Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-14 00:00:00

позивачка [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом до Київської міської ради з позовними вимогами: встановити факт спільного проживання однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] - у період з 2010 року по 14 жовтня 2019 року; встановити факт прийняття спадщини позивачкою у вигляді вказаної квартири; визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивачка [PERSON] є рідною сестрою [PERSON] , і вона переїхала до брата проживати в кв. [ADDRESS] , вказана квартира належала брату на праві приватної власності. Після смерті в 2011 році брата позивачки, його дружина [PERSON] отримала квартиру у спадщину та 17.11.2017 оформила свідоцтво про право власності на вказане житло. Після смерті брата позивач проживала постійно разом із його дружиною [PERSON] , більшість фінансових витань вирішувалось за рахунок позивача, оскільки пенсія [PERSON] була замала, окрім того, значна частина коштів витрачалась на її лікування. В позові зазначено, що позивачка з дружиною свого брата після його смерті проживали спільно за вказаною адресою, разом вели господарство, робили ремонт в квартирі, змінювали вікна і двері, встановлювали лічильники, купляли меблі, побутову техніку, оплачували комунальні послуги. В позові вказано, що позивачка проживала однією сім`єю з [PERSON] до жовтня 2019 року - часу її смерті, похованням і поминками займалась позивачка. Оскільки позивач вказує на той факт, що вона більше п`яти років проживала за вказаною адресою разом із спадкодавцем [PERSON] і надалі продовжує проживати у вказаній квартирі, тому звернулась до суду за захистом своїх прав із даним позовом. 14 квітня 2023 року постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 17 травня 2023 року надійшов відзив в якому представник відповідача - Київської міської ради заперечував проти задоволення позову посилаючись, серед іншого, на ту обставину, що матеріали позову не містять письмових доказів, які у сукупності могли б дати підстави вважати, що позивачка проживала разом із спадкодавцем п`ять років однією сім`єю до часу відкриття спадщини. 21 травня 2023 ухвалою суду витребувано копії документів та копію спадкової справи щодо майна померлої [INFO] [PERSON] 24 липня 2023 надійшла письмова відповідь приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Потапчук З.А. про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] 29 серпня 2023 надійшла постанова від 08.08.2023 про відмову у вчинення нотаріальної дії, а 12.09.2023 надійшла копія спадкової справи. 27 вересня 2023 року судовому засіданні задоволено клопотання про допит свідків і відповідною ухвалою закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду справи по суті. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та доказів долучених до позову. Відповідач в судове засідання явку свого представника не забезпечив, про день, час і місце розгляду справи повідомлявся своєчасно і належним чином, причину неявки не повідомив. Вислухавши позивача та його представника, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Виходячи з предмету позову, позивач просить встановити факт проживання однією сім`єю з [PERSON] з 2010 року до часу відкриття спадщини, оскільки доведення факту проживання позивача та спадкодавця, як членів однієї сім`ї, необхідно для встановлення правового статусу позивача як спадкоємця четвертої черги за законом та отримання права на спадкове майно спадкодавця. Як роз`яснено у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року за №7 «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил глави 86 ЦК. Спадкування за законом здійснюється позачергово. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є ведення з спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що після смерті [INFO] [PERSON] відкрилася спадщина та за заявою [PERSON] від 23.04.2020 Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Потапчук З.А. заведено спадкову справу (а.с. 149-159). Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Потапчук З.А. від 08.08.2023 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [INFO] [PERSON] на квартиру, що знаходиться за адресю: [ADDRESS] у зв`язку із відсутністю доказів проживання однією сім`єю зі спадкодавцем не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини з померлою - [PERSON] (а.с. 149). Судом встановлено, що позивачка [PERSON] до шлюбу мала прізвище « [PERSON] », що підтверджується відповідним свідоцтво про народження та шлюб (а.с.37, 38). Як пояснила позивачка, її брат [PERSON] помер [INFO] і після його смерті дружина [PERSON] приватизувала квартиру за вищевказаною адресою. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 26.04.1986, про що складений актовий запис №360 і видано свідоцтво [NUMBER] , після шлюбу дружини присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с.18). Наявна в матеріалах справи копія свідоцтва про право власності на житло, яке видано згідно з розпорядженням органу приватизації від 17.11.2017 за №3156 свідчить, що Орган приватизації державного житлового фонду Управління ЖКГ Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації посвідчує, що квартира за адресою: [ADDRESS] дійсно належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с.35). Відповідно до Витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва з 1991 року за вказаною адресою була зареєстрована одна [PERSON] . Так, відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] померла [INFO] (а.с.17). Позивач в судовому засіданні пояснила, що вона вселилася у вищевказану квартиру після погіршення відносин із своїм чоловіком з яким розлучилась, однак після смерті свого брата і для допомоги його дружині [PERSON] , яка мала проблеми зі здоров`ям. Дійсно, як вбачається з витягу рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 24.03.2010, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний, рішення набрало законної сили 04.04.2010 (а.с.39). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] помер [INFO] (а.с.15). При цьому, судом встановлено і не заперечувалось позивачкою, що вона має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13). Разом із тим, позивачка стверджує, що вона з [PERSON] з 2011 року постійно проживали разом за адресою: [ADDRESS] і зараз після смерті спадкодавця позивач продовжує там проживати і сплачувати житлово-комунальні послуги. Приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ст.1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Таким чином умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім факту постійного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування ним, участь у спільних витратах на утримання житла, ремонт, наявність встановленого порядку користування житлом, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш ніж за п`ять років до часу відкриття спадщини. На підтвердження заявлених позовних вимог щодо проживання однією сім`єю з померлим не менш ніж останні по час відкриття спадщини, позивач посилається на покази свідків. Оцінюючи повідомлені свідками обставини, з урахуванням підстав, які потребують доведення в межах даного спору, суд приходить до висновку, що допитані в судовому засіданні свідки були в повній мірі обізнані про матеріальний стан [PERSON] та стан її здоров`я і участь у веденні господарства [PERSON] за її життя з [PERSON] у вищевказаній квартирі, повідомили суд про відомі їм обставини, які потребували доказування щодо спільного проживання позивача з [PERSON] саме як членами однієї сім`ї, а також ведення ними спільного господарства та організації спільного побуту протягом останніх п`яти років до відкриття спадшини, придбання побутових речей, проведення ремонту в квартирі за рахунок саме спільних коштів, наявність взаємних прав та обов`язків, що є характеризуючими ознаками сім`ї. Так, свідок [PERSON] , яка є сусідкою позивачки за місцем проживання у вищевказаній квартирі, пояснила, що [PERSON] - це рідна сестра чоловіка [PERSON] - [PERSON] , який помер і після його смерті у квартиру [ADDRESS] і переїхала позивачка разом із своїм сином [PERSON] , який був похресником [PERSON] . Вказаний свідок також зазначила, що [PERSON] за життя страждала на хворобу серця та артрит, за нею доглядала та допомагала у всьому позивачка, [PERSON] за життя особисто свідку розповідала, що вони з позивачкою збираються разом купити пральну машину, що у них був спільний бюджет, вона особисто бачила, як всі роки вони разом ходили по магазинам, що вони разом зробили косметичний ремонт на кухні і цей ремонт свідок бачила. Свідок [PERSON] , яка також була допитана в судовому засіданні, пояснила, що проживає в сусідньому будинку, товаришує з позивачкою приблизно з 2012 року і вже на той час остання проживала постійно з [PERSON] , свідок часто бувала в гостях в квартирі за вищевказаною адресою де постійно проживали [PERSON] , [PERSON] та син позивачки [PERSON] , який ходив до школи за вказаним місцем проживання. Зазначила, що її син та син позивачки є однокласниками і товаришують. Відомо, що [PERSON] із сином переїхала до дружини свого брата після його смерті, син в Києві ходить в школу разом із сином свідка. Спілкуючись із [PERSON] , а також і її син зазначав, і тому їй достеменно відомо, що позивачка з [PERSON] всі ці роки вели спільне господарство, робили разом консервацію, купляли меблі та гарнітуру. Окрім того, вказані свідки підтвердили і порядок розміщення спальних місць у вказаній квартирі,обидві зазначили, що похованням [PERSON] займалась позивачка. Дійсно, судом встановлено відповідно до дозволу Київської місцевої прокуратури №10, що тіло [PERSON] видано в морзі СМЕ м. Києва відповідно лікарського свідоцтва про смерть №010-3929 - [PERSON] (а.с.20). Факт спільного проживання позивачаки з [PERSON] також підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами щодо їх спільного бюджету та спільного ведення господарства, зокрема: квитанціями про сплату гарячої води де платником вказана позивачка і адреса кв. [ADDRESS] ; накладною від 30.01.2013 на придбання мебельних панелів; товарним чеком від 25.11.2011 на телевізор разом із оформленим на ім`я [PERSON] кредитним договором зі строком сплати платежів до 28.05.2013 року та копіями квитанцій про їх оплату. З урахуванням вищенаведеного та зважаючи на те, що показання свідків не протирічать іншим зібраним по справі доказам, суд оцінює вказані показання як достовірні. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Статтею 1264 ЦК України визначено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 21 Постанови «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. За змістом ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Тлумачення вказаних норм права дає підстави для висновку, що для набуття права на спадкування за законом на підставі ст. 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів, а саме: проживання однією сім`єю зі спадкодавцем; те, що на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Згідно висновку Верховного Суду, викладений в постанові від 17.06.2020 року у справі №755/18012/16, про те, що для застосування положень ст.1264 ЦК України необхідною умовою є, зокрема, встановлення факту неперебування осіб у будь-якому іншому шлюбі. В даному випадку суд окремо звертає увагу, що під час розгляду справи було з`ясовано, що рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 24.03.2010, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний, рішення набрало законної сили 04.04.2010. Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем доведено факт спільного сумісного проживання як члена сім`ї з [PERSON] до її смерті, ці обставини підтверджено належними та допустимими доказами, які свідчать про наявність чинників, що є характеризуючими ознаками сім`ї, тому наявні підстави для задоволення вимог про встановлення спільного проживання однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] - у період з жовтня 2011 року (час смерті брата позивачки і чоловіка [PERSON] . [PERSON] ) по [INFO] - день смерті [PERSON] . Однак, вирішуючи позовні вимоги про встановлення факту прийняття спадщини позивачкою у вигляді вказаної квартири, то судом зазначається про невірно обраний спосіб захисту прав позивачки в цій частині, з огляду на наступне. За змістом ст. ст. 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Реалізація права на захист цивільних прав здійснюється за допомогою способів захисту. Під способом захисту цивільного права чи інтересу розуміють визначені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (аналогічний висновок, викладений у п. 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16, у п. 67 постанови Великої Палати Верховного Суду від 31.07.2021 у справі № 903/1030/19). Інакше кажучи, це дії, спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (подібний висновок, викладений п. 14 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 310/11024/15-ц). Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Це право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Вимога захисту цивільного права чи інтересу має забезпечити їх поновлення, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі отримання відповідного відшкодування (висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 09.02.2021 у справі № 381/622/17). При цьому, Пленум Верховного Суду України в п. 23 Постанови «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 роз`яснив, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Виходячи із вищенаведеного, зважаючи на викладені в постанові приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Потапчук З.А. від 08.08.2023 підстави для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про встановлення факту прийняття спадщини позивачкою у вигляді кв. [ADDRESS] . Крім того, не підлягають також і позовні вимоги позивача про визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини після померлої [PERSON] , оскільки таки вимоги є передчасними, адже постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Потапчук З.А. від 08.08.2023, позивачці [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про спадщину не у зв`язку із пропуском встановленого строку, а у зв`язку із відсутністю доказів проживання однією сім`єю зі спадкодавцем не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини з померлою - [PERSON] (а.с.126). Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. За вказаних обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, частково знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial