Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-22 00:00:00

[PERSON] 13.12.2023 звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що подружнє життя між ними не склалось через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на шлюб та сім`ю, між ними постійно виникали сварки, вона втратила до відповідача почуття любові та поваги, тому припинили подружні стосунки, тривалий час не ведуть спільного господарства, збереження сім`ї неможливе, просила розірвати шлюб. Позивачка в судове засідання не з`явилась, при зверненні із позовом до суду подала заяву від 12.12.2023 у якій позовні вимоги підтримала, просила про розгляд справи у її відсутності (а.с.7). Відповідач в судовому засіданні категоричних заперечень щодо розірвання шлюбу із позивачкою не висловив. Заслухавши відповідача, вивчивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Із змісту позову, із долученого до справи свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] видно, що сторони зареєстрували шлюб 16.10.1993 у Відділі запису актів громадянського стану виконавчого комітету Львівської міської ради народних депутатів, актовий запис № 2651, в шлюбі мають дітей, які є повнолітніми. Сторони, як видно із змісту позовної заяви, припинили подружні стосунки через часті сварки, відсутність взаєморозуміння, тривалий час не ведуть спільного господарства. Позивачка, що також видно із змісту позову та її заяви до суду від 12.12.2023, заперечує можливість примирення з відповідачем, настоює на розірванні шлюбу. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 р., чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3 і 4 ст. 56 вказаного\~Кодексу передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до положень ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007р. зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюб суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Ураховуючи вищенаведене, інші фактичні взаємини сторін, що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, а також ту обставину, що примушування позивачки до збереження шлюбу порушуватиме її права, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати.

Outcome: approved