Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить суд стягнути на її користь суму боргу за договором позики від 20.09.2019 року в розмірі 44854,00 грн. (сорок чотири тисячі вісімсот п`ятдесят чотири гривні), проценти в розмірі 8865,23 грн. (вісім тисяч вісімсот шістдесят п`ять гривень двадцять три копійки), 3% річних в розмірі 2408,13 грн. (дві тисячі чотириста вісім гривень тринадцять копійок) та інфляційних втрат в розмірі 6289,52 грн. (шість тисяч двісті вісімдесят дев`ять гривень п`ятдесят дві копійки), а також сплачений судовий збір 908 грн. (дев`ятсот вісім гривень). В обгрунтування позову зазначила, що в вересні 2019 року [PERSON] - звернулася до неї з проханням дати їй у борг кошти у сумі 44 854.00 грн. 20.09.2019 року [PERSON] власноручно, у присутності свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , написала розписку, відповідно до якої Відповідачка підтверджує, що взяла у борг у [PERSON] кошти у сумі 44 854,00 00 коп. та зобов`язується повернути їх частинами, сплачуючи щомісячно 7 476,00 грн. До 15.03.2020 Відповідачка зобов`язалась повернути всю суму коштів. Саме на цих умовах вони і уклали договір позики. На підтвердження передачі грошей та зобов`язання повернути їх у визначений строк. Відповідачка власноруч написала позивачу розписку на підтвердження факту отримання грошей. Однак, свої зобов`язання згідно договору в зазначені в борговій розписці строки Відповідачка не виконала, позивач неодноразово зверталася до Відповідачки з усною вимогою повернути їй гроші, однак, гроші їй не повернуто, тому з 16.03.2020 Відповідачкою допускається прострочення боргу. Проценти відповідно до ст. 1048 УК України нараховуються з дня отримання позики до дня повернення коштів. В даному випадку з 20.09.2019 до дня подання позову, до 29.12.2021. Сума інфляційних втрат становить 6 288,52 гри., сума 3% річних становить 2 408,13 грн. У ході судового розгляду представник позивача в режимі відеоконференції підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просила їх задовольнити, надала суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідач та її представник у ході судового розгляду позовні вимог н визнали у повному обсязі, вважаючи їх необґрунтованими та безпідставними, зазначила, що ніяких коштів у позивача відповідач не брала, розписка була написана нею під тиском зі сторони позивача та її знайомих. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд. Як вказує у своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини, згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобовязаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). Відповідно до ч. 1 ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів. \~Статтею 16\~ЦК встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. \~\~\~\~Особа вільна у виборі способу способі захисту цивільних прав судом. \~\~\~Разом з тим, передбачені ст. ст. 12 і 13\~ЦПК України засади змагальності та диспозитивності цивільного судочинства визначають основні правила, в межах яких мають діяти особи, що беруть участь у справі, та суд при вирішенні справи. \~\~\~\~Згідно ч.3 ст.12\~ЦПК України кожна сторона у цивільному судочинстві повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься. \~\~\~Суд, згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим законом випадках. \~\~\~\~Відповідач, зі свого боку, зобов`язаний довести обставини, посилаючись на які він заперечує проти позову. \~\~Згідно позиції Верхового Суду України, що викладена у постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2003 року «Про судове рішення у цивільній справі» вбачається, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи та інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. \~\~Статтями 78, 81\~ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У ході судового розгляду встановлено, що 29 вересня 2019 року [PERSON] , у присутності свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , взяла у борг у [PERSON] грошові кошти у сумі 44 854,00 00 коп. та зобов`язується повернути їх частинами, сплачуючи щомісячно 7 476,00 грн., про що була складена відповідна розписка, однак, відповідач свої зобов`язання не виконує, до теперішнього часу не повернула позивачу зазначену суму, не надала суду належних та допустимих доказів про виконання грошового зобов`язання. На виконання ухвали суду про витребування доказів суду надані матеріали звернення №20871 від 21.09.2019 року [PERSON] , [INFO] , щодо неправомірних дій ФОП [PERSON] , яка вимагала сплатити кошти, виявлені під час інвентаризації на робочому місці, які не спростовують доводи відповідача та її представника щодо обставин справи. Після встановлення зазначених обставин та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що спірні правовідносини регулюються ст.ст.526,\~1046-1050 ЦК України. Також, встановлюючи природу спірних правовідносин, судом відповідно до вимог ст..360-7\~ЦПК України\~була врахована правова позиція, яка міститься в постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року по справі №6-63цс13. \~\~\~\~Відповідно до вимог\~ст.526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. \~\~\~\~Оскільки стаття 625\~ІІК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625\~ИК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Статтею 202\~ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з частинами другою - п`ятою статті 203\~ТТК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до частин першої та другої статті 207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 638\~ЦК України унормовано, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягай згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно з частиною другою статті 640\~ПК України, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Відповідно до положень\~ст.1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики ) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч.1\~ст.1047 ЦК України\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми. За частиною 2 цієї статті передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. \~\~\~\~Згідно з вимогами\~ст.1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. \~\~\~\~Як передбачено\~ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Однак на\~день звернення\~позивача з\~позовом до\~суду відповідач\~не здійснив\~жодного платежу\~за договором\~позики грошей. Згідно зі статтею 625\~ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача [PERSON] за договором позики у розмірі 20.09.2019 року в розмірі 44854,00 грн. (сорок чотири тисячі вісімсот п`ятдесят чотири гривні), оскільки на вимогу позивача повернути кошти, відповідач ухиляється від виконання зобов`язання, а також проценти в розмірі 8865,23 грн. (вісім тисяч вісімсот шістдесят п`ять гривень двадцять три копійки), 3% річних в розмірі 2408,13 грн. (дві тисячі чотириста вісім гривень тринадцять копійок) та інфляційних втрат в розмірі 6289,52 грн. (шість тисяч двісті вісімдесят дев`ять гривень п`ятдесят дві копійки) З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають до задоволення. Оскільки позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, то відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved