Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-21 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, - орган опіки та піклування Перечинської міської ради Закарпатської області, в якому просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] , а також стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше, ніж 50 відсотків і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з 07 травня 2011 року по 21 квітня 2022 року він та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого у них народилася одна дитина, а саме донька [PERSON] , [INFO] . Однак сімейне життя у них не склалося, так як вони мали протилежні погляди на шлюб та сім`ю, на сімейні обов`язки, між ними було відсутнє взаємопорозуміння. Рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 21 квітня 2022 року у справі № 304/631/22, яке набрало законної сили 24 травня 2022 року, позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу задоволено повністю - шлюб, зареєстрований 07 травня 2011 року у виконкомі Т.Реметівської сільської ради Перечинського району Закарпатської області, актовий запис № 04, між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , розірвано, після розірвання шлюбу [PERSON] залишено шлюбне прізвище « [PERSON] » (копія рішення додається до позовної заяви; оригінал судового рішення знаходиться у матеріалах цивільної справи). Як під час шлюбу, так і після його розірвання їх малолітня донька [PERSON] знаходилася і знаходиться на його повному фізичному та матеріальному утриманні. Питання щодо визначення місця проживання дитини у судовому порядку ними раніше не вирішувалося, оскільки у них існувала усна згода з цього приводу. Так, згідно довідки, виданої відділом ЦНАП Перечинської міської ради Закарпатської області № 460/14-11 від 13 листопада 2023 року, він разом з донькою [PERSON] , [INFO] , проживають за адресою: [ADDRESS] . Вказана обставина також підтверджується відповідними Витягами з реєстру територіальної громади. (копії цих витягів додаю до позовної заяв, а оригінали знаходяться у мене). Він позитивно характеризується за місцем проживання, офіційно працевлаштований, а саме працює в ТОВ «Ядзакі Україна» на посаді Агента з постачання за строковим трудовим договором (повний робочий день) з 27 лютого 2023 року, за період з лютого по жовтень 2023 року загальна сума його доходу становить 157 372,95 грн. Тобто він має постійний, стабільний та достатній матеріальний дохід. Натомість відповідач протягом останніх років проживає окремо від них, а саме у [ADDRESS] , влаштовує своє життя, взагалі не бере участі у вихованні та розвитку малолітньої доньки, не надає коштів на її утримання, не навідує її, не спілкується з нею та цікавиться її здоров`ям, навчанням, захопленнями тощо. На його неодноразові прохання виконувати батьківські обов`язки належним чином відповідач свідомо не реагує. Відповідач взагалі не цікавиться дитиною, її духовним та фізичним розвитком, навчанням, здоров`ям, навіть не спілкується з нею та не навідує її взагалі. Все вищенаведене можуть ствердити також його сусіди та їх спільні друзі. Будь-який з покладених на відповідача законом обов`язків не виконує взагалі, не бере педагогічної, матеріальної, посильної-трудової або будь-якої іншої участі у вихованні малолітньої доньки, а також взагалі не цікавиться її здоров`ям, навчанням та не навідує її. Усі питання щодо утримання, виховання та піклування вирішуються ним одноособово, без участі та підтримки зі сторони відповідача. Оскільки вважає, що відповідач повністю самоусунулася від виконання покладених на неї батьківських обов`язків, тому просить позов задовольнити. Ухвалою судді Перечинського районного суду від 27 листопада 2023 року загальне позовне провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - орган опіки та піклування Перечинської міської ради Закарпатської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів відкрито; залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - орган опіки та піклування Перечинської міської ради Закарпатської області; призначено підготовче судове засідання та надано відповідачу строк для подачі відзиву на позов. У підготовче судове засіданні позивач [PERSON] та його представник - адвокат Штефаняк І.І. не з`явилися, однак останній подав заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив такі задовольнити. Відповідач [PERSON] у підготовче судове засідання також не з`явилася, однак попередньо подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі та просить такі задовольнити. У підготовче судове засідання представник органу опіки та піклування Перечинської міської ради як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, не з`явилася, однак подала клопотання про проведення розгляду справи без її участі, позовні вимоги підтримує, а також додала висновок про доцільність позбавлення батьківських прав матері відносно дитини. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до частини 2 статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Суд встановив, що батьками дитини [PERSON] , [INFO] , є позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] , виданого виконкомом Тур`є-Реметівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області 14 жовтня 2011 року. Рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 21 квітня 2022 року у справі № 304/631/22, яке набрало законної сили 24 травня 2022 року, позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу задоволено повністю - шлюб, зареєстрований 07 травня 2011 року у виконкомі Т.Реметівської сільської ради Перечинського району Закарпатської області, актовий запис №04, між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , розірвано, після розірвання шлюбу [PERSON] залишено шлюбне прізвище « [PERSON] ». З довідки від 13 листопада 2023 року № 460/14-11, виданої Відділом «Центр надання адміністративних послуг» Перечинської міської ради Закарпатської області, [PERSON] , [INFO] , проживає разом з донькою [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Наведене також підтверджується відповідними витягами з реєстру територіальної громади. З характеристики, наданої Зарічівською гімназією Перечинської міської ради Закарпатської області від 14 листопада 2023 року № 03-10/23, вбачається, що у вихованні [PERSON] , учениці 7 класу, активну участь бере батько [PERSON] , який відвідує батьківські збори, співпрацює з класним керівником, цікавиться шкільним життям дитини. Як роз`яснено у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно з висновком органу опіки та піклування Перечинської міської ради Закарпатської області від 07 лютого 2024 року, затвердженим рішенням виконавчого комітету Перечинської міської ради Закарпатської області від 07 лютого 2024 року № 22 «Про затвердження висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відносно дитини», уповноважений орган вважає за доцільне позбавити батьківських прав матір [PERSON] , [INFO] , мешканку [ADDRESS] , щодо доньки [PERSON] , [INFO] , мешканки [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 18 грудня 2008 року по справі «Савіни проти України» наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У частині 2 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, вказано: «Держави-учасники зобов`язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її злагоди, приймаючи до уваги права та обов`язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи». Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 цієї Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Також, суд приймає до уваги те, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року по справі «Хант проти України»). Крім цього вирішуючи даний спір, суд враховує позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену у справі № 402/428/16-ц від 17 жовтня 2018 року, яка зводиться до такого. Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява №2091/13), ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09). У зазначених справах ЄСПЛ не визначав обов`язкового врахування судами принципу 6 Декларації прав дитини, яка не є міжнародним договором. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. У зв`язку з наведеним Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі №6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір`ю, та вважає, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року. Оцінюючи наведені докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем та його представником доведено факт ухилення матері [PERSON] від виконання своїх материнських обов`язків відносно доньки [PERSON] , оскільки така зовсім не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її здоров`я, виховання, протягом тривалого часу взагалі не спілкується з дитиною, що негативно впливає на фізичний та психологічний розвиток доньки як складову виховання, а тому позовні вимоги в частині позбавлення відповідача батьківських прав підлягають задоволенню. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на утримання малолітньої дитини суд зазначає таке. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до загальних норм права обов`язок утримувати дитину шляхом виплати аліментів покладено на батьків, які проживають окремо від дитини (ст. 180, 181 СК України). Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Позивач зі своїм представником просили суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно. За правилами ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи вимоги чинного законодавства України, обставини справи, майновий стан позивач, відсутність у суду відомостей про неможливість сплати відповідачем аліментів, суд приходить до переконання, що з відповідача слід стягувати аліменти у частці від заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше, ніж 50 відсотків і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що відповідає положенням ч. 1 ст. 141 ЦПК України, а відтак з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати в розмірі 1 073,60 грн сплаченого судового збору за позовною вимогою про позбавлення батьківських прав. Оскільки за позовною вимогою про стягнення аліментів позивач у порядку п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, тому такий у розмірі 1 073,60 грн підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved