Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-27 00:00:00

[PERSON] , в особі представника Прокіп`юк Оксани Юріївни , звернувся в суд з позовом [PERSON] про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визначення ідеальних часток співвласників у спільній сумісній власності, визнання права власності на частку в майні та припинення права спільної сумісної власності, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що він з 26 січня 2001 року перебував у шлюбі з відповідачкою, [PERSON] . Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 02 серпня 2023 року у справі №305/1256/23 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення суду набрало законної сили 04 вересня 2023 року. 04 червня 2008 року у шлюбі сторонами була здійснена купівля земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,07 га, цільове призначення земельної ділянки: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських споруд і будівель, що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки від 04.06.2008, засвідченого приватним нотаріусом Рахівського районного нотаріального округу Маріною А.С. та зареєстрованому в реєстрі за №2462. Покупцем у даному договорі була визначена Відповідачка, на неї також видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії №455527 від 11.11.2008. Мета купівлі вказаної земельної ділянки була для будівництва житлового будинку. Так, надалі, перебуваючи у шлюбі вони розпочали будівництво житлового будинку, однак будівництво такого не завершено, оскільки між ними погіршилися сімейні відносини, що призвело до припинення шлюбу. Будинок тільки розпочатий будівництвом та може бути легко демонтований. Спірна земельна ділянка куплена за кошти зі спільного бюджету подружжя. Постійного місця роботи він не мав, однак систематично виїжджав на заробітки за кордон. Добровільної згоди щодо поділу вказаної земельної ділянки вони не дійшли, на його пропозицію оформити поділ із визначенням часток та права власності, шляхом оформлення нотаріально посвідченого договору, Відповідачка не реагує. Крім того, вона не визнає, що спірна земельна ділянка являється спільною сумісною власністю, мотивуючи тим, що договір купівлі-продажу земельної ділянки та Державний акт на право власності на земельну ділянку видані виключно на її ім`я. Також, це стверджено тим, що Відповідачка ухиляється зареєструвати правовстановлюючий документ на земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно. Однак, оскільки купівля цієї земельної ділянки була здійснена в шлюбі, за участю й грошових коштів позивача, тому вона належить їм на праві спільної сумісної власності. Як співвласник земельної ділянки він не може ні заповісти, ані відчужити, ні забудувати свою земельну частку, яка знаходиться в спільній сумісній власності. Це неможливо, оскільки не визначена ідеальна частка, яка належить йому. Тобто без визнання земельної ділянки об`єктом спільної сумісної власності подружжя, бо така юридично оформлена на Відповідачку, відтак ідеальної частки він не може реалізувати своє конституційне право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Враховуючи вказані обставини, норми права, позицію вищих судів України щодо аналогічних справ, його бажання і прохання до суду визнати земельну ділянку розміром 0,07 га, з кадастровим номером 2123655500:05:003:0070, цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану по [ADDRESS] , об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визначити розмір ідеальних часток по 1/2 частині у праві спільної власності за кожним зі співвласників земельної ділянки, визнати за ним право власності на 1/2 ідеальної земельної частки, припинити право спільної сумісної власності подружжя, є обґрунтованим і законним. Його позиція та вимоги відповідають не тільки вищевказаним нормам права, але і підходам, викладеним у постановах Верховного Суду №452/4039/21, №654/241/19, №725/2577/17, №452/4039/21, №753/1902/21. Відповідно до Звіту оцінки майна земельної ділянки, загальною площею 0,07 га, кадастровий номер 2123655500:05:003:007, що розташована за адресою: [ADDRESS] , здійсненої оцінювачем СОД ТОВ «ЦЕНТР ОЦІНКИ «ЕПОС», [PERSON] , ринкова вартість об`єкта оцінки складає без ПДВ 123828 (сто двадцять три тисячі вісімсот двадцять вісім) гривень. З огляду на викладене просить визнати земельну ділянку з кадастровим номером 2123655500:05:003:0070, площею 0,07 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану по [ADDRESS] , об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Визначити розмір ідеальних часток співвласників [PERSON] та [PERSON] у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 2123655500:05:003:0070, площею 0,07 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану по [ADDRESS] , а саме: за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , мешканцем [ADDRESS] , 1/2 ідеальну земельну частку, та [PERSON] , [INFO] , мешканкою [ADDRESS] ідеальну земельну частку. Визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , мешканцем [ADDRESS] , право власності на 1/2 ідеальної частки у земельній ділянці з кадастровим номером 2123655500:05:003:0070, площею 0,07 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану по [ADDRESS] . Право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 2123655500:05:003:0070, площею 0,07 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану по [ADDRESS] - припинити. Ухвалою Рахівського районного суду Закарпатської області від 29.11.2023 було відкрито провадження у даній справі, розгляд справи визначено провести в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання на 13:10 годин 17 січня 2024 року. Відповідачці було направлено ухвалу про відкриття провадження в справі одночасно з копією позовної заяви та доданих до неї документами та запропоновано протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву і докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача та документи, що підтверджують надіслання відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи. Поштове відправлення, що було направлене [PERSON] , повернуто до суду без вручення з відміткою уповноваженої особи Укрпошти "Адресат відсутній за вказаною адресою", у зв`язку з чим повідомлення про виклик до суду було опубліковано на офіційному сайті судової влади, отже, відповідно до п. 4 ч. 8 та ч. 11 ст. 128 ЦПК України, [PERSON] повідомлена про відкриття провадження у справі, а також дату, час та місце розгляду справи належним чином. Представник позивача Прокіп`юк Оксана Юріївна в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та просила позов задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві. Відповідачка, [PERSON] , будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання 06.02.2024 та 28.02.2024 не з`явилася. Відзиву не подавала. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що Відповідачка у встановлений законом строк відзив не подала, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у справі матеріалів. Дослідивши матеріали справи, всебічно й повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи й вирішення спору по суті, суд приходить до такого висновку. У даній справі встановлено, що між сторонами існує спір, предметом якого являється земельна ділянка кадастровим номером 2123655500:05:003:0070, площею 0,07 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану по [ADDRESS] . Статтею 69 СК України передбачено право дружини і чоловіка на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Так, дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою, зокрема, уклавши договір про поділ майна, що є у спільній сумісній власності. Якщо об`єктом поділу є нерухоме майно, тоді такий договір укладається у письмовій формі та підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню (частина друга статті 69 СК України). Поділ спільного майна подружжя означає припинення права спільної сумісної власності подружжя на це майно і виникнення на її основі приватної (роздільної) власності або спільної часткової власності подружжя. Поділ спільного майна може здійснюватися в добровільному порядку за рішенням самого подружжя або в судовому порядку за наявності між ними спору. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічні положення містяться у частині другій статті 372 ЦК України. Як роз`яснено судам у пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто, речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Стаття 355 ЦК України передбачає два види спільної власності осіб: спільна сумісна або спільна часткова. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом (частина перша статті 357 ЦК України). Зазначені положення ЦК України збігаються з положеннями СК України щодо правового режиму спільного майна подружжя. Відповідно до статті 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Відповідно до ст. 86 Земельного кодексу України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток, учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Згідно з ч. 1, 3 ст. 88 Земельного кодексу України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників, а у разі недосягнення згоди учасник спільної часткової власності має право вимагати у судовому порядку виділення належної йому частки зі складу земельної ділянки. Відповідно до ч. 3, 4, 5 ст. 89 Земельного кодексу України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 №20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Враховуючи вказані обставини, норми права, позицію вищих судів України щодо аналогічних справ, визнання земельної ділянки розміром 0,07 га, з кадастровим номером 2123655500:05:003:0070, цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по [ADDRESS] , об`єктом спільної сумісної власності подружжя, зі співвласників земельної ділянки, визнання за позивачем права власності на 1/2 ідеальної земельної частки, є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Водночас суд прийшов до висновку про необхідність відмовити у задоволенні вимоги позивача [PERSON] про припинення права спільної сумісної власності на спірну земельну ділянку. Так, статтею 355 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Стаття 356 Цивільного кодексу України передбачає, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Зі змісту стаття 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Розглядаючи касаційну скаргу Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.01.2024 № 523/14489/15-ц (14-22цс20) зробила правовий висновок про те, що ефективним способом захисту спільного майна подружжя вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна. Окрема вимога припинити право спільної сумісної власності є неефективним способом захисту. Отже, визначаючи розмір ідеальних часток у спільному майні - по 1/2 частці земельної ділянки розміром 0,07 га, з кадастровим номером 2123655500:05:003:0070, цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по [ADDRESS] , право власності [PERSON] та [PERSON] набуває статусу спільної часткової власності, тобто припиняється їх право спільної сумісної власності відповідно до закону, й задоволення такої вимоги як припинення права спільної сумісної власності не призведе до поновлення порушеного права позивача, тобто є неефективним способом захисту. Відповідно до ч. 8 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Вимоги розподілу судових витрат позивач не пред`явив. На підставі викладеного,

Outcome: partial