Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-20 00:00:00

Позивач через свого представника звернувся до суду з цим позовом. Свій позов обґрунтовує тим, що 14.03.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» був укладений електронний договір №3820410 про надання споживчого кредиту. Зазначений кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна» затверджених наказом №53-ОД від 16.01.2020 та розміщених їх сайті https://creditplus.ua/ru/documents. Сума кредиту складає 13000 грн. Строк кредиту 30 днів. Відповідно до п.1.4 та п.4.2 Кредитного договору відповідач користувався кредитом, з процентною ставкою 1,90% в день, а тому у межах нового строку кредиту договір вважається пролонгованим за ініціативою Споживача, відповідно до п.4.2 Договору. В період з 25.02.2022 по 30.04.2022 призупинено нарахування процентів та надано кредитні канікули. У період з 01.05.2022 по 30.05.2022 було здійснено нарахування за стандартною процентною ставкою. 24.06.2022 за ініціативою ТОВ «Авентус Україна» в індивідуальному порядку було здійснено списання всіх нарахованих відсотків у сумі 13585,00 грн та надано можливість виконання боргових зобов`язань строком до 01.07.2022 задля того, щоб споживач зміг вийти на звичний графік платежів за договором або виконати зобов`язання, сплативши тіло кредиту, про що було повідомлено особистий кабінет Споживача. Однак наданою можливістю споживач не скористався. 01.07.2022 Відповідач свої зобов`язання перед Кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, а також не уклав угоду щодо пролонгації строку дії Кредитного договору . Кредитний договір було авто пролонговано, а строк користування кредитом було продовжено на 90 (дев`яносто)календарних днів поспіль. Надалі відповідач оплати за Кредитним договором не здійснював. 19.06.2023 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК«ФІНТРАНС УКРАЇНА» було укладено Договір факторингу №19.06/23-Ф, за умовами якого до позивача перейшло право грошової вимоги за вказаним кредитним договором. Станом на 31.10.2023 заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором становить 48879,52 грн., з яких: сума кредиту - 13000грн., сума процентів за користуванням кредитом - 23959 грн., інфляційні втрати - 10237,62 грн., 3% річних 1682,90 грн. Позивач просить стягнути з відповідача в його користь заборгованість, а також судовий збір і витрати на правову допомогу у розмірі 10000 грн. Ухвалою суду від 29.12.2023 року у справі було відкрито провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін за наявними у справі матеріалами. 11.12.2023 відповідачем подано письмовий відзив на позовну заяву. В призначене судове засідання представник позивача не з`явився, попередньо подавши до суду заяву про проведення судового засідання без його участі. Позовні вимоги підтримує повністю та просить позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлена про дату, час та місце проведення розгляду справи, у судове засідання не з`явилась. Будь-яких клопотань про відкладення судового засідання до суду подано не було. Попередньо подала відзив на позовну заяву в якому просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що перед позивачем свої зобов`язання за кредитним договором, укладеним 14.03.2021 виконала з переплатою у сумі 36\~894грн.., посилаючись на умови Кредитного договору, підтвердила те, що нею було продовжено дію договору до 12.07.2021 року, після закінчення дії договору відповідачем було перераховано на рахунок кредитодавця 57\~304 грн. За договором кредиту, тіло кредиту становить 13000 грн, відсотки- 7410грн ( за стандартною ставкою), відсотки за зниженою ставкою - 5187грн. Отже, вважає що на момент закінчення кредитного договору, мала заборгованість перед кредитором 20 410 грн, враховуючи сплачену нею суму 57\~304 грн. , у неї є передплата у розмірі 36\~894 грн. Щодо нарахованих Позивачем інфляційних втрат та 3% річних звільнена відповідно до перехідних положень ЦКУ у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану. Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність доказів кожного окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, суд дійшов такого висновку. Між сторонами виникли правовідносини, що регулюються ст.ст.\~526,\~527,\~530,\~611,\~651,\~1048,\~1050,\~1054 ЦК України. Відповідно до\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною 12\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Судом встановлено, що 14.03.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір №3820410 про надання споживчого кредиту, який був прийнятий у безготівковій формі шляхом перерахування коштів за реквізитамиплатіжної картки № [NUMBER] або іншої платіжної картки, реквізити якої надані Споживачем Товариству з метою отримання кредиту. Після чого відповідач отримав кредит в сумі 13000 грн. на свою платіжну картку. Згідно умов кредитного договору, [PERSON] було надано кредит в сумі 13000 грн., строком на 30 днів, за процентною ставкою 1,90 % в день, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну карту. В подальшому в порядку п.4.2 Договору споживачем відбулась пролонгація цього договору. 19.06.2023 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» було укладено Договір факторингу №19.06/23-Ф, за умовами якого ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло права грошової вимоги за Договором про надання споживчого кредиту №3820410 від 14.03.2021. Згідно п.1.1. Договору Факторингу, за цим договором позивач (Фактор) зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Авентус Україна» (Клієнта) за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Згідно п.1.2. Договору Факторингу, перехід від Клієнта (ТОВ «Авентус Україна») до Фактора (позивача) вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру боржників згідно Додатку № 2, після чого Фактор (позивач) стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами, скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру боржників\~підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора право вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору. Із матеріалів справи вбачається, що відповідно до підписаного між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» Акту прийому-передачі Реєстру Боржників та Витягу з Реєстру Боржників, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набув права грошової вимоги до [PERSON] в сумі 36959 грн., яка складається з заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 13000 грн. , сума процентів за користування кредитом 23959грн., інфляційні витрати 10237,62грн, 3% річних -1682,9. Відповідачем не спростовується отримання кредитних коштів в сумі 13000 грн., на умовах визначених договором, та графіку внесення платежів наданого позивачем, що також підтверджується відповіддю з АТ КБ "Приватбанк" від 05.02.2024р. №20.1.0.0.0/7-240205/20092, що платіжна карта на яку відповідач отримав кредитні кошти зареєстрована на [PERSON] . Відповідно до п. 4.2.2. Договору пропозиція (оферта) Споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь Товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку Товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій Споживачем. Якщо Споживач здійснюючи вказаний платіж не бажає продовжувати строк користування кредитом, Споживач зобов`язаний повідомити про це Товариство в один із вказаних нижче способів... Відповідач будь-яких доказів про не бажання продовжувати строк користування кредитом суду не надав. З картки обліку (розрахунок заборгованості) графіку платежів вбачається, що відповідач вносив грошові кошти на погашення процентів, що зумовлювало продовження договору на 30 днів. Так 13.04.2021р, 13.05.2021р., 12.06.2021р., тобто відповідно до п. 4.2.2. Договору, строк кредитування було продовжено до 12.07.2021р. Відповідно до п.4.3.1 умов Договору сторони домовились, що у випадку, якщо у Споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою Споживача, відповідно до пп.4.2.2- 4.2.4. Договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту. З картки\~обліку (розрахунок\~заборгованості)\~графіку платежів\~вбачається,\~що відповідач\~вніс грошові\~кошти на\~погашення процентів,\~03.08.2021р.,\~12.09.2021,\~12.10.2021,\~17.10.2021р.,\~23.11.2023р.,\~23.12.2021р.,\~30.01.2022р.\~що зумовило\~продовження договору\~на 30\~днів.Після закінчення цього строку відповідач до позивача із заявами не звертався, платежі не вносив. Отже 30.01.2022 року відповідач здійснив оплату на рахунок Кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом. В зв`язку з чим, у відповідності до п.1.4 та п.4.2 Кредитного договору відбулося продовження строку кредиту, ще на 30 днів з стандартною процентною ставкою 1,90 % в день. Відповідно до п.4.3.1 умов Договору сторони домовились, що у випадку, якщо у Споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою Споживача, відповідно до пп.4.2.2- 4.2.4. Договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту. Отже 30.05.2022 року строк дії договору закінчився. З графіку вбачається, що починаючи з 31.05.2022р. відповідачу проценти за користування кредитом не нараховувалися, а 24.06.2024р. проценти за користування кредитом нараховані відповідачу були списані кредитором в односторонньому порядку, на що також посилається позивач в позовній заяві. Таким чином, станом на 24.06.2024р. відповідач після закінчення 30.05.2022 року строку дії Договору мав заборгованість лише із тілу кредиту в сумі 13000 грн.. Як зазначила ВП ВС у Постанові від 05.04.2023р. справа №910/4518/16 на період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. Таким чином, нарахування позивачем процентів відповідно до статті 1048 ЦК України за користування кредитом після закінчення строку дії Договору є безпідставним. Згідно\~ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до\~ст.611 ЦК України\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до\~ст.629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Непогашення відповідачем заборгованості перед банком за кредитним договором свідчить про порушення ним його умов, а також вимог\~ст.525 ЦК України, які встановлюють неприпустимість односторонньої відмови від виконання зобов`язань. Стаття 1050 ЦК України\~встановлює, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. Згідно\~ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. На момент звернення позивача в суд та розгляду справи по суті, відповідач, в порушення вимог\~ст.1054 Цивільного кодексу України, грошові кошти за кредитним договором не повернув. Отже, [PERSON] порушено умови кредитного договору, ст.\~526,\~527,\~530,\~1048,\~1050,\~1054 ЦК України\~не повернув суму простроченого кредиту, в зв`язку з чим утворилась заборгованість, а тому позов слід задовольнити частково. Отже, за період з 31.05.2022 по 31.10.2023, відповідно до додатку №1 «Результати розрахунків» сума боргу - 13000 грн., кількість днів прострочення становить 518 к.д. , 3% річних становить 553 грн., інфляційні витрати в сумі 2006,52 грн. Стосовно позовної вимоги за ст.625 ЦК України, суд приходе до висновку, що право застосувати відповідальність відповідача у разі прострочення виконання грошового зобов`язання за ст. 625 ЦК України у позивача виникло з 31.05.2022 року тобто з моменту отримання такого права вимоги по дату 31.10.2023р. якою обмежуються позовні вимоги в заяві (розрахунок надається окремо), що дорівнює інфляційних витрат в сумі 2006,52 грн, 3% річних в сумі 553 грн.. \~ \~ \~У п.18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України вказано, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).\~ \~ \~ Враховуючи наведене,\~суд приходить\~до висновку,\~що з\~відповідача слід\~стягнути в\~користь ТОВ\~«ФК «Фінтраст\~Україна» заборгованість\~за кредитним\~договором №\~3820410\~від 14.03.2021\~станом на\~ 31.10.2023\~року в\~розмірі \~тіла кредиту\~в сумі\~13000\~грн.,\~а від\~вимог про\~стягнення інфляційних\~витрат в\~сумі 2006,52\~грн,\~3%\~річних в\~сумі 553\~грн.\~він звільнений\~від відповідальностізгідно п.18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України, тому ці вимоги не підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Статтею 133 ЦПК України, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За ч.ч.1, 2 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правничу допомогу слід враховувати, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч.2 ст.15 Цивільного процесуального кодексу України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Такий правовий висновок сформовано у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 372/1010/16-ц. В даному випадку, заявлений позивачем розмір витрат з надання професійної правничої допомоги в 10000 грн. підтверджується звітом про надання правової допомоги згідно договору №07/07-2022 від 07.07.2022, договором про надання правової допомоги №07/07-2022 від 07.07.2022, платіжною інструкцією №1392 від 06.11.2023. Як зазначено в п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати ніж судовий збір, пов`язані з розглядом справи у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи наданні\~докази,\~суд прийшов\~до висновку\~про задоволення\~витрат на\~правничу допомогу\~в сумі\~3200\~грн.пропорційно розміру (32%) задоволених позовних вимог, які слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі ч. 1ст. 141\~ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 687,10 грн. (пропорційно розміру задоволених позовних вимог (32%).

Outcome: partial