Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-20 00:00:00

В провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом Акціонерного товариства «Криворізького теплоцентраль» до [PERSON] про стягнення заборгованості за послугу з постачання теплової енергії. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що державне підприємство «Криворізька теплоцентраль» 16.03.2017 року перетворено у Публічне акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль», про що внесені дані до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Згідно з рішенням виконавчого комітету Криворізької міської ради №343 від 12.10.2011 року «Про надання згоди на передачу окремих об`єктів теплопостачання від Комунального підприємства «Криворіжтепломережа» до Державного підприємства «Криворізька теплоцентраль» до ДП «Криворізька теплоцентраль» передано об`єкти теплопостачання у Довгинцівському, Жовтневому, Інгулецькому та Саксаганському районах міста. Таким чином, з 01.10.2013 року виконавцем послуги з теплопостачання та гарячого водопостачання для будинку [ADDRESS] є Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль». Відповідно до Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності власником 1/2 частини нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS] є Відповідач. Дане нежитлове приміщення вбудоване у перший поверх житлового будинку загальною площею 89.6 кв.м. З урахуванням зазначеного, Відповідачу належить 44,8 кв.м. АТ «Криворізька теплоцентраль», як виконавцем послуги з постачання теплової енергії, 01.10.2021 року на своєму офіційному сайті: https://tec.dp.ua було розміщено Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії за посиланням: [INFO] , який є публічним договором приєднання. Так як протягом 30 днів з дня опублікування Типового договору, на адресу АТ «Криворізька теплоцентраль» не надходило документів про рішення власників багатоквартирного будинку [ADDRESS] про обрання моделі договірних відносин, з 01.11.2021 року з ФО [PERSON] фактично укладено Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії. У Заявника даний Типовий договір з Відповідачем обліковується за реквізитами № 3285/жб від 01.11.2021 року. Приміщення відповідача обладнане індивідуальною системою опалення, а тому заборгованість утворилася у зв`язку з несплатою боргу за спожитий обсяг теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, що складається з: обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку; обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення. В будинку [ADDRESS] встановлено комерційний прилад обліку теплової енергії, що підтверджується актом технічного огляду приладу обліку теплової енергії від 07.10.2019 року. Згідно із Свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки від 05.09.2019 теплолічильник відповідає встановленим вимогам стандарту. Прилад-розподілювач теплової енергії в зазначеному будинку не встановлено, тому розподіл обсягу спожитої енергії по будинку здійснюється з урахуванням приладу комерційного обліку і пропорційно опалювальній площі приміщення. Таким чином, згідно з показаннями приладу комерційного обліку у період з 01.11.2021 року по 31.03.2023 року відповідачем було спожито теплову енергію у розмірі 2,27 Гкал на загальну суму 12 131,47 грн. та плати за абонентське обслуговування у розмірі 8,34 грн., а всього 12 139,81 грн. Відповідачу, внаслідок порушення ним своїх грошових зобов`язань, нараховано пеню у розмірі 166,20 грн. та 3 % річних - 136,60 грн. Тому, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь суму заборгованості за спожиту теплову енергію у розмірі 12131,47 грн., пеню - 166,20 грн., 3% річних - 136,60 грн. та плату за абонентське обслуговування у розмірі 8,34 грн., а всього 12442,61 грн.. Ухвалою суду від 04.12.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу встановлено строк для надання відзиву. 08.01.2024 року до суду відповідачем надано відзив, в якому зазначено, що ухвалу про прийняття до розгляду та відкриття провадження ним отримана засобами поштового зв`язку 30.12.2023 року, тому надає відзив в строки, визначені ухвалою суду. Однак, з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення встановлено, що ухвалу суду про прийняття до розгляду та відкриття провадження разом з позовною заявою з додатками [PERSON] отримано 15.12.2023 року під підпис. Враховуючи дату отримання відповідачем ухвали суду, останнім днем для надання відзиву є 01.01.2024 року. Відповідно до ст.120 ЦПК України, строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом. Згідно із ст.127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Згідно з ч.5 ст. 12 ільний процесуальний кодекс України (ред. з 15.12.2017); нормативно-правовий акт № 1618-IV від 18.03.2004">ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Будь-яких клопотань про поновлення строку для подання відзиву з зазначенням причин поважності строку для надання відзиву [PERSON] до суду не подано. Враховуючи вищевикладене, суд не приймає відзив [PERSON] на позовну заяву, поданий до суду 08.01.2024 року. Зважаючи на те, що судом не прийнято відзив відповідача, суд не приймає, також і відповідь на відзив представника позивача [PERSON] від 19.01.2024 року. Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Вирішуючи надану справу у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 1/2 нежитлового приміщення, вбудованого в перший поверх 5-ти поверхового житлового будинку, за адресою: [ADDRESS] (а.с. 19). Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать послуги, зокрема, з постачання теплової енергії. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач. Відповідно до п. 1, 5 ч. 2 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. АТ «Криворізька теплоцентраль», як виконавцем послуги з постачання теплової енергії, 01.10.2021 року на своєму офіційному сайті: https://tec.dp.ua було розміщено Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії за посиланням: [INFO] , який є публічним договором приєднання (а.с. 14). Так як протягом 30 днів з дня опублікування Типового договору, на адресу АТ «Криворізька теплоцентраль» не надходило документів про рішення власників багатоквартирного будинку [ADDRESS] про обрання моделі договірних відносин, з 01.11.2021 року з [PERSON] фактично укладено Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії. Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах, зокрема, у постанові від 7 липня 2020р. у справі № 712/8916/17, погоджується з висновками судів про те, що відсутність укладеного письмового договору про надання будь-якого виду комунальних послуг не звільняє відповідачів як споживачів від обов`язку оплати за надані послуги, оскільки у сторін таких спорів є фактичні договірні відносини щодо надання-отримання відповідних житлово-комунальних послуг ВП ВС вказує, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України). У вказаній постанові ВП ВС зазначає, що відповідно до висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, хоч у частині першій статті 19 Закону й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16). Приміщення відповідача обладнане індивідуальною системою опалення, а тому відповідно до ЗУ «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» [PERSON] нараховуються оплата за спожитий обсяг теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, яка складається з: обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку; обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення. Згідно з ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Факт отримання послуги з постачання теплової енергії до житлового будинку за адресою [ADDRESS] , в якому знаходиться приміщення відповідача, підтверджується актами (а.с. 21-24). В період з 01.11.2021 року по 31.03.2023 року позивач надав відповідачу послугу з постачання теплової енергії на загальну суму 12131,47 грн. Позивачем було сформовано та направлено споживачу рахунок-фактуру на оплату послуги з постачання теплової енергії на суму 12139,81 грн. (а.с. 32, 33, 34). Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як зазначено в ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. В силу ч. 1 ст. 9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно розрахунку сума пені становить 166,20 грн., 3% річних становить 136,60 грн. та плата за абонентське обслуговування становить 8,34 грн. (а.с. 41). Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, позовні вимоги АТ «Криворізька теплоцентраль» є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позов АТ «Криворізька теплоцентраль задоволено у повному обсязі, тому сплачений ним судовий збір в сумі 2684,00 грн. підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved