 2021-2022 навчальний рік викладачем виконані не в повному обсязі» не є такими, що не відповідають дійсності і такі слід визнати недостовірними, оскільки матеріали справи не підтверджують протилежне, а позивачем доказів в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України з даного приводу не надано. За наведених у сукупності обставин, оскільки позивачем не доведено наявності юридичного складу правопорушення, слід дійти висновку, що вимоги позивача про визнання недостовірною та такою, що принижує її честь, гідність та ділову репутацію, є необґрунтованими, у зв`язку із чим у задоволенні позову вимог слід відмовити. Щодо інших доводів сторін, викладених у заявах по суті справи, суд зазначає, що у п. 23 рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 року (заява № 63566/00) «Пронін проти України» зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Посилання позивача на недостовірність інших зазначених тверджень у відповіді на її запит суд вважає такі безпідставними, так як зазначена у відповіді інформація є відображенням оціночних суджень керівництва інституту щодо ділових якостей позивача, тобто викладені відомості сформовані на підставі суб`єктивного аналізу ставлення відповідача до виконання позивачем посадових обов`язків. Висловлення оціночних суджень щодо, зокрема, особи та її поведінки, не може слугувати підставою для притягнення цієї особи - висловлювача до цивільно-правової відповідальності, у разі незадоволення (несхвалення) адресатом змістом та/або формою такого висловлювання. Отже, провівши системний аналіз діючого законодавства України, взявши до уваги відповідну судову практику, вивчивши процесуальні заяви сторін у справі, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновків, що позивачем не доведено порушення її прав внаслідок поширення зазначеної інформації, тому суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не обґрунтовані, а тому позов не підлягає задоволенню. При з`ясуванні фактів, з якими закон пов`язує відшкодування моральної шкоди, суд виходить з вимог ст. 1167 ЦК України, яка визначає підстави покладання обов`язку по відшкодуванню такої шкоди та обставини, які мають враховуватися при визначенні розміру відшкодування. Стаття 23 ЦК України передбачає підстави моральної шкоди. Моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болі і стражданнях, що особа зазнала в зв`язку з каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала в зв`язку з протиправною поведінкою у відношенні його; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала в зв`язку з ушкодженням чи знищенням майна; у приниженні честі, достоїнства, а також ділової репутації. Моральна шкода стягується незалежно від стягнення майнової шкоди. У п. 3 постанови № 4 Пленуми Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» указується, зокрема, порушення нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні відносин з оточуючими людьми, настання інших негативних наслідків. Звідси, потерпілий вважається зазнавшим моральну шкоду, якщо він перетерпів душевні страждання у виді негативних змін душевно-психологічного функціонування організму чи фізичні страждання у виді негативних змін біологічного функціонування організму. Відповідно до роз`яснень, даних в п. 5 цієї постанови обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Відповідно до п.7 зазначеної постанови заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Враховуючи роз`яснення, що містяться у п. 9 постанови № 4 Пленуми Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи з характеру й обсягу фізичних, душевних і психічних страждань, що випробував позивач. Суд не знаходить підстав для відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що такими діями відповідача їй було завдано моральних страждань. Окрім того, оскільки позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди є похідними від позовних вимог про захист честі, гідності та ділової репутації, тому вони також задоволенню не підлягають. Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходить із засад цивільного судочинства справедливості, добросовісності і розумності та з урахуванням балансу інтересів скерованих в принципах, зазначених в ст. 3 ЦК України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed