Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-27 00:00:00

Адвокат Войнаренко Л.Ф., яка діє в інтересах [PERSON] звернулася до Вишгородського районного суду Київської області із позовною заявою про скасування усиновлення. В обґрунтування позовних вимоги зазначила, що [INFO] народилась [PERSON] , про що виконавчим комітетом Семенівської сільської ради Баришівського району Київської області 14.07.2011 року складено актовий запис про народження № 7. Батьками Косової [PERSON] згідно свідоцтва про народження є [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 18.09.2014 року з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання [PERSON] . 10.10.2014 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] . Від шлюбу у сторін [INFO] народився син, [PERSON] . Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 23.01.2017 року [PERSON] позбавлений батьківських прав відносно своєї доньки [PERSON] . Маючи намір скласти міцну сім`ю та за проханням [PERSON] , позивач погодився усиновити її дочку [PERSON] . Рішенням Вишгородського району Київської області від 20.04.2018 року оголошено [PERSON] усиновлювачем та вважати його батьком дитини [PERSON] , [INFO] ; зобов`язано відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Баришівського районного управління юстиції у Київській області внести зміни до актового запису №7 про народження дитини [PERSON] , виданий 19 квітня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Баришівського районного управління юстиції Київської області, а саме: змінити прізвище дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] », змінити по-батькові дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] », ім`я, дату народження та місце народження дитини залишено без змін. Після усиновлення позивачем Косової [PERSON] виявилось, що [PERSON] не мала наміру продовжувати шлюбні відносини з позивачем, між ними стали виникати постійні сварки, крім того відносини з усиновленою, [PERSON] , також не склались, постійно відбувались суперечки, які переростали у конфлікти. Через погані відносини та непорозуміння вони не спілкуються, оскільки рідко бачяться через взаємне небажання та неприязнь. [PERSON] не вважає [PERSON] батьком, а він не вважає її своєю донькою. [PERSON] продовжує спілкуватись зі своїм біологічним батьком, який до цього часу матеріально її забезпечує. [PERSON] не бажає бачити ні колишню дружину, ні її дочку, з якими склалися неприязні стосунки. Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 10.03.2021 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Між позивачем та [PERSON] відсутні будь-які відносини батька та дитини. Позивач не може виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки неповнолітня [PERSON] уникає будь-яких спілкувань з ним, налагодити відповідні відносини неможливо. Тривале (більше двох років) спільне не проживання з дитиною та інші обставини засвідчують невідповідність усиновлення інтересам усиновленої дитини та усиновлювача. Позивач вважає, що розірвання шлюбу з [PERSON] , роздільне проживання з усиновленою, неможливість виконання ним своїх батьківських обов`язків, щодо прийняття участі у її фізичному, інтелектуальному і моральному вихованні, нести відповідальність за її поведінку, а отже подальше виконання, обов`язків як усиновлювача є неможливим та недоцільним. Позивач вважає, що дані обставини суперечить інтересам дитини, відповідно до пунктів 1,3 частини 1 статті 238 СК України, змушує його звернутися до суду з даним позовом про скасування усиновлення. На підставі викладеного представник позивача просила суд скасувати усиновлення [PERSON] - [PERSON] (до усиновлення [PERSON] ), встановленого рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 20.04.2018 року у справі № 363/575/18; зобов`язати Баришівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) внести зміни до актового запису № 7 про народження дитини [PERSON] , виданий 19 квітня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Баришівського районного управління юстиції Київської області, шляхом поновлення відомостей, записаних до усиновлення дитини та виключення з актового запису відомостей про усиновлювача, а саме: змінивши записи про батька дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] », змінити по-батькові дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 10.08.2023 року по справі відкрито провадження та призначено до підготовчого судового засідання. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 01.11.2023 року закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги повністю підтримали та просили про їх задоволення. Відповідач та її представник у судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечували та просили відмовити у його задоволенні. Крім того, від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив, в якому зазначила, що викладені в позовній заяві обставини взагалі не відповідають дійсності. Щодо намірів про шлюбні відносини зазначила, що не зважаючи на те, що позовну заяву до суду про розірвання шлюбу було подано нею, ініціатором розірвання шлюбу був [PERSON] , який через проблеми на роботі матеріального характеру став дуже роздратований та влаштовував вдома конфлікти з нею. З позивачем вони одружились 10 жовтня 2014 року, коли її дочці від першого шлюбу [PERSON] було 3 (три) роки. Вона не пам`ятала свого біологічного батька і все своє життя вважає своїм батьком [PERSON] . Навіть після того, коли [PERSON] перед самим розірванням шлюбу посеред ночі розбудив доньку і сказав, що він її усиновив, вона і в подальшому вважає його своїм батьком і бажає з ним спілкуватись, але він уникає спілкування з нею, як уникає спілкування з їхнім спільним сином [PERSON] . Не відповідає дійсності твердження представника позивача про те, що відносини з усиновленою [PERSON] також не склалися, постійно відбувались суперечки, які переростали у конфлікти, оскільки позивач усиновив [PERSON] Регину після того, як після реєстрації шлюбу вони прожили однією сім`єю чотири роки. В рішенні Вишгородського районного суду Київської області від 20.04.2018 року, яким було задоволено заяву [PERSON] про усиновлення [PERSON], наводяться пояснення [PERSON] надані у судовому засіданні, який зазначав, що дитина сприймає його добре, він займається вихованням дитини, забезпечує матеріально, створює стабільні та гармонійні умови життя для повноцінного розвитку, оточує батьківською опікою та любов`ю. На час розірвання з позивачем шлюбу дочці [PERSON] було тільки дев`ять років, тому в такому віці навіть мови не може бути про «суперечки, які переростали у конфлікти», як вказано у позовній заяві. Донька [PERSON] та син [PERSON] бажають спілкуватись зі своїм батьком, однак позивач відмовляється спілкуватись з ними. Така його поведінка не засвідчує невідповідність усиновлення інтересам усиновленої дитини. Вважає, що не заслуговують на увагу посилання в позовній заяві на розірвання шлюбу між позивачем та нею та відсутність сім`ї як такої, оскільки з усиновленням позивач набув права та взяв на себе обов`язок щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, які має біологічний батько щодо дитини, і розірвання шлюбу не звільняє його від цього обов`язку. Позивач, подавши даний позов, намагається уникнути аліментних зобов`язань, про що, свідчить також той факт, що шлюб між ними був розірваний більше двох років тому і ні під час проживання однією сім`єю, ні після розірвання шлюбу позивач жодного разу не заводив розмов про скасування усиновлення, хоча до обох дітей: як до усиновленої дочки [PERSON], так і до народженого у спільному шлюбі сина [PERSON] ставиться однаково погано, не хоче з ними спілкуватись, приймати будь-яку участь у вихованні, заборгованість по аліментах на утримання сина [PERSON] станом на березень 2023 року становить в розмірі 143 940,00 гривень. Після подачі нею до суду позовної заяви про стягнення аліментів, позивачем було подано до суду позовну заяву про скасування усиновлення. У бажанні позивача скасувати усиновлення малолітньої доньки вбачається свідома відмова від дитини, що не свідчить про дотримання інтересів самої дитини. В позовній заяві не наведено жодного підтвердження того, шо між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків. Обставин, за наявності яких інтереси дитини підлягають судовому захисту в межах заявлених позивачем позовних вимог, не доведено. Відтак, просила у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Представником позивача до суду було подано відповідь на відзив, в якому зазначила, що заперечує щодо доводів викладених у відзиві, вказала, що розірвання шлюбу з [PERSON] , роздільне проживання з усиновленою, неможливість виконання своїх батьківських обов`язків, прийняття участі у її фізичному, інтелектуальному і моральному вихованні, нести відповідальність за її поведінку, а отже подальше виконання позивачем обов`язків як усиновлювача є неможливим та недоцільним. Примусове збереження статусу батько-дитина може суттєво зашкодити не тільки інтересам усиновлювача, а й правам та інтересам дитини, щодо якої вирішується спір. Натомість скасування усиновлення за обставин, що склалися, відповідатиме якнайкращим інтересам дитини. Позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити. Крім того, відповідачем до суду були подані заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначила, у відповіді на відзив повторно дослівно приведені твердження із позовної заяви, без підтвердження будь-якими доказами. Представник позивача в позовній заяві та у відповіді на відзив не вказала в чому виражається шкода для дитини при збереженні батьківства і в чому виражаються «якнайкращі інтереси дитини» при скасуванні батьківства. Обставини на які посилається позивач та її представник, є підставою для позбавлення батьківських прав, а не скасування усиновлення. Наполягала на відмові у задоволенні позову. Представник Служби у справах дітей та сім`ї Вишгородської міської ради Щукіна С.П. у судовому засіданні позовні вимоги просила задовольнити, оскільки відповідатиме найкращим інтересам дитини. Представник Баришівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд даної справи за відсутності їх представника, проти позовних вимог не заперечує. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що 10 жовтня 2014 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1633 від 10.10.2014 року. У зв`язку із укладанням шлюбу прізвище дружини змінено з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] , в свідоцтві про народження дитини сторони записані батьками. [PERSON] , є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , батьком дитини записаний [PERSON] . Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 23 січня 2017 року - [PERSON] , [INFO] , позбавлено батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Рішення суду набрало законної сили 03.02.2017 року. Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 20.04.2018 року, яке набрало законної сили 22.05.2018 року заяву [PERSON] про усиновлення дитини задоволено. Оголошено [PERSON] усиновлювачем та записано його батьком дитини [PERSON] , [INFO] . Зобов`язано Відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Баришівського районного управління юстиції у Київській області внести зміни до актового запису № 7 про народження дитини [PERSON] , виданий 19 квітня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Баришівського районного управління юстиції у Київській області, а саме: змінити прізвище дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] »; змінити по-батькові дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] »; ім`я, дату народження та місце народження дитини залишити без змін. Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00040226354 від 22 червня 2023 року, 16.08.2018 року внесено зміни до актового запису у зв`язку з усиновленням. Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 10.03.2021 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 10.10.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1633 розірвано. Після реєстрації розірвання шлюбу за позивачем залишено шлюбне прізвище - [PERSON] . Згідно висновку органу опіки та піклування про доцільність скасування усиновлення [PERSON] , [INFO] , малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , який затверджений рішенням виконавчого комітету Вишгородської міської ради від 19.10.2023 року № 496 орган опіки та піклування Вишгородської міської ради вважає за доцільне скасування усиновлення [PERSON] , [INFO] , малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] . Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Зі змісту ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» вбачається, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Відповідно до ст. 207 СК України усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя. У частині першій статті 238 СК України визначено, що усиновлення може бути скасоване за рішенням суду, якщо: 1) воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання; 2) дитина страждає недоумством, на психічну чи іншу тяжку невиліковну хворобу, про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення; 3) між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків. Отже, в контексті положень про усиновлення та батьківство, усиновитель робить свідомий та виважений вибір набути прав батька стосовно дитини, яка не є його кровною, та приймає на себе кореспондуючий цьому обов`язок стати рідною людиною цій дитині, вживати всіх можливих заходів та дій в інтересах дитини, займатися питаннями її виховання та розвитку таким чином і обсягом, яке в мінімальному значенні закріплено у законодавстві та диктується загальними уявленнями про батьківство. При цьому зовнішньо також має прослідковуватися те, що дитина відчуває, що вона перебуває в такому оточенні, яке забезпечить їй у необхідному випадку допомогу, зокрема і на її прохання у звичайних побутових обставинах. Згідно із статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Статтею 5 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають відповідальність, права і обов`язки батьків і у відповідних випадках членів розширеної сім`ї чи общини, як це передбачено місцевим звичаєм, опікунів чи інших осіб, що за законом відповідають за дитину, належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних цією Конвенцією прав і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються. Згідно ч. 1 та ч. 2 статті 14 Європейської конвенції про усиновлення дітей (переглянута), ратифікованої Законом України № 3017-VI від 15 лютого 2011 року, усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним лише за рішенням компетентного органу. Найвищі інтереси дитини завжди мають перевагу. Усиновлення може бути скасовано до досягнення дитиною повноліття лише на підставі серйозних обставин, передбачених законом. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року №3 усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним тільки за рішенням суду за позовами батьків, усиновлювача, опікуна, піклувальника, органу опіки та піклування, прокурора, а також усиновленої дитини, яка досягла чотирнадцяти років. У відповідності з п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", усиновлення може бути скасоване, якщо: воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання; дитина страждає недоумством, на психічну чи іншу тяжку невиліковну хворобу, про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення; між усиновлювачем і дитиною незалежно від його волі склалися стосунки, які роблять неможливим виконання ним своїх батьківських обов`язків. Основною причиною скасування усиновлення є невідповідність усиновлення інтересам усиновленої дитини, незабезпечення їй сімейного виховання. Цим поняттям охоплюються усі аспекти правовідношення із усиновлення, як винного, так і невинного характеру зі сторони усиновлювача. До таких обставин, зокрема, слід віднести відсутність взаємної злагоди в силу особистих якостей усиновлювача та (або) усиновленого, в результаті чого усиновлювач не користується авторитетом у дитини або дитина не відчуває себе членом сім`ї усиновлювача та інших обставин, що негативно впливають на емоційний стан дитини. Підсумовуючи наведене, можна дійти висновку про те, що одним з головних критеріїв щодо забезпечення усиновленої дитини духовним та фізичним розвитком є сім`я. Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що розвиток дитини, її виховання базується насамперед на сімейному вихованні. Завдання інституту усиновлення полягає у формуванні стабільних та гармонійних умов життя усиновленої дитини, тому, насамперед, стабільними, незмінними повинні бути самі відносини, які виникли внаслідок факту усиновлення. Припинення таких відносин може тяжко травмувати дитину та істотно відобразитися на її інтересах. З метою недопущення порушення інтересів дитини частиною першою статті 238 СК України визначено виключений перелік підстав, за наявності яких суд може скасувати усиновлення. Підставою позову позивач зазначає п. 1, п.3 ч.1 ст.238 СК України, а саме те, що усиновлення суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання та те, що між усиновлювачем та дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання своїх батьківських обов`язків. Судом встановлено, що після розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] малолітня дитина з усиновлювачем не спілкується, а отже її сімейне виховання не забезпечується. [PERSON] у судовому засіданні наполягав на скасуванні усиновлення, оскільки дитина уникає будь-якого спілкування з ним, налагодити відповідні відносини не можливо, дитина не вважає його батьком, а він не вважає її донькою. В той же час, [PERSON] у судовому засіданні щодо вказаних доводів заперечувала, та зазначила, що саме позивач уникає зустрічі з дитиною та його доводи зводяться виключно до уникнення від сплати аліментів на утримання дитини, а визначені ним підстави даного позову, взагалі є предметом спору про позбавлення батьківських прав. У судовому засіданні в присутності психолога [PERSON] - [PERSON] надала пояснення, в яких зазначила, що протягом тривалого часу проживала разом матір`ю та батьком [PERSON] , якого вважає своїм батьком. На запитання суду зазначила, що біологічного батька не знає, проте в подальшому в ході надання пояснень вказала, що зустрічалася неодноразово з біологічним батьком та останній надає їй матеріальну допомогу. З батьком [PERSON] не спілкується, оскільки він намагався виселити її з матір`ю з квартири та між батьками наявний спір щодо майна. Однак, щодо скасування усиновлення заперечує. Судом, з метою налагодження стосунків між батьком та дитиною, останнім надався час, але це не призвело до бажаних результатів, жодна із сторін не виявила бажання зустрітися та поспілкуватися, і як стверджує саме [PERSON] , з підстав наявного між її батьками конфлікту щодо поділу майна та матеріального її забезпечення. Відтак встановлено що відносини між позивачем та дитиною склалися такі, що унеможливлюють подальше її виховання ним та їхнє спільне проживання. За таких обставин, суд приходить до висновку, що скасування усиновлення [PERSON] її усиновителем [PERSON] буде доцільним та відповідати інтересам дитини, оскільки не забезпечує їй сімейного виховання. Також, суд вважає, що позивачем доведено і об`єктивно підтверджено факт того, що між ним і дитиною склалися, незалежно від його волі, стосунки, які роблять неможливим їхнє спільне проживання і виконання ним своїх батьківських обов`язків, а тому позов є обґрунтованим, доведеним та таким, що підлягає задоволенню. В той же час, доводи відповідача [PERSON] суд оцінює критично, оскільки такі виключно зводяться до збереження усиновлення, з метою отримання матеріальної допомоги від позивача на утримання не тільки [PERSON] , а й на утримання [PERSON] . Щодо клопотання відповідача [PERSON] про визнання висновку органу опіки та піклування недопустимим, оскільки такий не відповідає п. 74 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року № 866, а саме складений на підставі бесіди тільки з батьками, суд відхиляє, оскільки даний пункт 74 Порядку регулює інші питання, а не скасування усиновлення. Разом з цим, слід наголосити, що бесіда з дитиною могла бути проведена виключно зі згоди батьків, однак як встановлено судом батьки до органу опіки та піклування з проханням проведення бесіди у тому числі з дитиною не зверталися, та відповідної згоди не надавали. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 239 СК України у разі скасування усиновлення припиняються на майбутнє права та обов`язки, що виникли у зв`язку з усиновленням між дитиною та усиновлювачем і його родичами; у разі скасування усиновлення відновлюються права та обов`язки між дитиною та її батьками, іншими родичами за походженням. Згідно із ч. 5 ст. 239 СК України, у разі скасування усиновлення дитина має право на збереження прізвища, імені та по-батькові, які вона одержала у зв`язку з усиновленням. В силу ст. 241 СК України, після набрання чинності рішенням суду про визнання усиновлення недійсним або скасування усиновлення суд у місячний строк зобов`язаний надіслати копію рішення до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Орган державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про скасування усиновлення або визнання його недійсним вносить відповідні зміни до актового запису про народження дитини. Таким чином, враховуючи наведене, суд приходить до висновку про необхідність скасування усиновлення [PERSON] , її усиновителем [PERSON] , встановленого за рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 20 квітня 2018 року та внесення змін до актового запису про народження, шляхом поновлення відомостей, записаних до усиновлення дитини та виключення з актового запису відомостей про усиновлювача, а саме: змінивши записи про батька дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] » та по-батькові з « [PERSON] » на « [PERSON] ».

Outcome: approved