Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-26 00:00:00

09 січня 2024 року до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від представника позивача Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «УкргазБанк» Кузнєцової М.І. надійшла позовна заява, яка направлена через відділення укрпошти 28 грудня 2023 року, про що міститься відмітка на конверті, до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що публічним акціонерним товариством Акціонерний банк «УкргазБанк» відповідно до ст.641 ЦК України оголошено публічну пропозицію на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (надалі - Публічна пропозиція) з метою надання банківських послуг, згідно Правил відкриття та обслуговування поточного рахунку фізичної особи, операції за якими здійснюються з використанням електронних платіжних засобів, та надання послуг за платіжними картками Публічним акціонерним товариством Акціонерний банк «УкргазБанк» (надалі-Правила). Ця публічна пропозиція розміщена на офіційному сайті Банку vvwvv.ukrgasbank.com. Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб є договором приєднання. 10 квітня 2020 року фізична особа [PERSON] (відповідач/позичальник) підписав Заяву-Договір №2020/І_С/375- Z1764314-01 про приєднання до Правил відкриття та обслуговування поточного рахунку фізичної особи, операції за якими здійснюються з використанням електронних платіжних засобів та надання послуг за платіжними картками Публічним акціонерним товариством Акціонерним банком «УкргазБанк». Згідно з Правилами на підставі оформленої належним чином Заяви-Договору, якою клієнт замовив кредит, позивач відкрив відповідачу картковий рахунок та позичковий рахунок для проведення розрахунків по овердрафту, кредитний договір №2020/І_С/375- Z1764314-01 строк дії ліміту дозволеного овердрафту в сумі до 300000,00 грн. становить 12 місяців, з 10 квітня 2020 року по 09 квітня 2021 року, з можливістю пролонгації відповідно до умов правил. Базова процентна ставка за користування становить 36% річних, процентна ставка на прострочену заборгованість становить 48% річних. 18 травня 2020 року відповідачем отримано платіжну картку та запечатаний конверт з пін кодом. Банк здійснює надання кредиту у формі дозволеного овердрафту у межах використаних та згодом погашених сум кредиту протягом строку дії ліміту дозволеного овердрафту та в межах обумовленого ліміту, якщо інше не передбачене програмою кредитування. Рішенням банку від 12 березня 2021 року, 23 лютого 2023 року приймались рішення щодо пролонгації лімітів овердрафту, відповідно д останнього рішення відповідачу встановлений ліміт в розмірі 45000,00 грн. строком на 12 місяців, ставка за користування становить 36% річних, процентна ставка на прострочену заборгованість становить 48% річних. В зв`язку з невиконанням [PERSON] умов договору банком було направлено вимогу про повернення кредиту вих. № 129/23107/2022 від 03.10.2022 року. Вимога банку Боржником залишена без задоволення. Станом на 28 листопада 2023 року заборгованість відповідача [PERSON] перед банком за договором складає 61379,75 грн. з якої: - заборгованість по кредиту (прострочена) - 44987,69 грн., - заборгованість по процентах (прострочена) - 16392,06 грн. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. На даний час відповідач не погашає заборгованість за договором, що є порушенням законних прав та інтересів позивача. За таких обставин позивач просив стягнути на свою користь з відповідача заборгованість за кредитним договором у вказаному розмірі. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено та передано судді Петренко Л.В. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 січня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Роз`яснено відповідачу право на подання відзиву на позовну заяву, також роз`яснено сторонам право на подання відповіді на відзив та заперечення. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив розгляд справи проводити без участі представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Відповідач, [PERSON] , в судові засідання призначені на 31 січня 2024 року о 09-30 год. та 27 лютого 2024 року о 08-20 год., не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, згідно зі ст. 128 ЦПК України. Клопотань про перенесення розгляду справи чи розгляд справи за її відсутності не надходило. Відзиву на позовну заяву не надходило. Відповідно до положень ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Умови проведення заочного розгляду справи визначені ст. 280 ЦПК України, де передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В даному випадку наявна вся сукупність умов для проведення заочного розгляду справи, а тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Частиною 3 статті 12 ЦПК України та частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до положень статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 2 статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Судом встановлено, що 10 квітня 2020 року між Публічним акціонерним товариством Акціонерним банком «УкргазБанк» Зайцевим Є.С. укладено заяву-Договір №2020/І_С/375- Z1764314-01 (договір карткового рахунку). Відповідно до п. 2.1 дана заява-договір разом з Правилами відкриття та обслуговування рахунків фізичних осіб та надання послуг за платіжними картками, операції за якими здійснюються з використанням електронних платіжних засобів та надання послуг за платіжними картками Публічним акціонерним товариством Акціонерним банком «УкргазБанк», тарифним планом, умовами банківських продуктів/пакетів (що всі розміщені на сайті банку), є договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Відповідно до п. 4 даної заяви під назвою паспорт споживчого кредиту зазначені умови: договір № 2020/І_С/375- Z1764314-01, строк дії договору з 10 квітня 2020 року по 09 квітня 2021 року, програма кредитування - універсальна карта «Домовичок» (в рамках ЗКП), орієнтована сума кредиту - 10 000,00 грн., мета кредиту - споживчі цілі, можлива сума кредиту до 300000,00 грн., тип та спосіб надання кредиту - ліміт дозволеного овердрафту безготівковим шляхом, щомісячний платіж по кредиту - 0,00 % мінімум 0,00 грн., валюта кредиту національна валюта України - гривня, пільговий період - 30 днів, строк кредитування - 12 місяців, процентна ставка - 36 % річних, порядок надання кредиту безготівковий, процентна ставка на пільговий період 0,00001 % річних, погашення кредиту - в кінці строку, процентна ставка на прострочену заборгованість - 48 %, дострокове погашення кредиту - без обмежень, комісія за видачу кредиту, встановлення кредиту без ПДВ - 4%, тип процентної ставки - фіксована, порядок сплати процентів - щомісячно, реальна річна процентна ставка - 55,75 % річних, проценти - 2273,91 грн., комісії, платежі за додаткові супутні послуги 949,90 грн., разом 3223,81 грн. В даній заяві сторони погодили умови договору та визначили процентну ставку за користування кредитом. Відповідач підтвердив отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування (в т.ч. з іншими пропозиціями банку) та орієнтовну загальну вартість кредиту виходячи із обраних ним умов кредитування. 18 травня 2020 року відповідачем отримано платіжну картку та запечатаний конверт з пін кодом, що підтверджується розпискою про отримання платіжної картки. Позивачем зобов`язання за кредитним договором виконані належним чином. В зв`язку з невиконанням [PERSON] умов договору банком було направлено вимогу про повернення кредиту вих. № 129/23107/2022 від 03.10.2022 року. Вимога банку боржником залишена без задоволення, оскільки на адресу банку повернувся конверт з позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою», що підтверджується довідкою ф. 20 про причини повернення поштового відправлення. Згідно з наданим банком розрахунком станом на 28 листопада 2023 року заборгованість відповідача [PERSON] перед банком за договором складає 61379,75 грн. з якої: - заборгованість по кредиту (прострочена) - 44987,69 грн., - заборгованість по процентах (прострочена) - 16392,06 грн. Надаючи правову оцінку встановленим фактам і правовідносинам, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), договір є підставою для виникнення зобов`язань. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ АБ «Укргазбанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Відповідно до умов кредитного договору, яким є договір 2020/І_С/375- Z1764314-01 від 10 квітня 2023 року [PERSON] отримав кредит в ПАТ АБ «Укргазбанк» шляхом встановлення кредитного ліміту на кредитній картці. Кредитний ліміт встановлений у сумі до 300000,00 гривень. Сторони погодили умови кредитного договору № 2020/І_С/375- Z1764314-01, строк дії договору з 10 квітня 2020 року до 09 квітня 2021 року, програма кредитування - універсальна карта «Домовичок» (в рамках ЗКП), орієнтована сума кредиту - 10 000,00 грн., мета кредиту - споживчі цілі, можлива сума кредиту до 300000,00 грн., тип та спосіб надання кредиту - ліміт дозволеного овердрафту безготівковим шляхом, щомісячний платіж по кредиту - 0,00 % мінімум 0,00 грн., валюта кредиту національна валюта України - гривня, пільговий період - 30 днів, строк кредитування - 12 місяців, процентна ставка - 36 % річних, порядок надання кредиту безготівковий, процентна ставка на пільговий період 0,00001 % річних, погашення кредиту - в кінці строку, процентна ставка на прострочену заборгованість - 48 %, дострокове погашення кредиту - без обмежень, комісія за видачу кредиту, встановлення кредиту без ПДВ - 4%, тип процентної ставки - фіксована, порядок сплати процентів - щомісячно, реальна річна процентна ставка - 55,75 % річних, проценти - 2273,91 грн., комісії, платежі за додаткові супутні послуги 949,90 грн., разом 3223,81 грн. Сторони погодили строк дії договору з 10 квітня 2020 року до 09 квітня 2021 року, тобто 12 місяців, доказів того, що сторони погодили умови щодо пролонгації договору матеріали справи не містять. Представник позивача щодо пролонгації договору посилається на п. 3.4.6. Правил відкриття та обслуговування рахунків фізичних осіб та надання послуг за платіжними картками, операції за якими здійснюються з використанням електронних платіжних засобів та надання послуг за платіжними картками Публічним акціонерним товариством Акціонерним банком «УкргазБанк», проте суд не вважає узгодженими такі умови, оскільки матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Правила розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-договір № 2020/І_С/375- Z1764314-01 від 10 квітня 2020 року. Правила, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Представник позивача в позовній заяві зазначає, що рішенням банку від 12 березня 2021 року, 23 лютого 2023 року приймались рішення щодо пролонгації лімітів овердрафту, відповідно до останнього рішення відповідачу встановлений ліміт в розмірі 45000,00 грн. строком на 12 місяців, ставка за користування становить 36% річних, процентна ставка на прострочену заборгованість становить 48% річних, проте таких рішень до позовної заяви не додано. Частиною 3 статті 12 ЦПК України та частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження обставин зазначених представником позивача. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтею 83 ЦПК України врегульований порядок подання доказів. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідно до ч. 2 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Рішення банку щодо пролонгації умов договору, на які посилається представник в позові, до позовної заяви не додані. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Відповідно до ч. 8 ст. 83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За умовами кредитного договору № 2020/І_С/375- Z1764314-01, сторони погодили строк дії договору 12 місяців, тобто з 10 квітня 2020 року до 09 квітня 2021 року включно, процентну ставку яка є фіксованою. Відтак, у межах строку кредитування до 09 квітня 2021 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти щомісячно. Починаючи з 10 квітня 2021 року, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, оскільки сторони визначили погашення кредиту в кінці строку. Зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом, тобто після 09 квітня 2021 року позивач не міг такі проценти нараховувати. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 10 листопада 2011 року N 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). У наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями. Відповідно до вимог статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно зі статтею 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства, зокрема є справедливість, добросовісність та розумність. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи, зокрема, завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними і публічними інтересами, особливості предмета спору, ціни позову (стаття 11 ЦПК України). За умовами кредитного договору № 2020/І_С/375- Z1764314-01, сторони погодили строк дії договору 12 місяців, тобто з 10 квітня 2020 року по 09 квітня 2021 року включно, процентну ставку яка є фіксованою. Згідно з наданим банком розрахунком станом на 28 листопада 2023 року заборгованість відповідача [PERSON] перед банком за договором складає 61379,75 грн. з якої: - заборгованість по кредиту (прострочена) - 44987,69 грн., - заборгованість по процентах (прострочена) - 16392,06 грн. Виписка по особовому рахунку, що міститься в матеріалах справи є належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту. Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Позивачем зобов`язання за договором були виконанні належним чином. Відповідачу був наданий кредит. Відповідач, у свою чергу, свої зобов`язання за договором та вимоги зазначених норм закону належним чином не виконав. Із наданого позивачем розрахунку заборгованості слідує, що заборгованість за тілом кредиту становить 44987,69 грн. і саме вказана сума боргу підлягає стягненню, оскільки її слід вважати фактично витраченими кредитними коштами. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку ПАТ АБ «Укргазбанк» не повернуті, кредитор має право вимагати його виконання, що свідчить про порушення його прав, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з тіла кредиту у сумі 44987,69 грн. Що стосується позовних вимог про стягнення заборгованості по процентам, суд зазначає наступне. За умовами кредитного договору № 2020/І_С/375- Z1764314-01, сторони погодили строк дії договору 12 місяців, тобто з 10 квітня 2020 року по 09 квітня 2021 року включно, процентну ставку яка є фіксованою та складає 36 відсотків, порядок сплати процентів - щомісячно, до відома відповідача доведено, що проценти становлять 2273,91 грн. Вказані умови кредитування доведені до відома споживача та узгоджені сторонами. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) виклала правову позицію щодо змісту понять «строк договору», «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання». Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Відтак, у межах строку кредитування до 09 квітні 2021 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти за користування кредитними коштами. Тобто, сторони погодили порядок і строки повернення кредиту. Доказів того, що в подальшому сторонами було пролонговано вказаний договір матеріали справи не містять. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Строк кредитування встановлено до 09 квітні 2021 року. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року по справі № 723/304/16-ц (провадження N 14-360цс19), в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року по справі № 638/13683/15-ц (провадження N 14-680цс19), в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-16гс22), тобто дана судова практика є сталою. Суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість по процентам за кредитним договором за період з 10 квітня 2020 року (дата укладення кредитного договору) до 09 квітня 2021 року (строк дії договору узгоджений сторонами). Банк просив стягнути з відповідача заборгованість по процентам у сумі 16392,06 грн. за період з 30 липня 2020 року по 10 квітня 2023 року. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) після спливу визначеного договором строку кредитування або у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, проте таких вимог банк не заявляв. У межах погодженого строку кредитування до 09 квітні 2021 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти за користування кредитними коштами. Визначений позивачем розмір заборгованості по процентам у сумі 16392,06 грн., суперечить умовам кредитування, обумовленим сторонами у письмовому вигляді. За умовами кредитного договору № 2020/І_С/375- Z1764314-01 від 10 квітня 2020 року до відома відповідача доведено, що проценти за договором становлять 2273,91 грн. Умовами договору передбачено пільговий період за користування кредитними коштами. З розрахунку заборгованості наявного в матеріалах справи слідує, що відповідач частково здійснював оплату відсотків. Так, заборгованість відповідача за процентами за користування кредитними коштами виходячи, з урахуванням сплачених ним сум процентів, пільгового періоду, становить у розмірі 1279,94 грн. З наданого банком розрахунку слідує, що платежі згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України не нараховувались. Таким чином, позовні вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк» підлягають частково задоволенню, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором № 2020/І_С/375- Z1764314-01 від 10 квітня 2020 року в розмірі 46267,63 грн., яка складається із: заборгованості по кредиту (прострочена) - 44987,69 грн. та заборгованості по процентам (прострочена) - 1279,94 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити. Щодо судових витрат Згідно з ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Позивач при подачі позову сплатив судовий збір в розмірі 2684,00 грн. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до п.2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України у резолютивній частині рішення зазначаються розподіл судових витрат. Позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2684,00 грн., що відповідає заявленій в позові сумі в розмірі 61379,75 грн. Задоволеній сумі в розмірі 46267,63 грн. буде відповідати такий розмір судового збору: 2684,00 грн. х 46267,63 грн. : 61379,75 грн. = 2023,18 грн. - який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, то суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 2023,18 грн.

Outcome: partial