Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-13 00:00:00

У травні 2021 позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради та просила ухвалити рішення, на підставі якого надати їй дозвіл на вивіз за межі України та оформлення документів на постійне місце проживання до Федеративної Республіки Германія, дитини - [PERSON] , [INFO] , без дозволу батька [PERSON] на строки та в порядку передбаченому чинним законодавством. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що з відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі, в якому народилася дитина - [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати разом з матір`ю. На теперішній час [PERSON] перебуває у шлюбі з громадянином Федеративної Республіки Германія [PERSON] . Позивач має намір разом з донькою виїхати на проживання до країни свого чоловіка. Позивач зазначає, що у Федеративній республіці Германія донька буде забезпечена житлом, коштами, дитині гарантовано навчання у кращій школі та достойний рівень життя. Отримати дозвіл на виїзд за кордон та оформлення документів на постійне проживання на території Федеративної республіки Германія доньки [PERSON] від її біологічного батька неможливо, оскільки невідоме його місце перебування. Позивач гарантує можливість спілкування дитини з батьком під час знаходження дівчини за кордоном. Вищевикладені обставини вимусили позивача звернутися до суду з даним позовом. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 21 липня 2021 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про надання дозволу на виїзд за межі України без дозволу батька задоволено. Надано [PERSON] дозвіл на вивіз за межі України до Федеративної Республіки Німеччина та оформлення документів на постійне місце проживання у Федеративній Республіці Німеччина малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , без згоди батька [PERSON] . Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 26 червня 2023 року заяву представника заявника [PERSON] - адвоката Романченко Володимира Володимировича про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 21 липня 2021 року у цивільній справі № 639/3589/21 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про надання дозволу на виїзд за межі країни без дозволу батька задоволено. Скасовано заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 21 липня 2021 року у цивільній справі № 639/3589/21 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про надання дозволу на виїзд за межі країни без дозволу батька. Цивільну справу № 639/3589/21 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про надання дозволу на виїзд за межі країни без дозволу батька призначено до розгляду в підготовче засідання на 19 липня 2023 року. 19 липня 2023 року від [PERSON] в особі її представника - адвоката Зайцевої О.О. надійшла уточнена позовна заява, відповідно до якої просила суд надати [PERSON] дозвіл на оформлення документів на постійне проживання у Федеративній Республіці Німеччина малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , без згоди батька, [PERSON] . В обґрунтування позову посилається на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 08 липня 2013 року. Під час шлюбу, а саме [INFO] у них народилася донька, [PERSON] . На підставі рішення суду з відповідача були стягнуті аліменти на утримання спільної доньки. Однак відповідач приховував реальні свої доходи, з яких би стягувалися аліменти Окрім відсутності забезпечення гідної допомоги в утриманні доньки, відповідач зловживав батьківськими правами шляхом вчинення перешкод у здійсненні будь-яких заходів, спрямованих на забезпечення життєдіяльності дитини. Так, [PERSON] з народження дитини відмовлявся надавати дозвіл на реєстрацію її місця проживання. У зв`язку з цим позивач була змушена вчиняти та сплачувати безліч заходів для дотримання приписів законодавства про свободу пересування та вільний вибір місця проживання дочки та забезпечення дитині право на житло та гідні умови проживання. Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 14.11.2018 №788 було визначено місце проживання малолітньої [PERSON] [INFO] , з матір`ю, [PERSON] . На підставі зазначеного рішення місце проживання дитини було зареєстроване у встановленому законом порядку, без згоди батька. Крім того, відповідач безпідставно відмовлявся надавати дозвіл на виїзд дочки за кордон для відпочинку та оздоровлення, чим порушив права дитини. З огляду на постійне заперечення та перешкоджання з боку відповідача здійсненню будь-яких прав дитини, забезпечення яких залежало від його волі, на протиправне використання [PERSON] батьківських прав на шкоду інтересам дочки, позивачем було подано до Жовтневого районного суду м. Харкова позов до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, а останній в свою чергу звернувся з зустрічним позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею. Рішенням суду у задоволені основного та зустрічного позов у було відмовлено. Незважаючи на заявлені в процесі розгляду цивільної справи почуття та наміри, відповідач до 2023 року так і не здійснив жодної спроби встановити зв`язок із донькою у будь-який зручний спосіб, як безпосередньо, так і за допомогою месенджерів в мережі інтернет. 30.04.2020 позивач [PERSON] , зареєструвала шлюб з громадянином Федеративної республіки Німеччина, [PERSON] . Відносини між вітчимом та дитиною [PERSON] склалися щирі, дружні та довірливі, утворилася справжня сім`я. Подружжя прийняло рішення проживати разом у Німеччині. Восени 2021 року [PERSON] разом із дочкою, [PERSON] , на підставі чинного та легітимного судового рішення, ухваленого 26.07.2021 Жовтневим районним судом м. Харкова в результаті розгляду даної цивільної справи, перетнули кордон України з метою слідування до країни постійного проживання чоловіка позивача, [PERSON] , до Федеративної республіки Німеччина, де сім`я проживає, також, і наразі. Дитина отримує якісну освіту, фізичний та ментальний розвиток, коло спілкування, забезпечена житлом, яке облаштоване з урахуванням місця для навчання, відпочинку та розваг. З метою найкращого забезпечення інтересів дитини, дотримання обов`язків щодо юридичного оформлення станів, дій та етапів життя дівчинки, необхідне право на складання та підписання відповідних заяв, отримання довідок, виготовлення документів, тощо. У зв`язку із постійним запереченням з боку біологічного батька дитини, [PERSON] , будь-яких прав та інтересів дитини та відсутність здатності до конструктивного діалогу із позивачкою на протязі більш ніж десяти років, отримання погоджень з боку відповідача на виконання вищезазначених дій не видається за можливе. Отже, малолітня дитина постійно проживає з матір`ю, яка, в свою чергу, має право на проживання у Федеративній Республіці Німеччина разом з чоловіком, [PERSON] ; знаходячись в іншій країні, дівчина забезпечена належними житловими та побутовими умовами, отримує якісну освіту, що свідчить про те, що подальше складання та оформлення документів із постійного проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , буде повністю відповідати її інтересам. Але, відповідач проти цього заперечує. Вищевикладені обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом. 10 серпня 2023 року від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на уточнену позовну заяву, відповідно до якого просив суд відмовити у задоволені позову, посилаючись на наступне. У категорії справ про надання дозволу на оформлення документів щодо постійного проживання за кордоном без дозволу батька позивач має довести обставину того, що відповідач відмовив у наданні дозволу на оформлення документів на постійне місце проживання доньки або ж ухилявся від надання такого дозволу. Втім, позивач не зверталася до відповідача для спільного вирішення відповідного питання та навіть приховувала від відповідача своє бажання оформити постійне місце Ніколіни в Федеративній Республіці Німеччина (ФРН). Вказане свідчить про те, що відповідачем в питанні наданні дозволу на постійне місце проживання за кордоном не порушувалися права ані позивачки, ані доньки, оскільки йому навіть не було надано змоги взяти участь у вирішенні цього питання, його думку навіть не було з`ясовано та позивач не вживала будь-яких заходів для цього, хоча як було зазначено стороною відповідача в раніше поданому до суду відзиві на позовну заяву, мала для цього засоби зв`язку з відповідачем та була обізнана щодо місця перебування відповідача. Зважаючи на це, про будь-яке ухилення у вирішенні питання щодо надання згоди на постійне місце проживання в ФРН не може бути мови. Відповідач не заперечує, що забезпечення безпечних умови проживання доньки зараз є пріоритетним, втім воліє знайти спільну мову, мати постійний зв`язок з донькою, брати безпосередню участь у її житті, а не лише фінансову, знати її інтереси та потреби, та воліє питання, що стосуються місця й умов її проживання вирішувати спільно, а не шляхом дискредитації його як батька. Надання судом дозволу позивачу на оформлення документів на постійне місце проживання їх спільної з відповідачем доньки у ФРН без згоди та супроводу відповідача як батька суперечить чинному законодавству, що визначає рівність прав та обов`язків батьків відносно виховання дитини, що не лише може, а, як раніше зазначалося стороною відповідача, вже внаслідок перешкоджань зі сторони позивача призводить до фактичного позбавлення батька дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та можливості спілкування з нею. 19 січня 2024 року від представника відповідача - адвоката Романченко В.В. надійшло клопотання про врахування інтересів батька під час винесення судового рішення по справі, а саме він просив суд зобов`язати позивача [PERSON] повідомляти відповідачу про місце проживання доньки, зміну її місця проживання, стан її здоров`я, зміну місця навчання, успіхи в навчанні та іншу інформацію про доньку; сприяти та не перешкоджати [PERSON] спілкуватися з донькою та брати участь у її вихованні. Представник позивача [PERSON] - адвокат Зайцева О.О. в судовому засіданні заявлений позов підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити та дала пояснення про обставини, які викладені у рішенні вище. Щодо заявленого представником відповідача клопотання про врахування інтересів батька під час винесення судового рішення по справі пояснила, що воно є не обґрунтованим, що вимоги які в ньому зазначені повинні розглядати в позовному провадженні, при цьому відповідач з зустрічним позовом у встановлений законом спосіб не звернувся, Щодо участі батька [PERSON] у спілкуванні з донькою, [PERSON] , зазначила, що даний спір на теперішній час розглядається по суті в іншому суді. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні, в якому приймав участь в режимі відео конференції, позов [PERSON] не визнав, пояснив, що має намір спілкуватися з дитино, у зв`язку з чим і заперечує проти оформлення документів на її постійне проживання у Федеративній Республіці Німеччина. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Романченко В.В. в судовому засіданні позов [PERSON] не визнав, з підстав, що зазначені у відзиві. Представник 3-тьої особи Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся, про причину своєї неявки суд не повідомив. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Виходячи з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні було встановлено, що сторони по справі, [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 08 липня 2013 року. ( т.1 а.с. 14) [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . ( т. 1 а.с. 12) Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 14.11.2018 року №788 визначено місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю, [PERSON] ( т. 1 а.с. 17) Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи від 06.12.2018, [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . ( т.1 а.с. 18) Факт того, що вихованням, розвитком та здоров`ям [PERSON] займається мати, [PERSON] , а батько - відповідач по справі, участі у вихованні дитини не бере, підтверджується довідкою КЗ «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №15 ХМР, листом КНП «Міська дитяча поліклініка №2» ХМР, інформаційною довідкою Харківської гімназії №46 ім. М.В.Ломоносова ХМР. ( т.1 а.с. 19-21) Також судом встановлено, що 30 квітня 2020 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] громадянином Федеративної Республіки Німеччина та [PERSON] громадянкою України. ( т.1 а.с. 51) В судовому засіданні представник позивача зазначила, що після реєстрації шлюбу [PERSON] з [PERSON] , позивач разом зі своєю донькою у 2021 році виїхали для проживання до Федеративної Республіки Німеччина, де проживають до теперішнього часу. Згідно довідки про реєстрацію за місцем проживання [PERSON] з грудня 2021 року зареєстрована та проживає в [ADDRESS] . ( т.1 а.с. 183) [PERSON] , [INFO] також з грудня 2021 року зареєстрована та проживає в [ADDRESS] . ( т.1 а.с. 185) Малолітня [PERSON] зареєстрована до білінгвального класу школи - міської гімназії Айнхарда в м. Ахен. (т.1 а.с. 187) Представник позивача зазначила, що малолітня дитина постійно проживає з матір`ю, яка, в свою чергу, має право на проживання у Федеративній Республіці Німеччина разом з чоловіком, [PERSON] . Знаходячись в іншій країні, дівчина забезпечена належними житловими та побутовими умовами, отримує якісну освіту, що свідчить про те, що подальше складання та оформлення документів із постійного проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , буде повністю відповідати інтересам дитини, однак ії біологічний батько, відповідач по справі, проти цього категорично заперечує, що на її думку є грубим порушенням прав дитини. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1 Сімейного кодексу України, визначені засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів. Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в як найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини). Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків. Положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди. Згідно зі ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994, громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в`їхати в Україну. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231 (із змінами). Згідно до абзацу 13 пункту 2-3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57 із змінами і доповненнями, виїзд за межі України дітей, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків, баби, діда, повнолітніх брата, сестри, мачухи, вітчима або інших осіб, уповноважених одним з батьків письмовою заявою, завіреною органом опіки та піклування, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків та за наявності паспорта громадянина України або свідоцтва про народження дитини (за відсутності паспорта громадянина України)документів, що містять відомості про особу, на підставі яких Держприкордонслужба дозволить перетин державного кордону. Згідно із ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, схваленої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, і ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Згідно статті 10 «Конвенції про права дитини», прийнятої резолюцією 44/25 Генеральної асамблеї від 20 листопада 1989 року, держави-сторони поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Стаття 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» передбачає, що оформлення документів для виїзду громадян України за кордон на постійне проживання здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів. Провадження за заявами про оформлення документів для виїзду громадян України за кордон на постійне проживання здійснюється в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів. Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 16 серпня 2016 р. № 816, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 09 вересня 2016 р. за № 1241/29371, затверджено Порядок провадження за заявами про оформлення документів для виїзду громадян України за кордон на постійне проживання, яким визначено процедуру прийому і розгляду заяв про оформлення документів для виїзду громадян України за кордон на постійне проживання, прийняття за ними рішень та виконання прийнятих рішень. Відповідно до пп. 7 п. 4 Розділу ІІ Порядку, заявник разом з заявою подає серед інших документів нотаріально засвідчену згоду законних представників, які залишаються в Україні, на виїзд за кордон на постійне проживання особи, законними представниками якої вони є (або копію свідоцтва про смерть чи рішення суду про позбавлення батьківських прав, про визнання особи обмежено дієздатною, або недієздатною, або безвісно відсутньою, або оголошення її померлою). Письмова згода законних представників, які залишаються в Україні, може бути надана ними особисто під час подання заявником заяви щодо особи, законними представниками якої вони є. Підпункт 9 п. 4 Розділу ІІ Порядку встановлює, що за відсутності згоди одного із законних представників на виїзд за кордон на постійне проживання особи, яка не досягла 16-річного віку, або особи, яка визнана судом обмежено дієздатною або недієздатною, надається копія рішення суду, завірена в установленому порядку. У статті 141 СК України визначена рівність прав та обов`язків батьків відносно дитини. Крім того, враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховною Ради РСР від 27.02.1991 року № 789-XII, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Частиною 2 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних, історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно принципу 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом та іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та сприятливі умови, що дозволяли б їй розвиватися фізично, розумово, духовно та у соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом та в умовах свободи та гідності. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Задовольняючи позовні вимоги [PERSON] , суд виходить з того, що малолітня дитина разом з матір`ю з грудня 2021 року постійно проживає у Федеративній Республіці Німеччина. Мати дівчини має право на проживання у даній державі разом з чоловіком, [PERSON] . Проживаючі в іншій країні дівчина забезпечена належними умовами проживання, навчання, що свідчить про те, що виїзд малолітньої [PERSON] для проживання за кордон повністю відповідає її інтересам. Отже, даючи оцінку вищезазначеним обставинам, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] та вважає необхідним задовольнити їх. Щодо клопотання представника відповідача про врахування інтересів батька під час винесення судового рішення шляхом зобов`язання позивача повідомляти його про життя доньки, в тому числі зміну місця проживання, а також щодо не перешкоджання батькові брати участь у вихованні дитини, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 3 ст. 157 СК України передбачено, що той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 159 СК України передбачено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Відповідно до частини 2 цієї статті суд визначає спосіб участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Отже, відповідач [PERSON] не позбавлений права у встановлений законом спосіб звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною. На підставі викладеного та

Outcome: approved