Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-21 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог [PERSON] , через свого представника, адвоката Шурубора В.І., звернулася з позовом до [PERSON] , в якому просила усунути перешкоди у користуванні її власністю, а саме: житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом виселення відповідача із вказаного житлового будинку без надання іншого житлового приміщення. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що їй на праві приватної власності, належить вищевказаний житловий будинок на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 20.03.2008 приватним нотаріусом Іванківського районного нотаріального округу Київської області, Ющенко Г.В., за реєстром №1284. З 05.02.2021 у даному будинку без законних на те підстав, без реєстрації та без укладення відповідного договору, проживає відповідач, [PERSON] , що підтверджується довідкою Іванківської селищної ради № 376 від 13.09.2023. Зважаючи на те, що відповідач добровільно виселитись не бажає, комунальні платежі не сплачує, перешкоджає у доступі до житла, створює незручності для проживання у будинку та користування ним, позивач змушена звернутися до суду з даним позовом. Рух справи та позиції сторін 21.09.2023 позов надійшов до суду. Суддею, відповідно до ч. 8 ст. 187 ЦПК України, з метою визначення підсудності, через підсистему «Електронний суд» зроблено запит до Єдиного державного демографічного реєстру щодо місця реєстрації відповідача, за результатами якого отримано відповідь, що за вказаними параметрами особу не знайдено. На підставі вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, судом зроблено запит до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи (Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області). Станом на момент відкриття провадження, відповідь про зареєстроване місце проживання відповідача до суду не надійшла. 13.11.2023 ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. Підготовче судове засідання призначено на 24.11.2023 та відкладено на 29.01.2024 у зв`язку з неявкою відповідача. 29.01.2024 ухвалою суду закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 22.02.2024. Позивач [PERSON] та її представник, адвокат Шурубор В.І. в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені вчасно, належним чином. Представник позивача у позові заявив клопотання про розгляд справи без участі позивача та її представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, відповідно до ст. 128 ЦПК України, причини неявки не повідомила. Відзиву на позовну заяву до суду не надходило, із заявами та клопотаннями не зверталась. Відповідно до положень ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Статтею 280 ЦПК України передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В даному випадку наявна вся сукупність умов для проведення заочного розгляду справи, а тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Встановлені судом обставини справи та відповідні їм правовідносини Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , являється [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 20.03.2008 приватним нотаріусом Іванківського районного нотаріального округу Київської області. Ющенко Г.В., за реєстром № 1284 /а.с.8-9/. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки: 346988767 від 18.09.2023, право власності на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] , реєстраційний номер майна: 21740735 /а.с.10/. [PERSON] 26.01.2018 уклала шлюб та змінила прізвище після реєстрації шлюбу на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] /а.с.7/. З довідки,виданої виконкомом Іванківської селищної ради Вишгородського району Київської області № 376 від 13.09.2023, вбачається, що згідно з погосподарською книгою № 3, за номером об`єкта погосподарського обліку 01-0267-0-1 житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , рахується за власником [PERSON] , 1987 р.н., та дійсно, за даною адресою з 05.02.2021 проживає без реєстрації [PERSON] [INFO] /а.с.11/. Статтею 41 Конституції України, передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Приписами статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За змістом частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Разом з цим, згідно з положеннями ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно цього закону власник майна має право вимагати свого права, яка перешкоджає користування ним, в тому числі і шляхом виселення. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Як встановлено судом, відповідач добровільно звільнити приміщення відмовляється, при цьому будь-які документи на спірний будинок у відповідача відсутні. Враховуючи те, що позивач є власником спірного будинку в якому відповідач проживає й на час розгляду справи, то остання порушує право власника. Отже, відповідач не є власником зазначеного житлового приміщення, крім того, остання також не є членом родини власника. У правовій позиції Судової палати у цивільних справах Верховного суду України у справі № 6-709цс16 16 листопада 2016 року зазначається, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені ЖК України підстави для позбавлення права на житло. Відповідно до частини 4 статті 9 Житлового Кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Згідно ч. 3 ст. 116 ЖК України передбачено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Такими, що самоправно зайняли жиле приміщення, вважаються особи, які вселилися до нього самовільно без будь-яких підстав, а саме: без відповідного рішення про надання їм цього приміщення та відповідно ордера на житлове приміщення. Виселення цих осіб пов`язане з відсутністю у них будь-яких підстав для зайняття жилої площі. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідач [PERSON] самовільно займає спірне домоволодіння, тим самим порушує недоторканість житла позивача, оскільки будь-які документи на підтвердження законності перебування у домоволодінні останньої у відповідача відсутні. У рішенні Верховного Суду України № 825/1335/13-а від 01 березня 2016 року вказується, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: позбавлення права власності на житлове приміщення; позбавлення права користування житловим приміщенням; про виселення; визнання особи безвісно відсутньою; оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, суд приходить до висновку, що є всі підстави для задоволення позовних вимог, оскільки відповідач [PERSON] не є власником спірного житлового приміщення і не є членом сім`ї позивача, не відноситься до кола осіб, що постійно проживають разом із позивачем і ведуть з ним спільне господарство. Частиною першою ст. 141 ЦПК України, встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з наданої квитанції, позивач за подання даного позову до суду, сплатила судовий збір в розмірі 1 073,60 грн., що підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved