Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-19 00:00:00

І. Суть позовної заяви 1.1. 12.01.2024 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 19.06.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №734. Також, позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на утримання їх малолітніх дітей:\~ [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, починаючи з 11.01.2024 року до досягнення старшою дитиною повноліття, тобто до [INFO] , в подальшому 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання [PERSON] , [INFO] , до досягнення нею повноліття, тобто до [INFO] , щомісячно, з дати подання позовної заяви. 1.2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спільне життя з відповідачем не склалося, останнім часом стали виникли непорозуміння, сварки, що привело до втрати почуття взаємоповаги та любові. Шлюбні стосунки та ведення спільного господарства припинено з липня 2023 року і позивачка не має наміру їх поновлювати. Вона переконана, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе і суперечить їх інтересам. Майновий спір на момент звернення із позовом відсутній. Діти проживають разом з нею і знаходяться на її утриманні. Відповідач на даний час від надання допомоги в утриманні дітей у добровільному порядку ухиляється, тому вона вимушена звернутися до суду. ІІ. Процедура та позиції сторін 2.1.\~\~ \~Відповідно до протоколу автоматичного розподілу справ між суддями від 12.01.2024 року, справа №946/286/24 передана на розгляд судді Бальжик О.І. 2.2. 17.01.2024 року ухвалою суду справу відкрито провадження та призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін відповідно до ст.274 ЦПК України. 2.3. Сторони, будучи своєчасно та належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися, звернувшись із заявами про підтримання та визнання позовної заяви, відповідно, та розгляд справи у їх відсутність. 2.4. Під час розгляду справи повне фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалося у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України. ІІІ. Фактичні обставини та докази на їх підтвердження 3.1. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 19.06.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №734 (а.с.13). 3.2. Від спільного шлюбу сторони мають малолітніх дітей:\~ [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ,\~які проживають\~спільно з\~позивачкою (а.с. 14-15). ІV. Релевантні джерела права та акти їх застосування 4.1. Вирішуючи позовні вимоги про розірвання шлюбу, суд виходить з такого. Статтею ст.56 СК України передбачено право дружини та чоловіка на особисту свободу, у тому числі й на припинення шлюбу. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. За змістом ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сторони припинили шлюбні стосунки та ведення спільного господарства, тому на даний час шлюб між ними носить виключно формальний характер. Майновий спір та спір про місце проживання дітей у сторін на час розгляду справи відсутній. Приймаючи до уваги, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін та їх дітей, їх особисті та майнові права після розірвання шлюбу не будуть порушені, суд дійшов до висновку, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсному волевиявленню сторін і шлюб може бути розірваний. 4.2. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, суд виходить з такого. Відповідно до ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. \~ Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого\~частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Стаття 184 СК України передбачає, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Частина 1 статті 191 СК України визначає, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Беручи до уваги необхідність врегулювання виниклих між сторонами аліментних правовідносин на принципах справедливості, сумлінності і розумності, рівності батьків щодо обов`язку по утриманню дітей, враховуючи вимоги ст.182 СК України та виходячи зі встановленого Законом України «Про державний бюджет України на 2024 рік» прожиткового мінімуму, суд вважає, що заявлений позов, з урахуванням матеріального положення обох сторін, підлягає задоволенню та стягненню з відповідача аліменти на утримання малолітніх дітей:\~ [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, починаючи з 11.01.2024 року до досягнення старшою дитиною повноліття, тобто до [INFO] , в подальшому 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання [PERSON] , [INFO] , до досягнення нею повноліття, тобто до [INFO] , щомісячно, з дати подання позовної заяви. V. Розподіл судових витрат 5.1. Згідно п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України у зв`язку з задоволенням позову з відповідача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 211 гривні 20 копійок із зарахуванням його до спеціального фонду Державного бюджету України.

Outcome: approved