Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-25 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення [PERSON] з домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . В обгрунтування доводів зазначає, що [PERSON] є власником домоволодіння, яке знаходиться в [ADDRESS] . Відповідач є сином позивача та проживає у вищевказаному будинку. Останні декілька років спільне проживання сторін в одному будинку стало неможливим через порушення відповідачем умов співжиття, вчинення домашнього насильства по відношенню до своїх батьків. Також вказує, що протягом тривалого часу відповідач забороняє батькам вільно користуватися приміщенням будинку, відповідач вчиняє домашнє насильство до позивача та його дружини. Вимоги мотивує тим, що поведінка [PERSON] не змінилася, він продовжує вчиняти домашнє насильство відносно своїх батьків, так із 2020 року позивач неодноразово звертався до поліції з повідомленням про вчинення відносно нього домашнього насильства його сином [PERSON] , в результаті чого останній притягувався до адміністративної відповідальності 4 рази. Крім того, згідно рішення Свалявського районого суду від Закарпатської області 29.12.2022 року видано обмежувальний припис стосовно відповідача терміном на 6 місяців, яким визначено заходи тимчасового обмеження його прав, а саме, заборонено перебувати у місці проживання [PERSON] . Однак із спливом встановленого рішенням шестимісячного терміну, відповідач продовжує вчиняти домашнє насильство. Протягом 2023 року зареєстровано 6 звернень позивача по факту вчинення домашнього насильства відносно нього його сином, в зв язку з чим останнього по чотирьох фактах домашнього насильства притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП та відкрито 2 кримінальних провадження за ч.1 ст. 390-1 КК України та ч.1 ст. 125 КК України, які направлено до Свалявського районного суду з обвинувальним актом. Вважає, що діями відповідача порушено право позивача, (як члена сім`ї) користуватися та проживати у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , а тому просить суд виселити [PERSON] з домоволодіння за адресою [ADDRESS] . Суд своєю ухвалою від 07.12.2023 року прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначив судове засідання без повідомлення сторін. Сторонам направлено копії ухвали про відкриття провадження у справі та відповідачу копія позовної заяви з доданими до позову документами з використанням послуг поштового зв`язку, які надаються АТ "Укрпошта". Інформація щодо справи розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - e-mail inbox@sv.zk.court.gov.ua. Справа до розгляду призначена на 11:30 годину 26.02.2024 року. Представник позивача-адвокат Касинець Василина Володимирівна, яка діє в інтересах [PERSON] (ордер на надаіння правничої (правової) допомоги серії АО №1108127 від 29.11.2023 року, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЗР №21/3155 від 18.05.2023 року) подала до суду заяву (вх.№ 3 від 02.01.2024 року) про розгляд справи у відсутності позивача та його представника. Позовні вимоги підтримує, просить позов про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення [PERSON] задовольнити у повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві. Відповідач відзив (заперечення) на позовну заяву не подав. Поштове повідомлення повернуто до суду із відміткою "адресат відсутній" (п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України - днем вручення судового повідомлення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення «належним»). Інформація щодо розгляду справи розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - e-mail inbox@sv.zk.court.gov.ua. Відповідачу роз`яснено, що в разі ненадання ним відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу «EASYCON» не здійснювалося (ч.2 ст. 247 ЦПК України). Розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження. Суд проводить заочний розгляд справи за наявними доказами у справі та доходить такого висновку. Відповідно до ст. 13 ЦПК України\~- суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; ч.3 ст. 12, ч.1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. ОБСТАВИНИ СПРАВИ, УСТАНОВЛЕНІ СУДОМ та ОБГРУНТУВАННЯ ВИСНОВКІВ СУДУ: Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло. Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції; ч. 1 ст. 3 Конституції України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; ч. 2 ст. 27 Конституції України - кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань. Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло; ст. 379 ЦК України - житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них; ч.4 ст. 9 ЖК Української РСР - ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством. Суд встановив, що спір виник з приводу права користування житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про право власності, індексний номер 49366709 від 08.12.2015 року, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно: індексний номер 49366709 від 08.12.2015 року - житловий будинок за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] (позивачу). Відповідно до ст. 29 ЦК України - місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч.1 ст.116 Житлового кодексу України Української РСР - якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 ч. 1. ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь (психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру). До переліку осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, входять - родичі та особи, які спільно проживають однією сім`єю. Позивач та відповідач є родичами ( [PERSON] , [INFO] є батьком [PERSON] , [INFO] ) та проживають спільно однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] . У ході судового розгляду встановлено, що позивач неодноразово звертався до правоохоронних органів із заявами про вчинення [PERSON] адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 173-2, ч.2 ст.173-2 КУпАП, а також вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст.125 КК України (нанесення [PERSON] легких тілесних ушкоджень сином [PERSON] ). Відповідно до постанови судді Свалявського районного суду Закарпатської області від 19.01.2022 року (справа № 306/2022/22) [PERSON] визнано винним у вчиненні домашнього насильства відносно батька [PERSON] і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу 340 грн.; відповідно до постанови судді Свалявського районного суду Закарпатської області від 15.06.2022 року (справа №306/982/22) [PERSON] визнано винним у вчиненні домашнього насильства відносно батька [PERSON] і накладено на нього адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту на строк 10 (десять) діб; відповідно до постанови судді Свалявського районного суду Закарпатської області від 29.08.2022 року (справа №306/1516/22) [PERSON] визнано винним у вчиненні домашнього насильства відносно батька [PERSON] і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу 680 грн. Відповідно до рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 29.12.2022 року (справа №306/2475/22) судом видано обмежувальний припис стосовно [PERSON] , [INFO] , що проживає за адресою: [ADDRESS] терміном на 6 (шість) місяців, яким визначено заходи тимчасового обмеження його прав, а саме: заборона [PERSON] , [INFO] перебувати у місці проживання (перебування) [PERSON] , [INFO] , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до повідомлення начальника ВП №1 Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області від 31.10.2023 року за №9197/106/26/2-2023 відносно [PERSON] (відповідача) відкрито кримінальні провадження за ч.1 ст.390-1, ч.1 ст.125 КК України на направлено до суду з обвинувальним актом. Дослідивши матеріали справи, які підтверджують\~факт застосування\~психологічного та\~фізичного насильства\~ [PERSON] \~стосовно свого\~батька [PERSON] \~та свідчать\~що існує\~високий рівень\~вірогідності продовження\~чи повторного\~вчинення домашнього\~насильства,\~що такі\~ризики є\~реальними,суд дійшов висновку, що позивачу створюються певні перешкоди у праві користування спірним житловим будином, у зв`язку з чим вказане порушене право позивача підлягає захисту, зокрема усуненню перешкод в користуванні житловим будинком, шляхом виселення з житлового будинку відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України - завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 264 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; докази на їх підтвердження; ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; ч.1 ст. 95 ЦПК України - письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. Розглянувши справу \~в межах\~ заявлених позовних \~вимог,\~ дослідивши наявні\~ у справі\~докази,\~з`ясувавши\~усі обставини\~справи,\~на які\~позивач посилався \~як на\~підставу своїх вимог,\~\~що позивач\~надав достатні\~ та допустимі\~ докази на\~ підтвердження того, що [PERSON] систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблить неможливим для позивача та його дружини проживання з ними в одному будинку,\~ суд доходить висновку, що позов необхідно задовольнити. Відповідно до п.2 ч.5 ст. 265 ЦПК України - у резолютивній частині рішення зазначаються розподіл судових витрат; п.6 ст. 264 ЦПК України - під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат; ч. 1 ст. 133 ЦПК України - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При вирішенні питання щодо розподілу судового збору, суд ураховує, що відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідача, а тому доходить висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати, понесені [PERSON] , які складаються з судового збору в розмірі 1073,60 грн. (квитанція №0.0.2788496078.1 від 22.12.2022 року та №4477-7227-8848-9743 від. 29.11.2023 року) за ставками, встановленими ст. 4 Закону України Про судовий збір №3674-VI від 08.07.2011 року, які діяли з 01.01.2022 року (на день подачі позову до суду). Статтею 129 1 Конституції України визначено: Суд ухвалює рішення іменем України. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року). У контексті вказаної практики суд уважає наведене обґрунтування цього рішення достатнім. Відповідно до ч.1 ст. 18 ЦПК України - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Outcome: approved