Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-26 00:00:00

25 грудня 2023 року [PERSON] звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області із позовною заявою до Головного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про зобов`язання вчинити певні дії. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що [INFO] померла його мати [PERSON] [INFO] . Після смерті матері відкрилася спадщина, що підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі, до складу якої увійшла недоотримана пенсія, яка нараховувалася матері позивача до дня смерті і зберігається на рахунках Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, та яка є на сьогодні не виплаченою. Згідно листа відповідача від 10.12.2021 на запит приватного нотаріуса Бахмутського районного нотаріального округу Бєлявцевої А.В., недоотримана сума пенсії становить 85142,91 грн., з вказівкою, що нарахування здійснювалося відповідно до вимог ч. 1 ст. 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а саме нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. 18.10.2021 представник позивача звернулась до відповідача з заявою про запит електронної пенсійної справи, вбачається що ГУ ПФУ в Донецькій області розрахувало недоотриману пенсію померлої [PERSON] відповідно ч. 1 ст. 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а саме за період з 18.10.2018 по 10.09.2021 не врахувавши суму недоотриманої пенсії за період з 01.08.2014 по 17.10.2018. Позивач вважає, що розмір та період нарахування недоотриманої пенсії його матері, який наданий у вищевказаній відповіді відповідача є таким, що не відповідає дійсності, а тому 11.02.2022 він звернувся до відповідача із запитом з метою врегулювання вказаного питання, надати довідку про нараховану та фактично виплачену пенсію по місяцям померлої [PERSON] за період з 01.07.2014 по 10.09.2021, повідомити коли та з якої причини була припинена виплата пенсії померлої матері, повідомити коли останній раз отримувала пенсію [PERSON] . У відповіді відповідача від 17.02.2022 зазначено, що [PERSON] перебувала на обліку в Куйбишевському районі м. Донецька, останнє нарахування пенсії відбулося в липні 2014 року. За переведенням виплати пенсії на підконтрольну територію України [PERSON] не зверталася, нарахування пенсії не здійснювалися. Електронна пенсійна справа померлої [PERSON] була взята на облік з 01.08.2014 без проведення нарахування пенсії. Обчислення розміру пенсії, що могла бути нарахована, проводиться згідно із частиною другою статті 49 Закону № 1058, з урахуванням вимог статті 46 Закону №1058 (не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії). Зважаючи на статтю 46 Закону № 1058 недоотримана пенсія померлої [PERSON] склала 85142,91 грн. Відповідач повідомив, що [PERSON] за життя пенсія не нараховувалась та не виплачувалась, за переведення виплати пенсії померла не зверталася, тому надати інформацію та довідку про розмір нарахованої та виплаченої пенсії з 01.07.2014, не має можливості. 13.06.2023 позивач звернувся до ГУ ПФУ в Донецькій області з наступними питаннями у зв`язку з тим що пенсійна справа [PERSON] була взята на облік у жовтні 2021 року починаючи з 01.08.2014, а також було проведено нарахування недоотриманої пенсії, згідно з відповіддю ГУ ПФУ в Донецькій області від 17.02.2022, надати довідку про нараховану та фактично виплачену пенсію по місяцям померлої [PERSON] за період з 01.07.2014 по 10.09.2021, повідомити коли та з якої причини була припинена виплата пенсії померлої матері, повідомити коли останній раз отримувала пенсію [PERSON] , надати детальний розрахунок по місяцям недоотриманої пенсії померлої [PERSON] в розмірі 85142,91 грн., провести новий розрахунок суми недоотриманої пенсії померлої [PERSON] по місяцям починаючи з 01.07.2014 р. по місяць смерті включно, надіслати приватному нотаріусу Бахмутського нотаріального округу Бєлявцевій А.В. сформовану нову або додаткову довідку за наслідком нового розрахунку суми недоотриманої пенсії померлої [PERSON] по місяцям починаючи з 01.07.2014 по місяць смерті включно. У відповіді, наданій відповідачем 11.07.2023, зазначено, що померла [PERSON] за життя перебувала на обліку в Куйбишевському районі м. Донецька, останнє нарахування пенсія відбулося в липні 2014 року. Електронна пенсійна справа померлої [PERSON] була взята на облік з 01.08.2014 без проведення нарахування пенсії. Водночас повідомили, що [PERSON] за життя пенсія після липня 2014 року не нараховувалась та не виплачувалась, за переведення виплати пенсії померла не зверталася, тому надати інформацію та довідку про розмір нарахованої та виплаченої пенсії з 01.07.2014 немає можливості. Повідомити про суми пенсії, які ввійшли в суму недоотриманої пенсії на відповідь нотаріусу від 10.12.2021 немає можливості, так як в умовах введеного воєнного стану, зважаючи на бойові дії на території Донецької області, оголошену евакуацію, а також небезпеку, на яку наражаються спеціалісти Головного управління, на теперішній час відсутній доступ до архівної паперової пенсійної справи [PERSON] . Недоотримана пенсія померлої [PERSON] позивачу не нараховувалась, так як заява на її виплату станом на 10.07.2023 від позивача не надходила. На запит нотаріуса розрахунок недоотриманої пенсії [PERSON] відповідачем проведено з урахуванням вимог ч.1 ст.46 Закону № 1058 не врахувавши суму недоотриманої пенсії за період з 01.08.2014 по 17.10.2018. Таку позицію відповідача позивач вважає незаконною та посилаючись на ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» зазначив, що на день смерті його матері - [INFO] залишилася недоотримана пенсія за період з 01.08.2014 по 10.09.2021, а тому відповідачем неправомірно зменшений період та сума недоотриманої пенсії його матері, що і стало причиною звернення позивача до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області за захистом своїх прав та інтересів. Позивачем було направлено до суду заяву про збільшення позовних вимог у зв`язку з тим, що позивачем отримано відповідь від відповідача від 14.12.2023 № 25237-23347/Л-02/80500/23, в якій відповідач зазначає період, за який надіслана довідка нотаріусу про розмір суми недоотриманої пенсії померлої [PERSON] , а саме період з 01.12.2018 по 30.09.2021 позивач вважає за необхідне збільшити розмір позовних вимог. Тому, просить суд (з урахуванням уточнених позовних вимог): визнати дії відповідача, які полягають у ненаданні приватному нотаріусу Бахмутського районного нотаріального округу Бєлявцевій А.В. у відповіді на запит інформації про розмір суми недоотриманої за життя пенсії померлої [PERSON] за період з 01.08.2014 по 30.11.2018 (включно), незаконними; зобов`язати відповідача сформувати та надати приватному нотаріусу Бахмутського районного нотаріального округу Бєлявцевій А.В. додаткову довідку про розмір суми недоотриманої за життя пенсії померлої [PERSON] за період з 01.08.2014 по 30.11.2018; стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1073,60 гривень. Позивач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, проте не використав свого права на безпосередню участь у судовому засіданні, надав суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутність, та вказав, що позовні вимоги з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог підтримує в повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні, посилаючись на обставини, викладені у відзиві. За змістом відзиву на позовну заяву, відповідачем позовні вимоги не визнаються в повному обсязі. На обґрунтування своєї позиції представник відповідача зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 49 Закону №1058 поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду України протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 35 та ст. 46 цього Закону. Заява про поновлення пенсії подається пенсіонером особисто до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії (пункт 1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 1058, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1). Виплата пенсії внутрішньо переміщеним особам проводиться відповідно до п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року №637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» (далі-Постанова №637) на підставі відомостей, що містяться в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб. З метою обліку внутрішньо переміщених осіб органи соціального захисту населення ведуть Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб, держателем якої є Міністерство соціальної політики України, до якої вноситься така інформація (п.5 постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 №509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб»). Можливість виплати сум пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, врегульовано статтею 52 Закону №1058, в тому числі і в частині їх виплати спадкоємцям, за умови надання свідоцтва про право на спадщину, де спадковим майном зазначено пенсію померлого пенсіонера. У випадках, коли на день смерті пенсіонера нарахування та виплата пенсії не здійснювалась, заява щодо поновлення виплати пенсії особисто пенсіонером не надавалась, органи Пенсійного фонду України можуть відновити нарахування пенсії на підставі заяви спадкоємця, визначеного нотаріусом. Обчислення розміру пенсії, що могла бути нарахована, проводиться згідно з частиною другою статті 49 Закону № 1058, з урахуванням вимог статті 46 Закону №1058 (не більше ніж за три року до дня звернення за отриманням пенсії). За матеріалами електронної пенсійної справи [PERSON] перебувала на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Куйбишевському районі м.Донецька Донецької області та отримувала пенсію за віком, призначену відповідно до Закону №1058. Виплата пенсії проведена по 31.07.2014. На підставі розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 №1085-р м.Донецьк відноситься до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження. Відповідно до пункту 2 Тимчасового Порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, а також інших платежів з рахунків, відкритих в органах Казначейства, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 №595 (далі-Порядок №595), у населених пунктах Донецької та Луганської областей, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування здійснюються лише після повернення згаданої території під контроль органів державної влади. Пунктом 8 Порядку №595 передбачено, що особам, які переміщені на контрольовану територію та взяті на облік відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509 (Офіційний вісник України, 2014 р., № 81, ст. 2296), пенсії та інші соціальні виплати з бюджетів усіх рівнів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування виплачуються за заявами таких осіб до органів (установ), які здійснюють такі виплати протягом усього строку дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Пенсія за період з 01.08.2014 по 30.09.2021 [PERSON] Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - Головне управління) не нараховувалась, оскільки пенсіонерка до територіальних органів Пенсійного фонду України на територію, підконтрольну українській владі, за поновленням виплати пенсії особисто не звертався. Пенсійна справа знята з обліку з 01.10.2021 у зв`язку зі смертю пенсіонера 10.09.2021. Для надання відповіді на лист приватного нотаріуса Бахмутського районного нотаріального округу Донецької області Бєлявцевій А.В. (далі - Нотаріус) Головним управлінням проведено розрахунок сум недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю [PERSON] та в грудні 2021 року надіслана довідка Нотаріусу про суму недоотриманої пенсії в розмірі 85142,91 грн. за період з 01.12.2018 по 30.09.2021 з урахуванням вимог частини першої статті 46 Закону №1058. Звернення спадкоємців за недоотриманою пенсією померлої [PERSON] відсутні. Зазначив, що пенсія за період з 01.08.2014 по 30.11.2018 по пенсійній справі [PERSON] не нараховувалась, у зв`язку з чим відсутні підстави для формування та надання приватному нотаріусу Бахмутського районного нотаріального округу Бєлявцевій А.В. додаткової довідки про розмір суми недоотриманої за життя пенсії померлої [PERSON] за цей період. Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Головного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про зобов`язання вчинити певні дії підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Відповідно до свідоцтва про припинення одруження серії [NUMBER] виданого 09 березня 1966 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] припинено 06 березня 1966 року. Після припинення одруження прізвище [PERSON] змінено на прізвище [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 13 жовтня 2021 року, [PERSON] [INFO] , померла [INFO] в м.Донецьк у віці 87 років. Відповідно до заповіту від 02 квітня 2009 року [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, - заповідає [PERSON] , 1957 року народження. Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 66860903 від 16.10.2021 слідує, що приватним нотаріусом Бахмутського районного нотаріального округу Бєлявцевою А.В. було зареєстровано спадкову справу, номер у Спадковому реєстрі 68476198, номер у нотаріуса 524/2021, спадкодавець [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . Відповідно до довідки Бахмутського районного нотаріального округу приватного нотаріуса Бєлявцевої А.В. 16.10.2021 нею було отримано заяву від [PERSON] про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . На підставі цієї заяви приватним нотаріусом Бєлявцевою А.В. було відкрито спадкову справу №524/2021. Інших заяв про прийняття спадщини від інших спадкоємців не надходило. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину немає. Підтверджує, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем після смерті померлої матері [PERSON] , яка померла [INFO] . За відомостями ГУ ПФУ в Донецькій області, наданими на запит нотаріуса, сума недоотриманої пенсії [PERSON] становить 85142,91 грн. Відповідно до заяви [PERSON] від 20 січня 2022 року слідує, що позивач звертався до відповідача, надати довідку про нараховану та фактично виплачену пенсію по місяцям померлої [PERSON] за період з 01.07.2014 по 10.09.2021, повідомити коли та з якої причини була припинена виплата пенсії померлої матері, повідомити коли останній раз отримувала пенсію [PERSON] , надати розпорядження або наказ щодо припинення виплати пенсії [PERSON] , повідомити з якої причини у відповіді нотаріусу на запит не вказаний період за який нарахована недоотримана пенсія померлої, повідомити за який період нарахована недоотримана пенсія. Відповідно до листа Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 20.01.2022 № 1577/Л-0500-22 звернення [PERSON] було розглянуто управлінням та повідомлено, що [PERSON] перебувала на обліку в Куйбишевському районі м.Донецька, останнє нарахування пенсії відбулося в липні 2014 року. За переведенням виплати пенсії на підконтрольну територію України [PERSON] не зверталася, нарахування пенсії не здійснювалися. Для отримання допомоги на поховання 18.10.2024 [PERSON] подала заяву про запит електронної пенсійної справи померлої [PERSON] . Електронна пенсійна справа померлої [PERSON] була взята на облік з 01.08.2014 без проведення нарахування пенсії. Обчислення розміру пенсії, що могла бути нарахована, проводиться згідно із частиною другою статті 49 Закону № 1058, з урахуванням вимог статті 46 Закону №1058 (не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії). Зважаючи на статтю 46 Закону № 1058 недоотримана пенсія померлої [PERSON] склала 85142,91 грн. Відповідач повідомив, що [PERSON] за життя пенсія не нараховувалась та не виплачувалась, за переведення виплати пенсії померла не зверталася, тому надати інформацію та довідку про розмір нарахованої та виплаченої пенсії з 01.07.2014, не має можливості. Відповідно до звернення ВЕБ-05001-Ф-С-23-130037 від 13.06.2023 слідує, що позивач звернувся до відповідача із заявою за змістом якої, позивач є єдиним спадкоємцем померлої [PERSON] , яка померла [INFO] та перебувала на пенсійному обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області. У відповіді Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 10.12.2021, зазначено, що сума недоотриманої пенсії померлої [PERSON] , складає 85142,91 грн. у зв`язку з чим позивач просить: надати довідку про нараховану та фактично виплачену пенсію по місяцям померлої [PERSON] за період з 01.07.2014 по 10.09.2021 (включно), повідомити коли та з якої причини була припинена виплата пенсії померлої матері, повідомити коли останній раз отримувала пенсію [PERSON] , надати розпорядження або наказ щодо припинення виплати пенсії [PERSON] , повідомити з якої причини у відповіді нотаріусу від 10.12.2021 не вказаний період за який нарахована недоотримана пенсія померлої, повідомити за який період нарахована недоотримана пенсія, надати детальний розрахунок по місяцям недоотриманої пенсії померлої [PERSON] в розмірі 85142,91 грн., провести новий розрахунок суми недоотриманої пенсії померлої [PERSON] по місяцям починаючи з 01.07.2014 р. по місяць смерті включно. Відповідно до листа Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 13.06.2023 № ВЕБ-05001-Ф-С-23-130037 звернення [PERSON] було розглянуто управлінням та повідомлено, що померла [PERSON] за життя перебувала на обліку в Куйбишевському районі м.Донецька, останнє нарахування пенсія відбулося в липні 2014 року. Для отримання допомоги на поховання [PERSON] 18.10.2021була подана заява про запит електронної пенсійної справи померлої [PERSON] . Електронна пенсійна справа померлої [PERSON] була взята на облік з 01.08.2014 без проведення нарахування пенсії. Водночас зазначає, що [PERSON] за життя пенсія після липня 2014 року не нараховувалась та не виплачувалась, за переведення виплати пенсії померла не зверталася, тому надати інформацію та довідку про розмір нарахованої та виплаченої пенсії з 01.07.2014 немає можливості. Повідомити про суми пенсії, які ввійшли в суму недоотриманої пенсії на відповідь нотаріусу від 10.12.2021 за №0500-1516-8/122833 немає можливості, так як в умовах введеного воєнного стану, зважаючи на бойові дії на території Донецької області, оголошену евакуацію, а також небезпеку, на яку наражаються спеціалісти Головного управління, на теперішній час відсутній доступ до архівної паперової пенсійної справи [PERSON] . Недоотримана пенсія за померлу [PERSON] позивачу не нараховувалась, так як заява на її виплату станом на 10.07.2023 від позивача не надходила. Відповідно до відомостей Підсистеми призначення та виплати пенсій, наданими ГУ ПФУ в Донецькій області за період з 01.11.2014 по 30.11.2018 (включно) не нараховувалась. Окрім того, з наданих відомостей можливо встановити, що по пенсійній справі [PERSON] 15.11.1988 призначено пенсію за віком. Розмір призначеної пенсії становить 3244,46 грн. (станом на дату останнього нарахування 01.11.2021). За вказаний період пенсія не нараховувалась та не виплачувалась, у графі "призначена сума" містяться позначки "0". Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст.16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, зазначеним у п. 5 ч. 2 цієї статті, може бути примусове виконання обов`язку в натурі. Відповідно до положень статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини, як це передбачено статтею 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, крім прав і обов`язків що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 ЦК України (стаття 1219 ЦК України). Відповідно до ст. 1227 Цивільного кодексу України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 14 лютого 2022 року у справі № 243/13575/19 (провадження № 61-11268сво20) зазначив, що тлумачення статті 1227 ЦК України доводить, що: - цією правовою нормою встановлено сингулярне правонаступництво членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому та не отриманих ним за життя грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат. Указані суми включаються до складу спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права на отримання вказаних сум. Специфіка правонаступництва прав на отримання сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат обґрунтовується необхідністю: а) створення умов для охорони майнових інтересів членів сім`ї спадкодавця в разі, коли вони не є його спадкоємцями; б) забезпечення можливості реалізації права на одержання членами сім`ї спадкодавця належних йому грошових коштів без дотримання передбаченої ЦК України процедури оформлення спадщини; - право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК України) та додаткового юридичного факту - смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно, необхідно, щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї - спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до статті 1227 ЦК України не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224 ЦК України), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК України), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК України). Відповідно, при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом; - право на перерахунок певних виплат, яке мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, оскільки така можливість пов`язана з його суб`єктивним правом (зокрема, право на страхові виплати). Саме тому у членів сім`ї спадкодавця або ж у спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Теж саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. Тому потрібно відмежовувати ситуації при застосуванні положень статті 1217 ЦК України, за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат, та випадки, за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати. Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV). Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом. Відповідно до ст. 52 Закону № 1058-ІV сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Суд критично ставиться до посилання відповідача на приписи статті 46 Закону № 1058-IV, оскільки частиною першою цього Закону передбачено, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. Частиною другою цього Закону передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Відповідно до ст. 52 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини. За змістом цієї норми, можна дійти висновку, що законодавцем встановлено альтернативний механізм набуття права власності на недоотриману пенсію померлого пенсіонера, а саме пріоритет наданий членам сім`ї спадкодавця, які проживали з ним на момент смерті, та непрацездатним членам сім`ї, які перебували на його утриманні. Зазначені особи мають звернутися за виплатою цих грошових коштів протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, тобто з моменту смерті спадкодавця. Якщо такі особи відсутні або не звернулися у встановлений строк із заявами, недоотримана пенсія входить до складу спадщини і успадковується спадкоємцями померлого на загальних підставах. Відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-IV встановлені вичерпний перелік підстав для припинення виплати пенсії, а саме виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом. Відповідні рішення про припинення пенсійних виплат померлої [PERSON] з підстав, визначених ст. 49 Закону № 1058-IV в матеріалах справи відсутні. Суд наголошує, що нормами жодного Закону України, не визначено позбавлення особи права на пенсію, враховуючи обставини, щодо тимчасової окупації частини території Донецької та Луганської областей та втручання в мирне володіння своїм майном, яке було набуте на законних підставах. Щодо відсутності у померлої [PERSON] довідки внутрішньо переміщеної особи та не звернення до управління Пенсійного фонду України на підконтрольній частини території України з заявою про поновлення виплати пенсії суд зазначає наступне. Відповідно до абзацу першого частини першої статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Частиною 1 статті 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» встановлено, що громадянин України за обставин, - визначених у статті 1 цього Закону, має право на захист від примусового внутрішнього переміщення або примусового повернення на покинуте місце проживання. До жодного з указаних законів не внесено такої підстави для припинення соціальних виплат, як відсутність у особи її реєстрації як внутрішньо переміщеної. Більш того, в законах України, які регулюють питання пенсійного забезпечення відсутня підстава для припинення нарахування та невиплати пенсії - не звернення до органів Пенсійного фонду України з заявою про поновлення виплати пенсії. Відповідно до постанов Кабінету Міністрів України № 531, 637 та 595 встановлено спеціальний порядок здійснення страхових виплат для осіб, які тимчасово переселилися з району проведення АТО, тобто особливості виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам. Зазначені підзаконні нормативні акти не регулюють питання щодо здійснення пенсійного забезпечення та виплати пенсії особам, які з районів проведення АТО не переселилися та продовжують проживати за своїм постійним місцем проживання на території, яка не контролюється органами державної влади. Вказані підзаконні акти не є законом, тому не можуть звужувати чи скасовувати права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили. Соціальний захист осіб, які перебувають на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях регулює і Закон України від 18 січня 2018 року № 2268-УІІІ «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях». Згідно із ст. 2 цього Закону передбачено, що за фізичними особами незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального правового статусу та за юридичними особами зберігається право власності, інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, якщо таке майно набуте відповідно до законів України. Підтверджуючи майнові права фізичних осіб незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального статусу, закон не передбачає жодних обмежень інших прав таких осіб, які вони можуть реалізувати на території України. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 17 грудня 2018 року у справі № 243/5697/16-ц, у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 227/2802/16-ц, у постанові Верховного Суду від 22 липня 2019 року у справі №418/2434/18. Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. На час виникнення спірних правовідносин ні воєнний, ні надзвичайний стан в Україні в цілому, як і на окремих територіях Донецької та Луганської областей, запроваджено не було. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Перший протокол ратифікований Законом України від 17липня 1997 року №475/97-ВР, з огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України застосовується судами України як частина національного законодавства. При цьому розуміння змісту норм Конвенції та Першого протоколу, їх практичне застосування відбувається через практику (рішення) ЄСПЛ, яка згідно зі статтею 17Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-1V«Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується українськими судами як джерело права. Як зазначено Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні в справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні (проживання за кордоном), на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У рішенні від 08 липня 2004 року «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» ЄСПЛ задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем «Молдавської Республіки Придністров`я». Однак навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном Молдова все ж таки має позитивне зобов`язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників. На теперішній час Україна від зобов`язань, визначених статтями 1, 14 Конвенції та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції в окремих районах Донецької та Луганської областей України відповідно до статті 15 Конвенції не відступала. Відтак, відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Враховуючи визначене, померла [PERSON] не може бути позбавлена пенсії лише на підставі того, що держава Україна тимчасово не контролює частину території Донецької та Луганської областей. З огляду на викладене, суд доходить висновку, що відсутність у померлої [PERSON] довідки про взяття її на облік як особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення ООС (АТО), не є підставою для не нарахування їй належних пенсійних виплат за спірний період, а саме з 01.08.2014 по 30.11.2018, оскільки пенсія є її майном в розумінні статті 1 Першого Протоколу та повинна бути включена до складу спадщини, на яку претендує її син - позивач [PERSON] , що є її єдиним спадкоємцем за заповітом. Крім того, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області в листах на запити позивача повідомило, що [PERSON] перебувала на обліку в Куйбишевському районі м. Донецька. За переведенням виплати пенсії на підконтрольну територію України [PERSON] не зверталася, нарахування пенсії не здійснювалося. На запит приватного нотаріуса було повідомлено, що недоотримана пенсія померлої [PERSON] склала 85142,91 грн. відповідно до ст. 46 Закону № 1058. За змістом відзиву відповідач вказує, що на запит приватного нотаріуса було проведено розрахунок сум недоотриманої пенсії, яка склала 85142,91 грн. за період з 01.12.2018 по 30.09.2021, а тому суд вважає, що Головне управління повинно було нарахувати [PERSON] пенсію і за період з 01.08.2014 по 30.11.2018 (включно). Вказані обставини, позбавляють нотаріуса видати позивачу, як спадкоємцю після смерті матері [PERSON] , свідоцтво про право на спадщину за заповітом на все належне майно у виді недоотриманої пенсії за життя матері, а саме за період з 01.08.2014 по 30.09.2021. За таких обставин, на думку суду у спірних правовідносинах відповідач діяв з порушенням меж повноважень, визначених Законами України, необґрунтовано та не пропорційно, чим порушив вимоги ст. 18 Конституції України. Крім того, суд вважає за необхідним зазначити наступне. На підставі пунктів 1, 2 частини першої статі 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи. Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України). Згідно ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг; публічно-правовий спір - спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (стаття 4 КАС). З аналізу наведених норм права слідує, що Кодекс адміністративного судочинства України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб`єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів. Не поширюють свою дію ці положення на правові ситуації, що вимагають інших юрисдикційних форм захисту від стверджувальних порушень прав чи інтересів. Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ. Статтею 19 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами. Як свідчать матеріали справи Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області надало відповідь на запит приватного нотаріуса Бахмутського районного нотаріального округу Бєлявцевої А.В., відповідно до якої розрахунок недоотриманої пенсії [PERSON] проведено з урахуванням вимог статті 46 Закону №1058. З аналізу вимог ЦПК України та КАС України можна зробити висновок, що не є публічно-правовим і розглядається у порядку цивільного судочинства спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (суб`єктом владних повноважень) як суб`єктом публічного права та суб`єктом приватного права, в якому управлінські дії суб`єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної особи. У такому випадку - це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб`єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного права. Суд зазначає, що дії територіальних органів Пенсійного фонду при наданні відповіді на запити нотаріальних контор / приватних нотаріусів щодо визначення сум недоотриманих пенсій за життя померлих пенсіонерів набувають приватно-правовий характер, оскільки нерозривно пов`язані з правом спадкоємців на спадщину у вигляді недоотриманих сум пенсій померлих спадкодавців, і повинні розглядатись, у разі порушення прав спадкоємців, нерозривно в порядку цивільного судочинства шляхом безпосереднього стягнення таких недоотриманих сум, а не визнання протиправними дій територіальних органів Пенсійного фонду при наданні відповіді на запити нотаріальних контор / приватних нотаріусів. Підсумовуючи вищевикладене, та беручи до уваги те, що між сторонами виник приватний спір, який випливає не з публічно-правових, а із цивільних правовідносин, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] належить до цивільної юрисдикції. Висновки суду щодо юрисдикції спору узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 14 червня 2018 року по справі № 527/346/16-ц, та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року по справі № 286/3516/16-ц. Одже, оскільки у даній справі спір за своєю суттю стосується отримання позивачем недоотриманої пенсії в рамках спадкової справи, такий спір має приватно-правовий характер і розглянутий за правилами цивільного судочинства. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч. 2 ст. 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На підставі ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказів, які б доводили необґрунтованість заявленого позову, відповідач суду не надав, а отже, позовні вимоги підлягають задоволенню. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2 цієї статті передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Позивачем при зверненні до суду із зазначеним позовом сплачено судовий збір у сумі 1073,60 грн. З огляду на задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача слід стягнути зазначену суму судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved