Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-14 00:00:00

Процедура (рух\~справи): У жовтні 2023 року представник позивача звернулася до суду з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме кімнатою [ADDRESS] із зняттям з реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч.4 та ч.6 ст.19, ч.ч. 1-4 ст.274 ЦПК України ухвалою суду від 05 жовтня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та позивача, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач до суду повторно не прибув. Відповідно до вимог частини першої статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача, суд ухвалив про проведення заочного розгляду справи на підставі доказів, які є у справі. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України в зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснюється. Позиція позивача, Головного управління Національної поліції в Кіровоградської області : В обґрунтуванні позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 145258464 від 14.11.2018 р., в оперативному управлінні та на балансі Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області перебувають третій та четвертий поверхи гуртожитку, загальною площею 872,4 кв.м., розміщеного за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] зареєстрований в кімнаті № 4 вказаного гуртожитку, однак не проживає у вказаній кімнаті більше 6 місяців без поважних причин про що складено акти обстеження та перевірки фактичного місця проживання осіб, місце проживання яких зареєстровано у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , складених: 14.09.2021 р., 17.05.2023 р., 25.07.2023 року, 21.09.2023 р. Відповідач не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей та меблів у кімнаті не має і взагалі нею не цікавиться, а фактично кімнатою користується інша особа. Таким чином факт реєстрації [PERSON] порушує право позивача на володіння і користування майном. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач, представник позивача, надала суду такі докази: витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, копію акту приймання-передачі, технічний паспорт на виробничий будинок; копію витягу про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб;копію акту обстеження та перевірки фактичного місця проживання осіб; акти обстеження та перевірки фактичного місця проживання та інші докази. Позиція відповідача, [PERSON] : Відповідач про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, без поважних причин в судове засідання повторно не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву до суду не надав, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши матеріали справи та зміст заяви позивача по суті справи, оцінивши у єдності та в сукупності надані позивачем докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, проаналізувавши норми права, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в судовому засіданні доведені належними та допустимими доказами, тому позов Головного управління\~Національної поліції\~в Кіровоградській\~області слід задовольнити, з таких підстав. Встановлені судом обставини справи: 27.04.2022 року до ГУНП в Кіровоградській області надійшла доповідна записка управління внутрішнього аудиту Національної поліції України про результати планового внутрішнього аудиту ГУНП в Кіровоградській області від 22.04.2022 року № 151/30/01-2022, проведеного за період діяльності з 01.07.2018 по 31.12.2021, за результатами якого встановлено порушення, що призвели до втрат на загальну суму 120 000 грн., які виникли в результаті не укладення із зареєстрованими в гуртожитку особами договорів про відшкодування витрат на утримання майна. Відповідно до спільного наказу МВС та Національною поліцією України від 26.09.2017 р. № 442/1494 та згідно актом приймання-передачі від 13.04.2018 року зі сфери управління Міністерства внутрішніх справ до сфери управління Національної поліції України на баланс (в оперативне управління) ГУНП в Кіровоградській області передано об`єкт нерухомого майна - гуртожиток (3-й та 4-й поверхи), за адресою: [ADDRESS] . На підставі витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 101488438 від 25.10.2017 право власності на об`єкт житлової нерухомості розміщеного за адресою: [ADDRESS] , належить державі, а саме - 72/100 Національній поліції України, ЄДРПОУ 40108709. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 145258464 від 14.11.2018 р., в оперативному управлінні та на балансі Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області перебувають третій та четвертий поверхи гуртожитку, загальною площею 872,4 кв.м., розміщеного за адресою: [ADDRESS] . Під час складання аудиторського звіту встановлено, що у вищевказаному гуртожитку було зареєстровано 43 осіб, з них 7 поліцейських. Станом на 01.07.2023 р. залишаються зареєстрованими 31 особа, з них 4 поліцейських. Таким чином, встановлено, що [PERSON] зареєстрований в кімнаті № 4. вказаного гуртожитку. Однак, відповідач не проживає у вказаній кімнаті більше 6 місяців без поважних причин про що складено Акти обстеження та перевірки фактичного місця проживання осіб, місце проживання яких зареєстровано у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , складених: 14.09.2021 року, 17.05.2023 р., 25.07.2023 року, 21.09.2023 року. Вказані акти складалися представниками комісії, утвореної наказом ГУНП в Кіровоградській області від 17.08.2021 № 553 «Про утворення комісії», у складі працівників поліції: підполковника поліції Кравцова В.М., заступника начальника Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області; майора поліції Козеренка П.М., начальника відділу з питань житлового забезпечення, управління об`єктами державної власності та капітального будівництва УЛМТЗ ГУНП в Кіровоградській області; Жадейкіте Л. А. провідного інспектора відділу з питань житлового забезпечення, управління об`єктами державної власності та капітального будівництва УЛМТЗ ГУНП в Кіровоградській області; Чорноусько О.І., провідного спеціаліста відділу організації фінансування підпорядкованих підрозділів УФЗБО ГУНИ в Кіровоградській області. Отже, відповідач не проживає в кімнаті № 4 більше 6 місяців, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей чи меблів у кімнаті не має і взагалі нею не цікавиться. Фактичне місце проживання відповідача не відоме, перешкод у користуванні жилим приміщенням відповідачу не чинилося. Відповідач не надіслав до суду відзиву на позовну заяву, отже про свої можливі заперечення проти позовних вимог відповідач суду не повідомив. Вказані обставини справи підтверджуються належними та допустимими доказами, відповідачем не спростовані. Оцінка суду: Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. На підставі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась в 1997 році відповідно до Закону України від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2; 4; 7; 11 Конвенції» передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Згідно із частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Положеннями частини 1 статті 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 137 Господарського кодексу України правом оперативного управління у цьому Кодексі визнається речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим Кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом). Відповідно до підпункту 2 пункту 50 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування) затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 р. № 265, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою (у такому випадку адміністративний збір не сплачується). За змістом частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Тому, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням є належним способом захисту порушених прав. Як передбачено ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (стаття 72 ЖК України). Отже, особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Відповідно до пункту 11 постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» встановлюється, що наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях Висновок суду: Суд вважає доведеними обставини на які посилається позивач як на підставу своїх вимог про визнання відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням. Твердження позивача про те, що відповідач понад шість місяців без поважних причин не проживає за місцем своєї реєстрації, доведено під час судового розгляду належними та допустимими доказами, які не спростовано. Встановлені у судовому розгляді фактичні обставини справи, переконують суд у тому, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними, а тому їх належить задовольнити, та визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме кімнатою [ADDRESS] . Рішення є підставою для зняття [PERSON] з реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача належить стягнути судовий збір на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved