Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-18 00:00:00

Відповідач позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності, про що надав письмову заяву. \~ \~ \~ \~Позивач на задоволенні позовних вимог наполягала, просила розглянути справу у її відсутності та без участі позивача, про що надала заяву. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Ухвалою суду від 19.01.2024р. було відкрите провадження по справі та призначене підготовче судове засідання 19.02.2024 року на 09:30 год. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що [INFO] помер [PERSON] . За життя йому належав житловий будинок із надвірними спорудами [ADDRESS] , на підставі записів по господарської книги № 3 о/р № 247 виконавчого комітету Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області. Після його смерті відкрилась спадщина на зазначене майно. На випадок смерті [PERSON] не розпорядився належним йому майном, заповіт не залишив. Тому, спадкоємство здійснюється за законом. Спадкоємцями першої черги за законом був його син [PERSON] (чоловік позивача). У встановлений законодавством 6-ти місячний строк, [PERSON] не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Спадкова справа після його смерті не відкривалась, що підтверджується листом Ренійської державної нотаріальної контори від 05.02.2024р. № 772. На час відкриття спадщини, [PERSON] проживав разом із спадкодавцем [PERSON] , про що свідчить довідка виконкому Ренійської міської ради від 04.08.2023р. № 127. Таким чином, [PERSON] прийняв спадщину та не заявив про відмову від неї, однак за життя не встиг її юридично оформити. [INFO] помер чоловік позивача [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок із надвірними спорудами [ADDRESS] , який він прийняв фактично після смерті свого батька, але не оформив його юридично. На випадок смерті [PERSON] не розпорядився належним йому майном, заповіт не залишив. Тому, спадкоємство здійснюється за законом. Спадкоємцями першої черги за законом є його сторони по справі: позивач дружина [PERSON] та син відповідач [PERSON] . У встановлений законодавством 6-ти місячний строк ніхто із спадкоємців не звернувся до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини. Спадкова справа після його смерті не відкривалась, що підтверджується листом Ренійської державної нотаріальної контори від 05.02.2024р. № 772. Проте, на час відкриття спадщини, позивач проживала разом із спадкодавцем [PERSON] , про що свідчить довідка виконкому Ренійської міської ради від 07.08.2023р. № 129. Таким чином, [PERSON] прийняла спадщину та не заявила про відмову від неї. Відповідач на спадщину не претендує, не заперечує щоб спадщину оформила позивач на своє ім`я. Враховуючі ці обставини, позивач пізніше звернулась до нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину, однак їй в цьому було відмовлено та державний нотаріус виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, посилаючись на те, що на спадкове майно відсутні правовстановлюючі документи. Після смерті [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на спадкове майно, як на об`єкт спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Таким чином, позивач фактично прийняла спадщину, що залишилася після померлого чоловіка і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інші спадкоємці на неї не претендують. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Відповідно до ч. 1 п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України 2003р. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. [PERSON] помер 1995р. (тобто до набрання чинності ЦК України 2003р.), а син спадкодавця [PERSON] фактично прийняв спадщину після його смерті, данні цивільні відносини регулюються положеннями ЦК Української РСР 1963р. Відповідно до ст. 524 ЦК Української РСР 1963р. спадкування здійснюється за законом та за заповітом. Спадкування за законом має місто, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Як передбачено ч. 1 ст. 529 ЦК Української РСР 1963р. при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти, інший з подружжя та батьки померлого. Згідно вимог ст. 548 ЦК Української РСР 1963р. для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина вважається належною спадкоємцю з часу відкриття спадщини. За п. 1, 2 ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963р. визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він: фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як було встановлено судом, [PERSON] був спадкоємцем за законом після смерті свого батька. Він у передбачений законом строк не подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини, проте на час відкриття спадщини мешкав разом із ним, вступив в управління та володіння спадковим майном, що належало померлому батькові. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. Таким чином, [PERSON] прийняв спадщину в порядку п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963р. після смерті батька [PERSON] , однак, він юридично її не оформив. \~ \~ \~ \~ [INFO] помер чоловік позивача [PERSON] . Спадкові відносини після його смерті регулюються положеннями ЦК Української РСР 1963р. Як було встановлено судом, [PERSON] була спадкоємцем за законом після смерті свого чоловіка. Вона у передбачений законом строк не подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини, проте на час відкриття спадщини мешкала разом із ним, вступила в управління та володіння спадковим майном, що належало померлому чоловікові. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. Таким чином, позивач прийняла спадщину в порядку п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963р., однак, вона не мала змоги оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво, із-за відсутності оригіналу правовстановлюючого документу, у зв`язку із чим в даний час позивач вимушена звернутися до суду із позовом, а не до нотаріальної контори. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивач є суб`єктом набуття права власності на право на житловий будинок з підстав прийняття спадщини за законом в порядку п.1 ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963р. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача щодо визнання за нею права власності на спадкове майно.

Outcome: approved