Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, третя особа Четверта запорізька державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, яка у подальшому була уточнена. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що [INFO] помер його рідний брат [PERSON] , [INFO] . Після його смерті відкрилась спадщина на все належне йому майно, в тому числі на квартиру за адресою [ADDRESS] . Вказана квартира була одержана їхнім батьком, інвалідом і ветераном війни у 1980 році на сім`ю з 4-х осіб. Батько помер у 2005 році. Із заявою про намір прийняти частину спадщини після його смерті він не звертався. У 2016 році померла їхня мати, яка була зареєстрована і проживала разом з братом за тією ж адресою. Він вчасно звернувся з заявою про намір прийняти частину спадщини після її смерті. Його брат ніколи не був одружений, дітей не мав. На момент початку повномасштабного вторгнення 24.02.2022 він знаходився у м. Мелітополь, де проживала одна з близьких йому жінок. З невідомих причин він не зміг виїхати і загинув на окупованій території. Маючи намір прийняти спадщину після смерті брата, 12.10.2023 він звернувся до Четвертої державної нотаріальної контори, проте у прийнятті заяви йому було відмовлено в зв`язку з пропуском встановленого законодавством строку на прийняття спадщини. Йому було роз`яснено, що питання про визначення додаткового строку для подання заяви може бути вирішено судом. Вважає, що наданий законом строк для прийняття спадщини був пропущений ним з поважних причин. 24.02.2022 на початку повномасштабного вторгнення позивач з сім`єю виїхав у м. Київ. Його брат знаходився у [PERSON] і потрапив в окупацію. Протягом 2022 року та початку 2023 року він намагався зв`язатися з ним, але безрезультатно. Ніхто зі спільних знайомих нічого про нього не знав, але припускали, що він виїхав за кордон. Таким чином брат вважався зниклим без вісти. 31.03.2023 позивач подав заяву у Службу розшуку зниклих, а також на номер 102 та у Дніпровський райвідділ поліції м. Київ. 12.08.2023 Мелітопольським райвідділом поліції йому було надано письмову відповідь про загибель брата, витяг з ЄРДР та лікарське свідоцтво про смерть. Згідно з висновками поліції,смерть брата настала [INFO] у м. Мелітополь, де його знайшли повішеним. Згідно цих документів розслідуванням причин смерті на окупованій території ніхто не займався, справу закрили 27.05.2022. На підставі рішення суду від 26.08.2023 за його заявою був встановлений факт смерті його брата. Протягом вересня та початку жовтня 2023 року він намагався відкрити спадкову справу у м. Київ, однак отримав усну відмову як у державного так і у приватного нотаріуса, після чого повернувся до м. Запоріжжя та звернувся до нотаріальної контори. Посилаючись на викладені обставини, просить визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті брата [PERSON] .. Ухвалою судді від 01.11.2023 позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків. Ухвалою судді від 28.11.2023 відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. 22.01.2024 підготовче провадження по справі закрито та справу призначено до розгляду по суті, про що постановлено ухвалу з занесенням до протоколу судового засідання. Позивач в судове засідання не з`явився, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, справу розглянути у його відсутність, про що суду подав письмову заяву. 22.01.2024 в судовому засіданні пояснив, що померлий [PERSON] є його рідним братом. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді квартири в м. Запоріжжі. Після отримання рішення суду про встановлення факту смерті брата, він одразу звернувся до нотаріальної контори в м. Києві, де отримав письмові роз`яснення, згідно яких йому необхідно звернутись до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. У зв`язку з тим, що ним було пропущений строк звернення для прийняття спадщини, він звернувся до суду з відповідною позовною заявою, а також до Четвертої запорізької державної контори в м. Запоріжжя, тобто за місцем відкриття спадщини. Представник відповідача Територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради в судове засідання не з`явився. 10.01.2024 від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, у якому вона зазначила, що за умови доведення позивачем всіх обставин, на які він посилається та враховуючи, що права територіальної громади міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради не можуть бути порушені, при вирішенні справи покладається на розсуд суду, справу просила розглянути без участі представника. Представник третьої особи, державний нотаріус Четвертої запорізької державної нотаріальної контори Бережко С.М. в судове засідання не з`явився, просив справу розглядати без його участі, про що до суду подав письмову заяву. У зв`язку із неявкою сторін, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. ст.81,83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , його батьками зазначені [PERSON] , [PERSON] , про що Виконавчим комітетом Високівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області актовий запис № 34, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим повторно серії [NUMBER] (а.с.7). [PERSON] народився [INFO] , його батьками є [PERSON] , [PERSON] , актовий запис про народження № 1506, про що свідчить Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження від 22.08.2023 (а.с.8). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим повторно (а.с.14). Згідно з свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим повторно, [PERSON] померла [INFO] в м. Запоріжжя (а.с.13). Після смерті [PERSON] 25.02.2017 Четвертою запорізькою державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 54/2017 (а.с.15). [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] в м. Мелітополь, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] з позначкою «запис поновлено» (а.с.9). Згідно з Витягом з ЄРДР за № 12022082140000394, 24.05.2022 Мелітопольським районним управлінням поліції ГУНП в Запорізькій області внесені відомості до ЄРДР за ч.1 ст.115 КК України про те, що 24.05.2022, приблизно о 18 годині за адресою: [ADDRESS] за місцем мешкання виявлено труп [PERSON] , 1966 року народження, який покінчив з життям самогубством шляхом повішання (а.с.10). Причиною смерті [PERSON] , який помер [INFO] в м. Мелітополь, є механічна асфіксія внаслідок стиснення органів шиї зашморгом, про що зазначено у лікарському свідоцтві про смерть № 373-М та довідці про причину смерті від 25.05.2022 (а.с.11-12). Згідно з свідоцтвом про право власності на житло № [NUMBER] від 06.05.1998, та висновком про реєстрацію домоволодіння, квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.31). 17.10.2023 [PERSON] . Четвертою запорізькою державною нотаріальною конторою надано роз`яснення щодо необхідності звернення до суду у зв`язку із пропуском строку для прийняття спадщини (а.с.16). 21.11.2023 Четвертою запорізькою державною нотаріальною конторою на підставі заяви [PERSON] заведено спадкову справу № 283/2023 після померлого [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , згідно матеріалів якої інших спадкоємців крім [PERSON] немає (а.с. 44-61). Постановою державного нотаріуса Четвертої запорізької державної нотаріальної контори Бережко С.М. від 21.11.2023 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке належало померлому [INFO] [PERSON] у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини (а.с.62-63). Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України). Відповідно до частини першої, другої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Частиною першою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. У частині першій статті 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (частина перша статті 1272 ЦК України). Згідно з частиною другою статті 1272 ЦК України за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. У частині третій цієї статті зазначено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року). Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя. Тобто Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства. Гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. З досліджених під час розгляду справи доказів та обставин справи вбачається, що позивач не скористався своїм правом на звернення із заявою про прийняття спадщини з поважних причин, а саме на момент закінчення строків для прийняття спадщини у зв`язку із воєнними діями на території м. Запоріжжя виїхав до м. Києва разом із родиною, а брат залишився на окупованій території. Про смерть брата йому стало відомо лише в серпні 2023 року після чого він одразу звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, суд дійшов висновку, що строк подачі до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини [PERSON] пропущений з поважних причин, а тому суд визнає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved