Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Київського районного суду м.Харкова із позовною заявою до відповідача [PERSON] , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, відповідно до якої просить: позбавити батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] , який народився [INFO] . В обґрунтування позову позивачка зазначила, що 17.08.2012 між нею та відповідачем зареєстрований шлюб, від якого [INFO] народився син [PERSON] . Рішенням Київського районного суду міста Харкова по справі № 640/251/15-ц від 17.02.2015 шлюб між нею та відповідачем розірвано. Вказує, що з моменту розірвання шлюбу і по даний час відповідач бачив сина декілька разів, остання зустріч відбулася у 2017 році. Крім стягнених аліментів, які відповідач платив невчасно і не в повному обсязі, ніякої іншої матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав і не надає, ухиляється від участі у вихованні дитини, не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, не спілкується з дитиною взагалі, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей. Син не отримував від батька жодного подарунку на день народження, жодної іграшки. Все вищезазначене свідчить про те, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Враховуючи вищезазначену поведінку відповідача, яка полягає у категоричному не бажанні виконувати свої батьківські обов`язки, позивачка не бачить іншого виходу окрім позбавлення його батьківських прав на дитину. Також зазначає, що на даний час вона перебуває у шлюбі із [PERSON] . Фактично на даний час обов`язки батька по вихованню дитини виконує [PERSON] . Між ним та дитиною склались довірчі та близькі стосунки і дитина відноситься до нього, як до батька. У цей же час дина навіть не знає, як виглядає відповідач і не має із ним жодних контактів, а тому позбавлення батьківських прав негативно не вплине на психологічний стан дитини, а матеріальні інтереси дитини не залежать від результатів розгляду цього спору. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського районного суду м.Харкова від 20.10.2023 справу передано для розгляду головуючій судді Лисиченко С.М. Ухвалою суду Київського районного суду м.Харкова від 24.10.2023 позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження. Цією ж ухвалою зобов`язано Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради надати суду письмовий висновок щодо доцільності позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . 04.12.2023 до суду відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказує, що із доводами позивачки щодо самоусунення від виховання дитини повністю згоден. Він дійсно дуже давно не спілкується із дитиною і не планує вчиняти будь-яких дій направлених на відновлення такого спілкування. У зв`язку із викладеним вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повній мірі, у зв`язку із їх повною обґрунтованістю. Просить суд позов [PERSON] по справі № 953/10340/23 задовольнити у повному обсязі. У підготовчому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав та прохав позов задовольнити, з підстав, що в ньому викладені. Відповідач [PERSON] в підготовче засідання не з`явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. У поданому до суду відзиві на позовну заяву прохав розглядати справу без його участі. Представник третьої особи Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради в підготовче засідання повторно не з`явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Причини неявки суду не відомі. Висновок органу опіки про доцільність позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Суд зазначає, стороною позивача, а також судом вживались заходи для отримання висновку органу опіки, шляхом безпосереднього звернення сторони позивача до органу опіки з відповідною заявою та надання відповідного переліку документів, а судом - шляхом надання додаткового строку відповідному органу та відкладення підготовчого засідання 04.05.2023, 29.06.2023, 19.07.2023, 22.09.2023, 21.11.2023, 14.12.2023,18.01.2024. Однак не вчинення таких захисних дій з боку відповідного владного органу у вигляді неподання висновку не може слугувати підставою для зволікання у захисті з боку суду, адже здійснення правосуддя, захист прав та інтересів дітей не може ставитися у залежність від можливості здійснення владними органами своїх повноважень. Зазначене узгоджується з подібним за змістом висновком Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11.12.2023 у справі № 523/19706/19. З огляду на зазначене, визнання відповідачем позову, суд, відповідно до частини 3 статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого засідання вважає за необхідне ухвалити рішення у даній справі, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси дитини та інших осіб. Суд, заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши письмові заяви по суті справи, докази наявні в матеріалах справи та оцінивши їх у сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, оскільки не заперечувалось сторонами, що [INFO] народився [PERSON] , про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції складено відповідний актовий запис за №2533 та видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] . У графі відомості про батьки зазначено: мати - [PERSON] , батько - [PERSON] . Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 17.02.2015 розірвано шлюб між [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , зареєстрований 17 серпня 2012 року у Київському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції - актовий запис №405. Після розірвання шлюбу залишено позивачці прізвище « [PERSON] ». Відповідно до даних свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 19.09.2020, між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , укладено шлюб, зареєстрований 19 вересня 2020 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), актовий запис №3008. Прізвище після реєстрації шлюбу: чоловіка - [PERSON] , дружини - [PERSON] . Згідно даних постанови про відкриття виконавчого провадження та і Інформації про виконавче провадження від 07.10.2023, державним виконавцем Київського ВДВС у місті Харкові СМУМЮ Виглазовою Н.С. 15.08.2013 відкрито виконавче провадження ВП [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа №640/3346/2013, виданого 03.06.2013 Київським районним судом м.Харкова про стягнення зі [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини від його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму щомісячно, починаючи з 26.02.2013 і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до даних розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного 10.10.2023 державним виконавцем Київського ВДВС у місті Харкові СМУМЮ Виглазовою Н.С. при примусовому виконанні виконавчого листа №640/3346/2013, виданого 03.06.2013 Київським районним судом м.Харкова про стягнення зі [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини від його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму щомісячно, починаючи з 26.02.2013 і до досягнення дитиною повноліття. У період з 07.08.2015 та станом на 10.10.2023 борг [PERSON] по аліментам складає 192747,49 гривень. Згідно даних листа директора КЗ «Харківська гімназія №52 Харківської міської ради» від 12.10.2023 №Ш-0-2/13/01-34, [PERSON] , [INFO] , навчався у закладі з 2-го класу (наказ ХЗОШ №52 про зарахування № 63-у від 29.08.2019), був відрахований з 5-го класу (наказ ХЗОШ №52 про відрахування № 74-у від 24.10.2022). Зі слів класного керівника 4-А класу [PERSON] та класного керівника 5-А класу [PERSON] за час навчання батько хлопця [PERSON] не брав участь, не цікавився і не телефонував, не приходив до школи з питань освітнього процесу свого сина [PERSON] . Відповідно даних довідки з місця проживання про склад сім`ї №1985, [PERSON] постійно проживає за адресою: [ADDRESS] , де також зареєстрований [PERSON] , [INFO] . Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, відповідно до преамбули якої, дитині для повного й гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції, держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню. Статтею 18 Конвенції про права дитини, передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Крім цього, вказані правовідносини регулюються міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається із Закону України «Про охорону дитинства» від 21.06.2001 року №-2558-ІІІ, а також інших нормативно - правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Відповідно до статей 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно зі статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом із батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження. Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 7 Сімейного кодексу України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно статті 164 Сімейного кодексу України підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав є, зокрема, ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків. Виключний характер позбавлення батьківських прав пояснюється тим, що воно може бути здійснено тільки судом. З цієї ж причини встановлений вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перелічена в статті 164 Сімейного кодексу України, є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 15, абзаці 2 пункту 16 постанови №3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» встановлено, що розглядаючи справи даної категорії, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зав`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100). Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 Сімейного кодексу України), та є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Згідно зі статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частино 2 статті 77 ЦПК України. Згідно частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання ( частина 1 статті 82 ЦПК України). Як було встановлено судом та не заперечувалося відповідачем, [PERSON] за власною ініціативою самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до свого неповнолітнього сина, без поважних причин залишивши його без батьківської уваги та турботи, останній раз бачив малолітнього сина в 2017 році, при цьому має місце відсутність перешкод у спілкуванні з дитиною та позивачкою доведено, що поведінка відповідача відносно його сина є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками та суперечить інтересам дитини. Визнанні відповідачем обставини підтверджуються дослідженими судом доказами. У суду не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання відповідачем. З огляду на зазначене суд вважає доведеними в межах розгляду даної справи підстави для позбавлення відповідача батьківських прав. При цьому, судом враховано, що на даний час малолітній [PERSON] проживає у родині разом з позивачкою - його матір`ю та її чоловіком від другого шлюбу - [PERSON] , який фактично виконує обов`язки батька по вихованню дитини. Між [PERSON] та малолітньою дитиною склались довірчі та близькі стосунки, дитина відноситься до нього, як до батька. Суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до статті 169 Сімейного кодексу України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень статті 142 ЦПК України. Частиною 2 статті 142 передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на зазначене, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 536,80 гривень. На підставі частини 1 статті 142 ЦПК України, частини 3 статті 7 Закону України «Про судовий збір», у зв`язку з визнанням позову відповідачем позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову у розмірі 536,80 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved