Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-14 00:00:00

До Київського районного суду м. Одеси 14.08.2023 року надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Європейська агенція з повернення боргів» про стягнення заборгованості за кредитними договорами №27908-01/2022 від 29 січня 2022 року та №2899323 від 03 лютого 2022 року з [PERSON] загальну суму 53\~800,32 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач уклавши з Товариством з обмеженою відповідальністю « Фінансова компанія «Інвеструм» ( далі ТОВ «ФК « Інвеструм» ) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна ( далі ТОВ « Лінеура Україна» ) відповідні договори шляхом підписання електронним підписом відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, отриманого на власний номер мобільного телефону, узгодив умови відповідних договорів та отримавши по договору №27908-01/2022 від 29 січня 2022 року 15\~000 гривень на власний картковий рахунок а по договору №2899323 від 03 лютого 2022 року 3\~000 гривень , взяв на себе зобов`язання повернути вказані гроші а також оплатити проценти за користування позиченими грошима у строк визначений умовами договору , однак, свої зобов`язання не виконав у звязку із чим виникла заборгованість за договором №27908-01/2022 у розмірі 39\~210 грн., яка складається у заборгованості за тілом кредиту 15\~000 грн та 24\~210 грн заборгованості за відсотками , та заборгованість за договором №2899323 у сумі 14\~590,32 грн., з яких 3\~000 грн за тілом кредиту та 11\~590,32 заборгованість за процентами. На підставі договорів факторингу від 13.01.2023 №13012023 з ТОВ «ФК « Інвеструм» та від 17.05.2023 № 17052023 з ТОВ « Лінеура Україна» , право вимоги за вищевказаними договорами отримало Товариства з обмеженою відповідальністю «Європейська агенція з повернення боргів» ( далі ТОВ «ЄАПБ» ). Від відповідача [PERSON] подано клопотання про відсутність належних доказів на підтвердження укладення самих кредитних договорів ( не доведено легітимність цифрового підпису відповідача ), факту отримання відповідачем коштів по зазначеним договорам та відсутність належного розрахунку заборгованості. Також у відзиві на позовну заяву відповідача зазначив про недоведеність позовних вимог належними та допустимими доказами. У відповіді на відзив представником позивача заперечувались твердження відповідача , так як під час укладення договору відповідачем використовувався власний номер мобільного телефону на який приходили смс повідомлення з одноразовим ідентифікатором а факт отримання грошей може бути підтверджено шляхом витребування відомостей із кредитної карки належної відповідачу. Ухвалою суду від 20.11.2023 року були задоволені клопотання позивача та витребувані з АТ КБ « Приватбанк» відомості про наявність відкритих на ім`я [PERSON] банківських рахунків ( банківської картки ) та інформації про перерахування на вказані рахунки грошових коштів у розмірі визначеного у кредитних договорах у відповідний час ( дні укладення договорів ), та отримав відомості які підтверджують як наявність відкритої на ім`я [PERSON] у АТ КБ « Приватбанк» карткового рахунку № « [NUMBER] » та і факт отримання на вказаний рахунок 03.02.2022року 3000 гривень та 29.01.2022 року 15\~000 гривень. Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК України ) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України ). Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до\~Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема,\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК України ). На підставі ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду. Правовідносини пов`язані із зобов`язаннями за кредитними договорами врегульовані Цивільним кодексом України ( далі ЦК України ). Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори) (стаття 202 ЦК України). Згідно зі статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України). Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Згідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. На підставі статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У розумінні частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно до статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 та від 04 липня 2018 року справі № 310/11534/13-ц, міститься правовий висновок, у якому зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Судом встановлено, що 29.01.2022 між ТОВ «ФК « Інвеструм» та [PERSON] (як клієнтом) укладено договір про надання фінансового кредиту №27908-01/2022 ( далі Договір 1 - а/с 7 ) за умовами якого Товариство надає фінансовий кредит в розмірі 15\~000 грн. на умовах строковості, зворотності та платності строком на 30 днів , тобто до 27.02.2022 ( пункт 1.1. та 1.2 Договору 1), а у випадку неповернення у вказаний строк кредиту із процентами визначеними у п.1.4 Договору 1 , строк дії зобов`язання по сплаті процентів продовжується на строк до 90 днів ( п.4.3 Договору 1 ). Сторони також узгодили що кредит надається у безготівкової формі на реквізити платіжної банківської картки, вказаної самим клієнтом (п.1.7 Договору 1 ). Договір 1 підписаний клієнтом в електронному вигляді шляхом введення коду W7946. Також згідно умов договору №2899323 від 03.02.2022 ( а/с 21 , далі Договір 2 ), ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] ( як клієнт) узгодили надання Товариством клієнту кредиту розмірі 3\~000 гривень, строком на 360 днів ( п.1.2 Договору 2 ) шляхом перерахування коштів на платіжну картку клієнта № «4731…9094» , з зобов`язанням клієнта сплачувати проценти, визначені у п.1.4.1 у розмірі 1,99% в день, кожних 30 днів. Договір 2 підписаний клієнтом в електронному вигляді шляхом введення коду А67803.02.2022 20:25:15 [PERSON] . Обидва одноразові ідентифікатори направлялись клієнту на номер мобільного телефону [NUMBER] , який зазначений у відзиві відповідачем як його контактний телефон. Згідно відповіді АТ КБ « Приватбанк» у день підписання договорів на платіжну картку, відкриту на ім`я [PERSON] були здійснені грошові переклади у сумах які відповідають розміру отриманих у той самий день кредитів. Як зазначено Верховним Судом у постанові від 12.01.2021 року у справі №524/5556/19 « у статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною п`ятою\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями\~статті 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з частиною першою\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Абзац другий частини другої\~статті 639 ЦК України\~передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Стаття 652 ЦК України\~дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або\~Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті\~205,\~207 ЦК України). Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Відповідно до частини першої\~статті 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація\~цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення». У даному випадку суд враховуючи доведений факт використання для отримання одноразового ідентифікатора який був використаний для електронної підписи Договорів 1 та 2 номеру мобільного телефону , який є контактними номером відповідача та факту отримання на платіжну картку відкриту у АТ КБ « Приватбанк» на ім`я відповідача грошових сум у день укладення вважає доведеним належними та допустимими доказами факт укладення саме відповідачем вказаних кредитних договорів та отримання по ним , згідно умов договорів, кредитних коштів. Водночас суд , надаючи оцінку умовам Договору1, приходить до висновку , що вказаний договір було укладено на строк 30 днів, та у зазначений термін діяли умови кредитування із визначеннями розмірами процентної ставки за користування коштами та зобов`язанням повернення вказаним коштів. Інші умови Договору , яки стосувались продовження дії договору ще на 90 днів визначені як умови додаткового зобов`язання у випадку не виконання умов договору у 30 денний строк. Згідно ч. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625\~цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Враховуючи вказані положення ПтП положень ЦК України суд вважає, що вимоги по спліті додаткових процентів, які нараховані після закінчення основного строку дії Договору 1 ( після 27.02.2022 ), яки визначені як нарахування за прострочення виконання основних умов , підлягають списанню кредитодавцем а тому не можуть бути стягнуті з позичальника. Суд з урахуванням зазначеної кредитором розміру заборгованості у вигляді тіла кредиту у 15\~000 гривень, та нарахованих за 30 днів процентів у розмірі 4500 грн., приходить до висновку що саме вказана сума заборгованості підлягає стягненню за Договором 1(№27908-01/2022 від 29.01.2022 ) . Що стосується нарахування по Договору 2 (№2899323 від 03.02.2022 ) у розмірі 14590,32 гривень, з яких сума заборгованості за основною сумою боргу 3000 гривень, сума заборгованості за відсотками 11590,32 гривень, суд вважає дану суму заборгованості такою що відповідає умовам договору , а тому такою що підлягає стягненню у повному обсязі. \~Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, у відповідності до вимог ч.3 ст. 133 ЦПК України , належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України зазначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача ( ч.1,2 ст. 141 ЦПК України ). У даному випадку суд вважає доведеним та таким що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати, пропорційно задоволеним позовним вимогам, у розмірі 2684,00 гривень Суд,

Outcome: partial