Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 28.05.2023 року він передав у безоплатне користування [PERSON] вантажний автомобіль "Рено Магнум", д.н.з. [NUMBER] , разом з причіпом PANAV, Д.Н.З. [NUMBER] . Відповідно до свідоцтв про реєстрацію вантажний автомобіль та причіп належать позивачу на праві власності. Відповідно до постанови Рокитнняського районного суду Київської області від 16.06.2023 року [PERSON] було визнано винним у вучинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 850 грн. В результаті вчинення відповідачем адміністративного правопорушення вантажний автомобіль "Рено Магнум" з д.н.з. [NUMBER] , разом з причіпом PANAV, Д.Н.З. [NUMBER] зазнали механічних ушкоджень. Добровільно відповідач завдану шкоду не відшкодував. З метою отримання висновку про визначення матеріального збитку позивач звернувся до судового експерта. Відповідно до висновку експерта № 102 від 11.07.2023 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля "Рено Магнум", д.н.з. [NUMBER] , внаслідок ДТП, на дату оцінки складає 118 774, 18 грн. Згідно з висновком експерта № 102 від 11.07.2023 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику PANAV, Д.Н.З. [NUMBER] , внаслідок ДТП складає 95 698,18 грн. За проведення дослідження з визначення матеріального збитку, завданих автомобілю та причіпу позивач сплатив 10 000,00 грн. На підставі наведеного позивач просив стягнути з відповідача суму завданих зитків, в розмірі 224 472,36 грн. Ухвалою судді від 24.08.2023 р. відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Розгляд справи відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України проводився у порядку загального позовного провадження з повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Позивач разом з позовною заявою подав клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач будучи повідомленим належним чином про час, дату та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, не подав відзив на позовну заяву. У цьому випадку суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до ст.280 ЦПК України у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 28.05.2023 року він передав у безоплатне користування [PERSON] вантажний автомобіль "Рено Магнум", д.н.з. [NUMBER] , разом з причіпом PANAV, Д.Н.З. [NUMBER] . Відповідно до постанови Рокитнняського районного суду Київської області від 16.06.2023 року [PERSON] було визнано винним у вучинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 850 грн. Постановою судді Рокитнянського районного суду Київської області від 27.01.2020 року водія [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. В результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з вини водія [PERSON] був пошкоджений автомобіль марки "Хюндай", д.н.з. " [NUMBER] ", власником якого є [PERSON] . З метою отримання висновку про визначення матеріального збитку позивач звернувся до судового експерта. Відповідно до висновку експерта № 102 від 11.07.2023 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля "Рено Магнум", д.н.з. [NUMBER] , внаслідок ДТП, на дату оцінки складає 118 774, 18 грн. Згідно з висновком експерта № 102 від 11.07.2023 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику PANAV, Д.Н.З. [NUMBER] , внаслідок ДТП складає 95 698,18 грн. За проведення дослідження з визначення матеріального збитку, завданих автомобілю та причіпу позивач сплатив 10 000,00 грн. На підставі наведеного позивач просив стягнути з відповідача суму завданих зитків, в розмірі 224 472,36 грн. Надаючи оцінку доводам учасників справи в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 ЦК особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст. 22 ЦК, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Право на відшкодування майнової шкоди, завданої майну фізичних та юридичних осіб, має власник (ч. 3 ст. 386 ЦК) та/або особи, які мають речове право на чуже майно (ст. 396 ЦК). Згідно з пунктом 2.2. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. № 1306 (в редакції, чинній на час вчинення ДТП) власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України. Спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху (висновок Верховного Суду України в постанові від 03.12.2014р. у справі № 6-183цс14). Факт правомірності володіння особою транспортним засобом є достатньою підставою, щоб звернутися за захистом права щодо відшкодування шкоди, заподіяної автомобілю, яким керувала особа під час ДТП. Аналогічні висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021р. у справі № 147/66/17. Згідно статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За змістом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права, тобто ті, які б він не ніс у разі, якби майно не було пошкоджене. Згідно квитанції від 11.07.2023 року, виданої [PERSON] , вартість робіт із оцінки вартості матеріального збитку становить 224 472,36 грн. Дані витрати відносяться до реальних збитків, оскільки понесені позивачем безпосередньо у зв`язку із пошкодженням майна та не мали б місце, якби майно не було пошкоджене, є витратами, які необхідні для відновлення порушених прав позивача, а тому також підлягають стягненню із відповідача. Таким чином загальний розмір завданої майнової шкоди складає 224 472,36 грн. та підлягає стягненню із відповідача на користь позивача. При цьому, станом на час розгляду справи, відповідачем відшкодування шкоди не відбулося, будь-яких заперечень з приводу суми відшкодування та її виплати не надано, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог. Також відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в сумі 2 244,72 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved