Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-27 00:00:00

05.02.2024 на адресу Садгірського районного суду м. Чернівці надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, який зареєстрований 10 листопада 2016 року Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області. Зазначає, що спільне життя із відповідачем не склалося через те, що кожен має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Відсутність взаєморозуміння призвело до повного розриву стосунків, які наразі припинені. Позивачка вказує, що між нею із відповідачем втрачене почуття кохання, взаєморозуміння та взаємоповага, а сім`я існує лише формально Також позивачка вказує, що збереження сім`ї є неможливим, миритися із відповідачем не бажає, а тому з посиланням на відповідні норми просить суд задовольнити позов та розірвати шлюб. Від відповідача [PERSON] відзив на позовну заяву до суду не надходив. Вказаний вище позов 05.02.2024 переданий на розгляд головуючого судді Асташева\~С.А., згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. Ухвалою судді Садгірського районного суду м. Чернівці Асташева С.А. від 08.02.2024, вказану вище позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення виявлених недоліків. 12.02.2024 на адресу суду надійшла заява про виправлення недоліків із документами на виконання ухвали суду. В подальшому ухвалою судді Садгірського районного суду м. Чернівці Асташева С.А. від 13.02.2024 прийнято позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання\~шлюбудо розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначено на 28.02.2024, про що повідомлено сторони. У судове засідання сторони не з`явилися, хоча належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Позивач [PERSON] скерувала заяву у якій підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Розгляд справи провести за її відсутності. Строк на примирення просила не призначати. Від відповідача [PERSON] також надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Останній позовні вимоги визнав, погодившись на розлучення. Строк на примирення просив не призначати. Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних в суду матеріалів. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.1. ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, розглянувши письмові матеріали справи та подані до суду заяви, встановивши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, ухвалюючи рішення відповідно до вимог ст.263 ЦПК України, дійшов висновку, що позов є обґрунтований і підлягає до задоволення. Так, судом встановлено, що між позивачкою [PERSON] , [INFO] та відповідачем [PERSON] , [INFO] , укладено шлюб 10 листопада 2016 року, який зареєстрований Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, про що складено відповідний актовий запис за №\~1853, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 10 листопада 2016 року. Заходів забезпечення позову та доказів не вживалося. Строк для примирення подружжю не призначався. Зупинення провадження у справі не здійснювалося. Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічне положення містить ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, в якій також зазначено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Частиною 3 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч.1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із ч.2 ст. 114, ст. 115 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та постановлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судом встановлено, що на даний час шлюб носить формальний характер, оскільки сторони припинили сімейно-шлюбні відносини, примирення між ними стало неможливим, як вказує позивачка та не заперечує відповідач, а тому подальше збереження шлюбу порушує передбачене ст.56 Сімейного кодексу України право дружини та чоловіка на особисту свободу. Також позивачка вказує, що подальше перебування у шлюбі суперечить її особистим інтересам, а збереження шлюбу є неможливим. Відповідач скерував до суду заяву у якій не заперечив щодо розлучення із позивачкою та підтвердив бажання розірвати шлюб, вказавши, що примирення неможливе. Оскільки обидві сторони наполягають на розірванні шлюбу то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Аналізуючи вищевикладене та з урахуванням того, що жоден з подружжя не бажає примиритися та зберегти шлюб, позивач просила шлюб розірвати, а відповідач визнав позовні вимоги і також не заперечував проти розлучення, за відсутності обставин, що унеможливлюють розірвання шлюбу, оскільки доказів існування таких суду не надано, суд доходить висновку що шлюб між сторонами слід розірвати. Статтею 113 Сімейного кодексу України, передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Питання про стягнення судових витрат із відповідача позивачка не ставить на розгляд суду. На підставі ст. 51 Конституції України, п. 4 ч.2 ст.18, ст.ст. 24, 56, 104-105, 110, 112 -115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved