Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області із позовною заявою до Юр`ївської об`єднаної територіальної громади в особі Юр`ївської селищної ради Павлоградського району Дніпропетровської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом. В обгрунтування позову позивач зазначив, що [INFO] помер його батько, [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку, загальною площею 69,8 кв. м, житловою площею 36,7 кв. м, розташованого за адресою: [ADDRESS] , який належав [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, виданого Виконавчим комітетом Павлоградської районної Ради народних депутатів Дніпропетровської області 03 вересня 1990 року на підставі рішення Виконавчого комітету Павлоградської районної Ради народних депутатів Дніпропетровської області № 110 від 21.03.1989, а також земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,1849 га, кадастровий номер 1225981000:02:001:0455. За життя [PERSON] склав заповіт, посвідчений секретарем виконкому Жемчужненської сільської ради 18 травня 2016 року, зареєстрований в реєстрі за № 15, відповідно до якого заповів позивачу все належне йому майно. У встановленому законом порядку [PERSON] прийняв спадщину та звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину за заповітом на вищезазначені житловий будинок та земельну ділянку, проте, постановою від 08.11.2023 приватний нотаріус Павлоградського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Григор`єва О.Л. відмовила у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що документ, який підтверджує право власності на будинок - Свідоцтво про право приватної власності на домоволодіння, видане виконавчим комітетом Павлоградської районної Ради народних депутатів Дніпропетровської області 03 вересня 1990 року, не містить обов`язкових реквізитів документа, а саме: відсутній підпис голови виконавчого комітету та відсутній відбиток печатки вказаного органу місцевого самоврядування. В свою чергу, на земельну ділянку позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом. За таких обставин, позивач не має можливості в нотаріальному порядку оформити свої права на житловий будинок, тому змушений звернутися до суду та просить визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 69,8 кв. м, житловою площею 36,7 кв. м, розташований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду у складі суді Жмуд Н.М. від 18.12.2023 відкрито провадження та постановлено розглядати справу в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 17.01.2024 на 09.00 год. (а.с.28-29). Ухвалою суду у складі суді Жмуд Н.М. від 17.01.2024 задоволено клопотання позивача та витребувано від приватного нотаріуса Григор`євої О.Л. копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] (а.с.39-40). Відповідач надав суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності проти позову не заперечував (а.с.34). 07.02.2024 року на адресу суду від приватного нотаріуса надійшла спадкова справа (а.с.56-71). Ухвалою суду від 09.02.2024 у складі судді Білинського М.В. прийнято зазначену справу до свого провадження та призначено підготовче засідання на 23.02.2024 о 08.00 год. (а.с.73). 08.02.2024 сторони та їх представники в підготовче засідання не з`явились, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином, але позивач у позовній заяві просив розглянути справу за його відсутності. Відповідно до частини 3 статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Перевіривши матеріали справи та доводи, викладені в позовній заяві, зважаючи на заяву відповідача, який проти позову не заперечував, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Виконавчим комітетом Жемчужненської сільської ради Юр`ївського району Дніпропетровської області 23 серпня 2017 року (а.с.10). Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку, загальною площею 69,8 кв. м, житловою площею 36,7 кв. м, розташованого за адресою: [ADDRESS] , який належав [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, виданого Виконавчим комітетом Павлоградської районної Ради народних депутатів Дніпропетровської області 03 вересня 1990 року на підставі рішення Виконавчого комітету Павлоградської районної Ради народних депутатів Дніпропетровської області № 110 від 21.03.1989, а також земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,1849 га, кадастровий номер 1225981000:02:001:0455 (а.с. 11, 17). За життя [PERSON] склав заповіт, посвідчений секретарем виконкому Жемчужненської сільської ради 18 травня 2016 року, зареєстрований в реєстрі за № 15, відповідно до якого заповів [PERSON] все належне йому майно (а.с. 19). [PERSON] подав до приватного нотаріуса Григор`євої О.Л. заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] . На підставі цієї заяви приватним нотаріусом заведена спадкова справа № 36/2017 (а.с.56-71). Статтями 1216 та 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Призначення спадкоємцем є правом заповідача, визначеним частиною першою статті 1235 ЦК України. Згідно з частинами першою, другою статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За правилами ст.ст. 1268, 1269 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч. 1 ст. 1296, ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. За нормами, закріпленими в ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Отже, позивач є спадкоємцем за заповітом та у встановленому законом порядку прийняв спадщину за заповітом після смерті [PERSON] . При цьому, в матеріалах спадкової справи відсутні відомості про інших спадкоємців за законом або за заповітом, які можуть претендувати на спадщину. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві (п. 4.15 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5). На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Відповідно до вимог оформлення документів, встановлених Державною уніфікованою системою документації, затвердженою наказом Держспоживстандарту України від 07 квітня 2003 року № 55, до складу реквізитів документів повинні входити підпис та відбиток печатки. Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою Заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 р. (втратила чинність 19.01.1996 року), встановлено форму Свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, в якій обов`язковими реквізитами є підпис керівника органу, що видав свідоцтво, та відбиток печатки. Оскільки свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння, видане Виконавчим комітетом Павлоградської районної Ради народних депутатів Дніпропетровської області 03 вересня 1990 року на підставі рішення Виконавчого комітету Павлоградської районної Ради народних депутатів Дніпропетровської області № 110 від 21.03.1989, не містить таких обов`язкових реквізитів як підпис керівника органу, що видав свідоцтво, та відбитку печатки, постанова приватного нотаріуса Григор`євої О.Л. від 08.11.2023 про відмову позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, є такою, що відповідає вимогам нормативних актів. Відповідно до п. 23 Постанови Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Верховний Суд у Постанові від 15.10.2019 у справі № 916/780/18 зазначив, що свідоцтво про право власності на нерухоме майно лише посвідчує наявність відповідного права, і не породжує, не змінює і не припиняє певні права та обов`язки, тобто не є правочином. Однак, свідоцтво видається на підтвердження існування права, яке виникло внаслідок певного правочину. Підставою видачі Свідоцтва про право власності є Рішення Ради, тобто видача Свідоцтва є дією з оформлення права власності на підставі Рішення. Подібні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 927/849/17, від 17.04.2019 у справі № 916/641/18, від 15.05.2019 у справі № 906/1169/17. Отже, свідоцтво про право власності є лише документом, яким оформлюється відповідне право, але не є правочином, на підставі якого це право виникає, змінюється або припиняється. Свідоцтво про право власності не породжує виникнення у суб`єкта відповідного права, а тільки фіксує факт його наявності. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Так, свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння, видано Виконавчим комітетом Павлоградської районної Ради народних депутатів Дніпропетровської області 03 вересня 1990 року на підставі рішення Виконавчого комітету Павлоградської районної Ради народних депутатів Дніпропетровської області № 110 від 21.03.1989 (а.с. 25). Відповідно до рішення виконавчого комітету Жемчужненської сільської ради Юр`ївського району Дніпропетровської області від 10 квітня 1995 року № 15 «Про присвоєння житловим будинкам нумерації на території сіл Жемчужненської сільської ради» житловому будинку, який належав [PERSON] присвоєно адресу: [ADDRESS] (а.с. 24). Згідно з довідкою, виданою КП «Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації» 22.11.2023, право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , не зареєстровано. За [PERSON] зареєстровано право власності на будинок [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, виданого 03 вересня 1990 року (а.с. 20). Крім того, той факт, що спірний житловий будинок належав [PERSON] підтверджується й довідкою № 283, виданою Жемчужненським старостинським округом 27.11.2023, відповідно до якої за даними книги погосподарського обліку № 2 житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , дійсно належав [PERSON] (а.с. 22). Вищезазначені докази у своїй сукупності доводять те, що за життя [PERSON] у встановленому на той час порядку набув право власності на спірний житловий будинок та зареєстрував вказане речове право в Павлоградському бюро технічної інвентаризації. Однак, у зв`язку із неналежним оформленням свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння органом, який його видав, право позивача на спірний житловий будинок не визнається. На теперішній час право власності на спірне майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно ні за ким не зареєстроване, що підтверджується Інформацією з вказаних реєстрів (а.с.21). В силу положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом визначені в ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним з яких є визнання права. Статтею 392 ЦК України передбачено право власника майна пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Підсумовуючи вищезазначене, слід відмітити, що відмова приватного нотаріуса позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом унеможливлює оформлення останнім своїх речових прав на спірний житловий будинок у позасудовому порядку. В інший спосіб, ніж судовий, захистити свої права на спадщину позивач не може. За таких обставин та враховуючи те, що позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , прийняв спадщину в порядку, визначеному ст.ст. 1268-1270 ЦК України, інших спадкоємців немає, а наявність недоліків у правовстановлюючому документі, який посвідчує право власності спадкодавця на майно, позбавляє його можливості оформити в нотаріальному порядку спадкові права на житловий будинок, суд вважає можливим задовольнити позов. В позовній заяві позивач просив залишити за ним судові витрати, у зв`язку із чим суд не стягує з відповідача судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved