Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-26 00:00:00

15.06.2023 року до Кіровського районного суду міста Дніпропетровська на підставі ухвали Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.04.2023 року про передачу справи для розгляду за підсудністю надійшли матеріали цивільної справи №932/3608/23, з урахуванням ухвали суду від 19.09.2023 року, за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» (представник позивача - адвокат Білий В.С., далі - ПрАТ «СК «УНІКА», позивач) до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] , Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС», про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якій позивач просить суд: - стягнути з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 25659,10 грн; - стягнути з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» судовий збір у розмірі 2684,00 грн. І. Стислий виклад позиції учасників справи. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 13.11.2019 року між ПрАТ «СК «УНІКА» та [PERSON] був укладений договір добровільного страхування №005055/4600/0000103 транспортного засобу «Hyundai Accent», д.н.з. [NUMBER] , відповідно до Закону України «Про страхування». Так, 04.03.2020 року в м. Дніпрі за участю транспортного засобу «Mercedes Benz», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , та автомобіля «Hyundai Accent», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), внаслідок чого було пошкоджено автомобіль «Hyundai Accent», д.н.з. [NUMBER] . Відповідно до постанови Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 07.04.2020 року, справа №932/3329/20, ДТП сталася внаслідок порушення водієм [PERSON] Правил дорожнього руху (далі - ПДР), та така є винною особою. На підставі заяви потерпілої особи на підставі договору добровільного страхування транспортного засобу та на підставі вимог Закону України «Про страхування», позивач склав страховий акт №00346259, яким визначений розмір страхового відшкодування в сумі - 124709,10 грн (ПД №150077). На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність винуватця дорожньо-транспортної пригоди за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу 04.03.2020 року в м. Дніпрі була застрахована відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в АТ «СГ «ТАС», згідно з полісом АО006017213; ліміт відповідальності згідно з полісом становить - 100000,00 грн, франшиза - 950,00 грн. Таким чином, АТ «СГ «ТАС» є зобов`язаною особою як страховик відповідача в розмірі - 99050,00 грн, та позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача на його користь різниці між сумою страхового відшкодування ПрАТ «СК «УНІКА» та сумою страхового зобов`язання АТ «СГ «ТАС» у розмірі 25659,10 грн (124709,10 грн - 99050,00 грн = 25659,10 грн). 12.09.2023 року відповідач подала до суду відзив на позовну заяву (представник відповідача - адвокат Рижик Р.О.), в якому сторона відповідача заперечує проти задоволення позовних вимог та просить суд відмовити у їх задоволенні. Як пояснив представник відповідача, дійсно 04.03.2020 року у м. Дніпрі мала місце ДТП за участі транспортних засобів відповідача як винуватця ДТП та [PERSON] як потерпілої особи. Згідно з інформацією з сайту Моторного (транспортного) страхового бюро України поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів - договір №005055/4600/0000103 від 13.11.2019 року, укладений з [PERSON] відсутній. Тому, на думку представника відповідача, взагалі невідомо чи був він дійсний на момент ДТП 04.03.2020 року. Сума страхового відшкодування [PERSON] , згідно із заявою про страхове відшкодування, з вирахуванням франшизи, становить 35151,00 грн, яка була перерахована на реквізити [PERSON] . Відповідно до платіжного доручення №150077 від 06.05.2020 року, платник ПрАТ «СК «УНІКА» здійснило страхове відшкодування за договором №005055/4600/0000103 від 13.11.2019 року [PERSON] у сумі 124709,10 грн. Так, посилаючись на норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», представник відповідача вказує, що позивач не має законних підстав для відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП. Тому відповідач вважає позовні вимоги незаконними та необґрунтованими, такими, що не можуть бути задоволені. 29.09.2023 року засобами електронного зв`язку представник позивача подав до суду відповідь на відзив, в якій, окрім зазначеного вище, додав, що позивач, який є страховиком потерпілої особи, виконав свої зобов`язання за договором відповідно до його умов, здійснивши відшкодування завданих збитків, а саме у розмірі 124709,10 грн. Страховик відповідача визнав вимоги ПрАТ «СК «УНІКА» обґрунтованими та визнав свої зобов`язання, відшкодував витрати, пов`язані із відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу. При цьому представник позивача наголосив на тому, що дійсно договір (поліс) обов`язкового страхування між [PERSON] та позивачем не укладався, оскільки між ними був укладений договір добровільного страхування транспортного засобу, а відтак до правовідносин, що виникли між ними, застосовуються норми Закону України «Про страхування» та Цивільного кодексу України щодо володіння, користування і розпорядження майном (майнове страхування). Також у відзиві на позов представник позивача зазначив, що позивач поніс витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн, на підтвердження чого надав суду відповідні докази. Треті особи не подавали до суду письмові пояснення по суті спору. Під час судового засідання відповідач та її представник заперечували проти задоволення позовних вимог та просили суд відмовити у їх задоволенні. За поясненнями представника відповідача, сталася ДТП, у скоєнні якого було визнано винною відповідача - [PERSON] . Між [PERSON] та АТ «СГ «ТАС» не було укладено договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та відсутній страховий поліс. З урахуванням цього, на думку сторони відповідача, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 23.06.2023 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Ухвалою суду від 19.09.2023 року було задоволено заяву представника відповідача та залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, в цивільній справі №932/3608/23: [PERSON] (адреса місця проживання: [ADDRESS] ; РНОКПП [NUMBER] ; моб. тел.: [NUMBER] ); Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» (адреса місцезнаходження: 03062, м. Київ, пр-т Перемоги, 65; код ЄДРПОУ 30115243). У судове засідання 27.02.2024 року з`явились відповідач та її представник. Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, належним чином були повідомлені про час, дату та місце розгляду справи. Позивач разом з позовом подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, а треті особи не повідомили суд про причини неприбуття у судове засідання. Суд, заслухавши думки відповідача та її представника, на підставі положень ст. ст. 128, 211, 223 ЦПК України розглянув справу за відсутності інших учасників справи за наявними в матеріалах справи письмовими доказами. Під час судового розгляду справи суд заслухав усні пояснення відповідача та її представника, дослідив письмові докази, що містяться в матеріалах справи, заслухав заключні позиції сторони відповідача, та 27.02.2024 року у судовому засідання було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. Судом встановлено, що постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07.04.2020 року, справа №932/3329/20, у справі про адміністративне правопорушення, [PERSON] було визнано винною у вчиненні правопорушення, що сталось 04.03.2020 року, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у доход держави у розмірі 340,00 грн, стягнуто з [PERSON] судовий збір в розмірі 420,40 грн. Вказана постанова суду набрала законної сили станом на 21.04.2020 року. Відповідно до сертифіката №00346259, складеного комісією позивача, сума страхового відшкодування по страховому випадку 04.03.2020 року складатиме 124709,10 грн. При цьому за змістом сертифікату, з вартості відновлювального ремонту виключається вартість пофарбування переднього бамперу, оскільки на момент страхового випадку він був пошкоджений в лівій частині пошкодженого ЛКП ці пошкодження не відносяться до страхового випадку та були зафіксовані на фото та в протоколі огляду по справі №00338103. Відповідно до страхового акта №00346259 від 05.05.2020 року, затвердженого заступником директора департаменту врегулювання збитків [PERSON] , страхувальник: [PERSON] за договором страхування №005055/4600/0000103 від 13.11.2019 року, застрахований транспортний засіб: «Hyundai Accent», д.н.з. [NUMBER] , дата страхової події: 04.03.2020 року, дата повідомлення про подію: 04.03.2020 року, вартість матеріального збитку, з урахуванням зносу, - 124709,10 грн, сума страхового відшкодування - 124709,10 грн; висновок комісії: на підставі наявних документів вказана подія кваліфікована як страховий випадок, згідно з актом та за умовами договору страхування №005055/4600/0000103 від 13.11.2019 року виплатити страхове відшкодування страхувальнику [PERSON] , шляхом перерахування безготівкових коштів на рахунок ПП «Аеліта» у розмірі 118221,50 грн, та на рахунок страхувальника у розмірі 1640,00 грн. Відповідно до платіжного доручення №150077 від 06.05.2020 року, ПрАТ «СК «УНІКА» сплатило на користь ПП «Аеліта» страхове відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту «Каско» №005055/4600/0000103 від 13.11.2019 року, укладеного з [PERSON] , транспортний засіб, д.н.з. [NUMBER] . На підтвердження вартості страхового відшкодування позивач також надав суду копії: заяви про подію, що має ознаки страхового випадку №00346259 від 10.03.2020 року з поясненнями до заяви, свідоцтва про шлюб від 08.10.2015 року, серії № [NUMBER] , посвідчення водія [PERSON] , серії [NUMBER] , свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серії [NUMBER] , [PERSON] , договору добровільного страхування наземного транспорту «Каско» №005055/4600/0000103 від 13.11.2019 року, рахунку на оплату №877 від 08.04.2020 року, постачальник ПП «Аеліта», покупець - [PERSON] , платник - ПрАТ «СК «Уніка», ремонтна калькуляція, довідка №3020065552593758 про ДТП від 04.03.2020 року, поліс АТ «СГ «ТАС» (приватне), серії АО №006017213, франшиза - 950,00 грн, ліміт за шкоду майну - 100000,00 грн, транспортний засіб - легковий автомобіль «Mercedes Benz», д.н.з. [NUMBER] . Відповідно до роздруківки з сайту перевірки чинності поліса внутрішнього ОСЦПВВТЗ, поліс на транспортний засіб № [NUMBER] , станом на 04.03.2020 року, не знайдено. Також у листі УПП в Дніпропетровській області ДПП від 12.09.2023 року №432аз/41/19/03-2023 вказано про складання відносно [PERSON] постанови про накладення адміністративного стягнення, серії ЕАК №2194937, за ч. 1 ст. 126 КУпАП через відсутність діючого полісу ОСЦПВ. У листі-відповіді на адвокатський запит від 06.10.2023 року МТСБУ вказано, що за результатами запиту інформації про чинний на дату 04.03.2020 року договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів щодо забезпечення транспортного засобу «Hyundai Accent», д.н.з. [NUMBER] , в ЦБД МТСБУ не виявлено. Відповідно до листа АТ «СГ «ТАС» (приватне) від 28.05.2020 року за вих. №01651/0120, сума страхового відшкодування [PERSON] згідно із заявою про страхове відшкодування, з вирахуванням франшизи, становить 35151,00 грн. Належна сума страхового відшкодування [PERSON] у сумі 35151,00 грн була перерахована на реквізити, вказані у заяві на виплату страхового відшкодування. На підтвердження сплати [PERSON] суми франшизи у розмірі 950,00 грн відповідач надала суду копію роздруківки на суму 954,77 грн з застосунку телефону. Відповідно до листа АТ «СГ «ТАС» (приватне) від 07.09.2023 року за вих. №2188 від 14.09.2023 року, за результатами проведеного огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування, про що свідчить подана [PERSON] заява про страхове відшкодування від 21.04.2020 року, згідно з якою вона погодилась з тим, що розмір страхового відшкодування складає 35151,00 грн з вирахуванням франшизи та не наполягала на проведенні оцінки експертизи пошкодженого майна. Таким чином, сума страхового відшкодування згідно із заявою про страхове відшкодування з вирахуванням франшизи становить 35151,00 грн. Належна власнику пошкодженого транспортного засобу «Hyundai Accent», д.н.з. [NUMBER] , сума страхового відшкодування у розмірі 35151,00 грн була перерахована на реквізити, вказані у заяві на виплату страхового відшкодування. Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) (в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин), майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі, особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст. 22 ЦК України, збитками є, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до положень ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Як роз`яснено в п. 26 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», до страховика (МТСБУ), який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Сума страхового відшкодування підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки, відповідно до правил статті 993 Цивільного кодексу України. Відповідно до положень ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Аналогічна норма закріплена і в ст. 27 Закону України «Про страхування». Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно зі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи. Відповідно до п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Відповідно до п. 36.6 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Відповідно до положень ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Зазначена позиція суду повністю узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 04.07.2018 року по справі №755/18006/15-ц, за якою у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. У постанові Верховного Суду від 15.08.2018 року (справа № 209/3145/15-ц) також зазначено, що власник автомобіля, який постраждав внаслідок ДТП, може реалізувати своє право вимоги щодо відшкодування шкоди шляхом звернення з позовом лише до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. З урахуванням положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд бере до уваги вказані правові висновки Верховного Суду, при вирішенні спору, що розглядається. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно із положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналіз викладеного вказує, що у зв`язку із виплатою позивачем страхового відшкодування потерпілій особі - [PERSON] як її страховиком, відповідно до договору добровільного страхування транспортного засобу, до нього перейшло право вимоги до винної особи - відповідача як заподіювача шкоди у деліктному зобов`язанні. Тобто відбулась заміна кредитора у деліктних правовідносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди відповідачем в порядку суброгації. Водночас правовідносини між відповідачем та її страховиком регулюються договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Так, сума страхового відшкодування страховика відповідача - АТ «СГ «ТАС» становить в межах ліміту відповідальності 99050,00 грн з вирахуванням франшизи. Тому на підставі положень ст. 1194 ЦК України позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), що становить 25659,10 грн. При цьому суд враховує те, що позивачем не оспорюється факт того, що між позивачем та потерпілою особою - [PERSON] виникли відносини добровільного страхування транспортного засобу, що регулюються Законом України «Про страхування» та ЦК України, та між ними не було укладено договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відсутній поліс обов`язкового страхування. Крім того, суд враховує те, що відносини щодо виплати грошових коштів у розмірі 35151,00 грн виникли між потерпілою особою [PERSON] та АТ «СГ «ТАС» (приватне) за взаємною згодою. Натомість страховик потерпілої особи, у свою чергу, виплатив [PERSON] страхове відшкодування за договором добровільного страхування у розмірі 124709,10 грн. Так, у ході судового розгляду справи судом було встановлено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля потерплої особи, спричиненого внаслідок ДТП, становить 124709,10 грн, з яких ліміт відповідальності страховика за полісом становить - 99050,00 грн, з вирахуванням франшизи. Тому розмір різниці між фактичним розміром шкоди (124709,10 грн) і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (99050,00 грн) становить 25659,10 грн (124709,10 грн - 99050,00 грн = 25659,10 грн). З огляду на викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА». З приводу вимог позивача про стягнення судових витрат зі сплати судового збору та витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати , зокрема, на професійну правничу допомогу. Відповідно до положень частин 1 - 6 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частин 2, 3, 4, 8 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються , інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі задоволення позову - на відповідача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до положень ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Аналіз викладених вище положень чинного законодавства України визначає, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності. Відповідно до положень ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються: складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд виходить зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Суд бере до уваги те, що для вирішення питання про відшкодування витрат на правничу допомогу від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (постанова Верховного Суду від 02.10.2019 року, справа № 815/1479/18, додаткова постанова Верховного Суду від 05.09.2019 року, справа № 826/841/17, додаткова постанова Верховного Суду від 06.03.2019 року, справа № 922/1163/18). З урахуванням положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд бере до уваги вказані правові висновки Верховного Суду, при вирішенні питання про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу. Крім того, суд зазначає, що відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece)). Так, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 3000,00 грн представник позивача надав суду копії: договору-доручення №ЮК/СУ на правові (юридичні - консультативні) послуги від 02.09.2019 року, додаткову угоду №2 від 02.01.2023 року до договору доручення №ЮК/СУ від 02.09.2019 року, договору №І/23ю про надання правової допомоги від 02.01.2023 року, з додатком №2 до нього, акт (звіт) прийому-передачі наданих послуг №1/27523 до договору про надання правової допомоги №1/23ю від 02.01.2023 року від 28.09.2023 року на суму 8000,00 грн. При цьому відповідно до пункту 2 додатку №2 до договору про надання правової допомоги №І/23ю від 02.01.2023 року, дії, зокрема, щодо підготовки заперечень/відзиву тарифікуються за ціною 3000,00 грн за повні або неповні одну годину роботи по кожній справі окремо. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про необхідність стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 2684,00 грн та судові витрати позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн. V. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви та вирішення питання про розподіл судових витрат. З урахуванням викладеного вище, суд вважає за необхідне задовольнити повністю позовні вимоги та стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування майнової шкоди 25659,10 грн, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, як різницю між сумою страхового відшкодування та сумою страхового зобов`язання страховика відповідача, а також стягнути судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2684,00 грн та судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн.

Outcome: approved