Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-12 00:00:00

19.09.2023 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 02.07.2013 року в розмірі 30 129,57 грн., яка виникла станом на 22.02.2023 року через неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22.09.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідач своїм процесуальним правом на подання відзиву не скористалась. Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» Кіріченко В.М. письмово просив розглянути справу без участі представника, позовні вимоги підтримав. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилась, про час, дату, місце розгляду справи повідомлена належним чином, однак, про причини неявки суд не повідомила. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, відповідно до ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280, ст. 281 ЦПК України, суд постановив розглядати справу за відсутності відповідача на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. У ході судового розгляду встановлено, що 02.07.2013 року відповідач підписала анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, відповідно до якої відповідач приєдналась до умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», які розміщені на офіційному сайті в мережі Інтернет та які разом з пам`яткою клієнта та тарифами становлять між сторонами договір банківського обслуговування, екземпляр якого вона отримала шляхом самостійного роздрукування (а.с. 18). Відповідно до довідки Банку 02.07.2013 року відповідачу відкрито картку «Карта Універсальна», яка в подальшому неодноразово перевипускалася, остання з терміном дії до вересня 2025 року (а.с.17). Згідно з довідкою Банку 02.07.2013 року кредитний ліміт картки, виданої відповідачу, було встановлено в розмірі 0 грн., згодом ліміт змінювався та 21.09.2021 року досяг 23 000 грн. (а.с. 16). Як вбачається з виписки за договором № б/н за період з 02.07.2013 року по 24.02.2023 року, відповідач користувалась кредитними коштами, повертала їх та знову використовувала (а.с. 75-86). У позові зазначено, що відповідач порушила умови Договору та прострочила повернення кредиту і сплати процентів, внаслідок чого в неї виникла заборгованість. Відповідно до розрахунку позивача, який не спростований відповідачем, заборгованість відповідача станом на 22.02.2023 року складає 30 129,57 грн., з яких: 24 524,87 грн. \~заборгованість за тілом кредиту, 5 604,70 грн.\~ заборгованість за відсотками за користування кредитом (а.с. 9-15). Оскільки відповідач у добровільному порядку свої договірні зобов`язання не виконує, то між сторонами виник спір, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості за кредитом (тілом кредиту) та відсотками, суд виходив із такого. Відповідно до ст. 627 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У відповідності до\~ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі\~ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»\~банківський кредит будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Згідно зі ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ч. 2\~ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути заборгованість частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~ст. 1048 цього Кодексу. Враховуючи, що відповідач користувалась кредитними коштами, розрахунок позивача не спростувала, суд доходить висновку, що заборгованість за наданим кредитом (тілом кредиту) у розмірі 24 524,87 грн., за відсотками в розмірі 5 604,70 грн. є обґрунтованою та підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір 2 684 грн. (а.с. 74). Враховуючи викладене,

Outcome: approved