Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-19 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних за час прострочення виконання грошового зобов`язання. Свої вимоги мотивував тим, що 10 лютого 2012 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва по справі № 2-539/2011(1) стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Київ» заборгованість за договором про надання кредиту № 145 від 11 грудня 2006 року на загальну суму 1 160 674, 10 грн, судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3 219 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн, а всього на загальну суму 1 164 013,09 грн. 09 січня 2020 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва по справі № 2-539/2011(1) замінено сторону виконавчого провадження, а саме стягувача Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний банк «Київ» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінанс груп». Згідно листа Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) від 13 лютого 2023 року станом на 02 січня 2023 року залишок заборгованості у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа № 2-539/2011(1) від 13 серпня 2012 року становить у розмірі 1 270 140,62 грн, з яких 1 154 673,30 грн залишок боргу на користь стягувача та 115 467,32 грн сума нестягнутого виконавчого збору. Станом на день звернення до суду відповідачем не виконано рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 10 лютого 2012 року. У зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з 14 березня 2020 року до 13 березня 2023 року у розмірі 561 028,76 грн та три проценти річних за прострочення виконання зобов`язання за період з 01 січня 2022 року по з 14 березня 2020 року до 13 березня 2023 року у розмірі 103 844,62 грн. Ухвалою суду від 21 березня 2023 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. 10 лютого 2012 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва по справі № 2-539/2011(1) стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Київ» заборгованість за договором про надання кредиту № 145 від 11 грудня 2006 року на загальну суму 1 160 674, 10 грн, судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3 219 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн, а всього на загальну суму 1 164 013,09 грн (а.с. 13-15). 09 січня 2020 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва по справі № 2-539/2011(1) замінено сторону виконавчого провадження, а саме стягувача Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний банк «Київ» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінанс груп» (а.с. 16-17). Згідно листа Деснянського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 13 лютого 2023 року станом на 02 січня 2023 року залишок заборгованості у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа № 2-539/2011(1) від 13 серпня 2012 року становить у розмірі 1 270 140,62 грн, з яких 1 154 673,30 грн залишок боргу на користь стягувача та 115 467,32 грн сума нестягнутого виконавчого збору (а.с. 18). Позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з 14 березня 2020 року до 13 березня 2023 року у розмірі 561 028,76 грн та три проценти річних за прострочення виконання зобов`язання за період з 14 березня 2020 року до 13 березня 2023 року у розмірі 103 844,62 грн. Підставою для задоволення позовних вимог позивачем зазначено про невиконання відповідачем рішення суду. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідач скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, згідно якого просить відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки у провадженні Київського апеляційного суду перебуває апеляційна скарга на ухвалу суду від 09 січня 2020 року по цій справі. Розрахунок трьох відсотків річних та інфляційних втрат не є правильним. Крім того позивачем не враховано положення п. 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України в частині визначення періодів нарахування трьох відсотків річних та інфляційних втрат (а.с. 35-41). Позивач скористався процесуальним правом подачі відповіді на відзив на позовну заяву у встановлений строк, відповідно до якої зазначає, що вимога позивача до відповідача є дійсною. Відповідачем не правильно визначено тлумачення «основного боргу», у зв`язку з чим наданий ним розрахунок не є правильним. Положення п. 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України не підлягають застосуванню в цих правовідносинах, оскільки три відсотки річних та інфляційні втрати нараховані позивачем не у зв`язку з простроченням виконання умов кредитного договору, а у зв`язку з тривалим невиконанням рішення суду (а.с. 48-52). Відповідно до частин 1, 2 ст. 509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають на підставах, встановлених ст.11 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 та ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Відповідно до ч. 1 ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зважаючи на відсутність в зазначених правових нормах такої підстави припинення зобов`язання, як ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, слід дійти висновку, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. Згідно аналізу практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві, підраховуючи суми стягнень, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, суди повинні враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в певний період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Індекси інфляції розраховуються на підставі інформації, опублікованої центральним органом виконавчої влади з питань статистики в газеті «Урядовий кур`єр». При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що він розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. На відміну від інфляційних збитків, розрахунок трьох процентів річних здійснюється за кожен день прострочення за формулою: сума боргу х 3 % / 365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення. Згідно п. 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Враховуючи положення п. 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача за період 24 лютого 2022 року по 14 березня 2020 року інфляційних втрат та трьох процентів річних, оскільки з 24 лютого 2022 року та до припинення чи скасування воєнного стану в Україні заборонено їх стягнення. Судом перевірено розрахунок наданий позивачем, та встановлено таке. За прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 14 березня 2020 року по 23 лютого 2022 року з урахуванням суми заборгованості у розмірі 1 154 673,30 грн та індексів інфляції 1.19001124 (IIc (100,80 : 100) x (100,80 : 100) x (100,30 : 100) x (100,20 : 100) x (99,40 : 100) x (99,80 : 100) x (100,50 : 100) x (101,00 : 100) x (101,30 : 100) x (100,90 : 100) x (101,30 : 100) x (101,00 : 100) x (101,70 : 100) x (100,70 : 100) x (101,30 : 100) x (100,20 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (101,20 : 100) x (100,90 : 100) x (100,80 : 100) x (100,60 : 100) x (101,30 : 100) x (101,60 : 100)), сума інфляційних втрат становить у розмірі 219 400,85 грн. З урахуванням суми грошового зобов`язання у розмірі 1 154 673,30 грн та строку прострочки за період з 14 березня 2020 року по 23 лютого 2022 року (712 дні) три відсотки річних складають 67 496,12 грн. За встановлених обставин, суд приходить висновку про задоволення позовних вимог по цій справі частково та стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрати за період з 14 березня 2020 року до 23 лютого 2022 року у розмірі 219 400,85 грн та трьох процентів річних за прострочення виконання зобов`язання за період з 14 березня 2020 року по 23 лютого 2022 року у розмірі 67 496,12 грн. В решті позовних вимог відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивачем згідно ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" при поданні позовної заяви сплачено ставку судового збору в розмірі 9 973,11 грн (а.с. 6). Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 684 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 4 303,45 грн, виходячи з такого розрахунку 286 896,97 грн (сума задоволених позовних вимог) * 100 % / 664 873,38 грн (ціна позову) * 9 973,11 грн сплачений судовий збір.

Outcome: partial