Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-21 00:00:00

23 жовтня 2023 року до Веселинівського районного суду Миколаївської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказала, що за рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 вересня 2023 року з [PERSON] на її користь присуджено стягувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини: сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 3100 гривень щомісячно. Вже після ухвалення рішення про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі з [PERSON] на утримання сина в твердій грошовій сумі 3100 гривень позивачці стало відомо, що відповідач офіційно працевлаштований в м. Краків, Республіка Польща. Він отримує стабільний високий прибуток та має можливість перераховувати дитині грошові кошти, визначені в частині від його офіційного заробітку. Зазначає, що вона не працює, оскільки здійснює постійний догляд за дитиною - інвалідом, отримуваного нею доходу недостатньо, доходів з будь-якої іншої діяльності не має, тому сама не спроможна забезпечити належний рівень життя дитині, яка на теперішній час потребує значно більших грошових коштів для її утримання та всебічного розвитку. У зв`язку з наведеними обставинами, просить суд змінити спосіб стягнення аліментів з твердої грошової суми у розмірі 3100 гривень на 1/3 частку усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибула, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. В судовому засіданні забезпечила участь свого представника - адвоката Луконіної Н.В. (в режимі відеоконференції), яка позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, надала згоду на заочний розгляд справи. Також зазначила, що позивач ніде не працює, оскільки здійснює постійний догляд за дитиною - інвалідом, отримуваного нею доходу недостатньо, доходів з будь-якої іншої діяльності не має, тому сама не спроможна забезпечити належний рівень життя дитині, яка на теперішній час потребує значно більших грошових коштів для її утримання та всебічного розвитку. У зв`язку з наведеними обставинами, просить суд змінити спосіб стягнення аліментів з твердої грошової суми у розмірі 3100 гривень на 1/3 частку усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Відповідач [PERSON] в судові засідання: 26.01.2024 року та 22.02.2024 року не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином за зареєстрованим місцем проживання, що підтверджується поштовими конвертами, які повернулись до суду з відмітками "адресат відсутній за вказаною адресою; за кордоном". Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не повідомив суд про причини неявки в судові засідання, відзиву на позовну заяву не подав, та те, що представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи, то суд вважає за необхідне розглядати справу в заочному порядку на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши вступне слово представника позивача - адвоката Луконіної Н.В. (в режимі відеоконференції), дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та наданих доказів, дійшов наступного висновку. Так, судом встановлено, що батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , є - позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 10). Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 вересня 2023 року, яке набрало законної сили 19 жовтня 2023 року, з [PERSON] на користь [PERSON] присуджено стягувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини: сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 3100 гривень щомісячно, що підтверджується копією рішення суду (а.с. 15-17). Вже після ухвалення рішення про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі з [PERSON] на утримання сина в твердій грошовій сумі 3100 грн, позивачці стало відомо, що відповідач офіційно працевлаштований в м. Краків, Республіка Польща. Він отримує стабільний високий прибуток та має можливість перераховувати дитині грошові кошти, визначені в частині від його офіційного заробітку. Крім того, висновком ВЛК КНП ММР ЦПМСД №1 №36 від 07.09.2023 року [PERSON] [INFO] , надано статус дитини - інваліда з дитинства в віці до 18 років, що свідчить про необхідність отримання додаткової матеріальної підтримки з боку батька (а.с. 12). Таким чином, позивач вважає, що розмір аліментів, який стягнений Ленінським районним судом м. Миколаєва в твердій грошовій сумі 3100 гривень, з урахуванням матеріального стану відповідача та стану здоров`я та потреб дитини є недостатнім для гармонійного та повноцінного розвитку дитини, забезпечення усіх потреб сина, та враховуючи його хворобу, рівень витрат на дитину постійно зростає. За змістом ст. 51 Конституції України дитинство являється об`єктом охорони держави. Згідно з ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, у зв`язку з покращенням матеріального становища платника аліментів одержувач аліментів може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення їх розміру. При цьому, на відміну від зміни розміру аліментів (ст. 192 СК України), визначених за рішенням суду, законом не визначено переліку підстав для зміни способу стягнення аліментів. Право вимагати заміни способу присудження аліментів може обумовлюватися мінливістю життєвих обставин, зазначених ст.182 - 184 СК України. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 2 статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Змінюючи спосіб стягнення аліментів з платника суд має визначити їх розмір за правилами, встановленими ст. 182 СК України, тобто з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей і інших утриманців, наявності рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведених стягувачем аліментів витрат платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інших обставини, що мають істотне значення. При цьому суд повинен враховувати встановлені ч. 2 ст. 182 СК України гарантії прав дитини, а саме: розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду (постанова Верховного Суду України № 6-143цс13 від 05 лютого 2014 року). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не лише норма ст. 192 СК України, але й низка інших норм, які регулюють обов`язок батьків утримувати своїх дітей, зокрема: ст. 181 «Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину», ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі». Позовні вимоги позивача про зміну способу стягнення аліментів ґрунтуються на недостатності суми фактично стягуваних аліментів для забезпечення потреб неповнолітньої дитини, яка до того ж ще й дитина-інвалід з дитинства. В будь-якому випадку, відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України право обирати та змінювати спосіб стягнення аліментів на утримання дітей належить стягувачу. Аналізуючи зміст наведених вище норм законодавства, суд зважує на те, що присуджуючи аліменти, суд має чітко зазначити спосіб їх стягнення - у частці від доходу або у твердій грошовій сумі. Мінімальний розмір аліментів - законодавча гарантія, яка застосовуються незалежно від рішення суду. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. Діюче законодавство надає позивачу право обирати спосіб стягнення аліментів на утримання дитини, а при необхідності - змінювати його. Позивач скористалася своїм правом, визначивши способом стягнення аліментів - їх присудження у частці від доходу батька. Крім того, закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Відповідно до частини першої та другої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Також необхідно зауважити, що відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» (на час звернення з позовом - 23.10.2023 року) з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум на дитину віком до 6 років складає 2272 грн. (50% = 1136 грн.), а на дитину віком від 6 до 18 років складає 2833 грн. (50% = 1416,50 грн.). Таким чином, державою щорічно встановлюється прожитковий мінімум для основних соціальних і демографічних груп населення для загальної оцінки рівня життя в Україні. Зважаючи на щорічне зростання прожиткового мінімуму, не потребує доведення той факт, що вартість життя щорічно зростає, що впливає на матеріальний стан позивача. Таким чином, суд вважає, що розмір аліментів, який стягується з відповідача на утримання дитини в розмірі 3100 гривень, є недостатнім розміром аліментів, тоді як розмір стягуваних аліментів, має бути достатнім задля створення рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Позивач [PERSON] не працює, оскільки здійснює постійний догляд за дитиною - інвалідом, а тому самостійно не спроможна забезпечити належний рівень життя дитині, яка на теперішній час потребує значно більших грошових коштів для її утримання та всебічного розвитку. Приймаючи до уваги вищенаведене, а також враховуючи знецінення коштів внаслідок інфляції, постійного подорожчання усіх груп товарів для дітей, постійного зростання цін на продукти харчування, речі першої необхідності у зв`язку з чим матеріальний стан позивачки погіршився, при цьому потреби на дитину зросли, в силу її інвалідності та стану здоров`я, відтак збільшилися видатки на проживання, що виключає можливість забезпечувати належне та повноцінне утримання дитини з розміру аліментів, визначеному у рішенні Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 вересня 2023 року. На думку суду, збільшення прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку одночасно, є доказом зміни (погіршення) майнового стану того з батьків, з яким проживає дитина, оскільки потребує значно більших витрат на її утримання. Судом також встановлено, що відповідач працевлаштований в Республіці Польща, де він отримує стабільний прибуток, що свідчить про те, що він має можливість сплачувати дитині грошові кошти, визначені в частині від його заробітку. Той факт, що відповідач перебуває в Польщі, де працевлаштований та отримує постійний дохід, підтверджується скріншотами виписок з сервісу Приват 24 про отримання позивачкою переказів від відповідача в системі TRANSFERGO з Польщі (а.с. 21-23). Разом з тим, суд також вважає, що за віком відповідач [PERSON] є працездатною особою, доказів на предмет скрутного матеріального становища чи незадовільного стану здоров`я саме станом на момент розгляду справи в суді, які б унеможливлювали ним сплату аліментів на утримання неповнолітньої дитини у частці від його доходів суду не подав, інших утриманців не має, то за таких обставин суд дійшов висновку про можливість змінити спосіб стягнення аліментів з твердої грошової суми у розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на частку від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця до досягнення дітьми повноліття. Крім того, варто зазначити, що Європейський суд з прав людини зауважив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особливу увагу слід приділяти найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення від 07 грудня 2006 року у справі "Хант проти України" Case of HUNT v. UKRAINE, №31111/04, § 54). Оскільки відповідач [PERSON] не має жодних інших утриманців, є працездатною особою, працює та отримує стабільний щомісячний дохід, то має забезпечити дитині не тільки мінімальний рівень життя, а достойний рівень, виходячи з принципу добросовісності та розумності (ч. 9 ст. 7 СК України). Однак варто зазначити, що доказів того, що відповідач [PERSON] має дохід, який надасть йому можливість сплачувати аліменти у розмірі 1/2 частини від всіх видів своїх доходів щомісячно, позивачем не надано. Також стягнення аліментів на одну дитину у розмірі 1/2 від всіх видів доходу боржника не передбачено і законодавством, оскільки законом передбачено стягнення аліментів на одну дитину в розмірі 1/4 від всіх видів доходу боржника. Натомість стягнення аліментів на одну дитину в розмірі, більшому ніж 1/4 від всіх видів доходу боржника можливо тоді, коли позивач доведе, що місячний дохід відповідача є достатньо великим, тобто, що відповідач спроможний сплачувати аліменти в більшому розмірі ніж 1/4. В даній справі, на думку суду, позивач не довела, що відповідач спроможний сплачувати аліменти в більшому розмірі ніж 1/4 від його доходів, а саме в розмірі 1/2 від всіх видів доходу боржника. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а тому розмір аліментів необхідно визначити в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходів) відповідача. Така зміна способу стягнення аліментів буде відповідати інтересам всіх учасників даних правовідносин та засадам справедливості, добросовісності та розумності. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Таким чином, підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 1073, 60 гривень, від сплати якого при зверненні до суду із цим позовом позивач була звільнена. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial