Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-20 00:00:00

Заявниця звернулась до суду із заявою про оголошення її батька [PERSON] , [INFO] померлим. Заява мотивована тим, що [PERSON] , у вересні 2007 року виїхав на роботу в Крим і з того часу його ніхто не бачив, жодної інформації про його місцезнаходження немає, зв`язок із ним втрачено. У червні 2009 року заявниця звернулась до Підволочиського РВ УМВС України із заявою про розшук батька Рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області №2о-50/09р. від 24 вересня 2009 року [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Токи Підволочиського району Тернопільської області, який проживав у [ADDRESS] визнано безвісно відсутнім. З моменту винесення рішення та по даний час, будь які відомості щодо перебування [PERSON] відсутні. На підставі вищевказаного заявниця звернулась до суду із заявою про оголошення [PERSON] , [INFO] померлим. Вищевказана справа призначена до розгляду в порядку окремого провадження. Розглянувши заяву, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що вона підлягає задоволенню у зв`язку з наступним. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що [PERSON] народився [INFO] , про що свідчить довідка №268 від 27 листопада 2003 року видана начальником відділу реєстрації актів громадянського стану. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 19 вересня 2023 року Волочиським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис 408, [PERSON] є батьком [PERSON] . \~ \~ \~ \~Згідно довідки начальника ВП №5 (смт. Підволочиськ) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області №8527/112/01 від 27 вересня 2023 року [PERSON] , якого рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 24 вереян 2009 року №20-50/09 визнано безвісно відсутнім, в державному розшуку не перебуває. Рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 24 вересня 2009 року (справа №2 о 50/09 р.) було визнано безвісно відсутнім [PERSON] , уродженця села Токи Підволочиського району Тернопільської області, який проживав в [ADDRESS] . З моменту винесення рішення та по даний час, інформація про можливе місце перебування [PERSON] відсутня, що підтверджується показаннями допитаних судом свідків [PERSON] та [PERSON] . Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з таких норм права. Відповідно до п.3 ч.2 ст.293\~ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою. Згідно зі ст.305\~ЦПК України заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна. Частиною 1 ст.308\~ЦПК України визначено, що суд розглядає справу за участю заявника, свідків, зазначених у заяві, та осіб, яких сам суд визнає за потрібне допитати, і ухвалює рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або про оголошення її померлою. Відповідно до ч.1 ст.46\~Цивільного кодексу\~України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку - протягом шести місяців. Оголошення особи померлою має своїм призначенням усунення невизначеності, яка склалася щодо правовідносин за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідоме. Рішення про оголошення фізичної особи померлою приймається судом за наявності таких підстав: 1) відсутність особи в місці її постійного проживання; 2) відсутність відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона зникла безвісті за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку - протягом шести місяців. Особливості цієї категорії справ, є те що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи. При цьому заявник має мати особисту цивільну-правову заінтересованість у зміні правового стану особи, яку він просить оголосити померлою. Для підтвердження цього повинні бути наведені обставини, які свідчать про те, що між заявником та особою, яку він просить оголосити померлою існують особисті або майнові правовідносини-матеріально-правовий зв`язок або за відсутності такого зв`язку - дані про те, що відсутність фізичної особи є для заявника перешкодою у реалізації суб`єктивних прав або виконання обов`язків. Як зазначає заявниця, оголошення [PERSON] померлим має для неї юридичне значення, а саме стосується можливості заявниці бути спадкоємицею майна батька. Статтею 46\~Цивільного кодексу\~України передбачено, що фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років. Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Відповідно до ст.\~47\~ЦК України правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Спадкоємці фізичної особи, яка оголошена померлою, не мають права відчужувати протягом п`яти років нерухоме майно, що перейшло до них у зв`язку з відкриттям спадщини. Нотаріус, який видав спадкоємцеві свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, накладає на нього заборону відчуження. Статтею 48\~ЦК України встановлено, що у випадку, якщо фізична особа, яка була оголошена померлою, з`явилась, або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем перебування цієї особи, або суд, що постановив рішення про оголошення її померлою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення суду про оголошення фізичної особи померлою. Згідно ч.3 ст.46\~ЦК України фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Пункт 13 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~5\~від 31\~березня 1995\~року «Про\~судову практику\~в справах\~про встановлення\~фактів,\~що мають\~юридичне значення» звертає увагу суду на необхідність відрізняти оголошення особи померлою від встановлення факту смерті особи. Оголошення фізичної особи померлою - це ствердження судовим рішенням припущення про смерть даної особи, тобто констатація високого ступеня ймовірності смерті. Встановлення факту смерті можливо, якщо суд на підставі незаперечних доказів ствердить, тобто доведе обставини , які вірогідно свідчать про смерть особи у точно визначений час, обставини, за яких настала смерть і факт неможливості реєстрації органом державної РАЦС факту смерті. Аналізуючи норми права, суд вважає, що підставою для оголошення особи померлою є не факти, які напевне свідчать про її загибель, а обставини, що дають підставу припускати смерть такої особи. З урахуванням наведеного, у суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених заявником у заяві. Таким чином, у судовому засіданні було достовірно встановлено, що вимоги заяви є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Разом з тим, суд роз`яснює, що відповідно до норм ч.1\~ст.309 ЦПК України, у разі одержання заяви про появу фізичної особи, яку було визнано безвісно відсутньою або оголошено померлою, або відомостей про місцеперебування цієї особи, суд за місцеперебуванням особи або суд, який ухвалив рішення про визнання особи безвісно відсутньою або оголосив її померлою, призначає справу до слухання за участю цієї особи, заявника та інших заінтересованих осіб і скасовує своє рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. На підставі наведеного,

Outcome: approved