Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-21 00:00:00

У грудні 2023 року позивач [PERSON] звернулась на адресу суду із вищезазначеним позовом. В обґрунтування позову посилалась на те, що з 20 липня 2021 року вона перебувала в трудових правовідносинах із Територіальним центром соціального обслуговування (надання соціальних послуг) м. Новомосковська. 10\~листопада 2023 року наказом №\~142-К/тр її було звільнено з роботи на підставі п.\~4 ст.\~40 КЗпП України з 09\~листопада 2023 року, у зв`язку відсутність на роботі без поважних причин протягом робочого дня. Наказ №\~142-К/тр від 10\~листопада 2023 року і зазначену в ньому підставу звільнення з роботи позивач вважає не законними, не обґрунтованими, такими, що грубо і безпідставно порушують її трудові права, оскільки 09\~листопада 2023 року вона від початку робочого дня і до 14 години перебувала на своєму робочому місці і виконувала свої посадові обов`язки. Після 14 години позивач відчула себе зле, звернулась до лікаря і їй був відкритий лікарняний лист. Таким чином вона була відсутня на робочому місці з поважних причин. У зв`язку з чим просить визнати незаконним та скасувати наказ директора Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) м. Новомосковська Решетняк Т.\~Ю. №\~142-К/тр від 10\~листопада 2023 року «Про звільнення заступника директора Людмили Мішиної»; поновити її на посаді заступника директора Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) м. Новомосковська з дати звільнення; стягнути з Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) м.\~Новомосковська на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період. Ухвалою судді від 13 грудня 2023 року позовну заяву залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків. Ухвалою судді від 27\~грудня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін і відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою сторонам установлені строки для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив на позовну заяву, заперечень, а також письмових пояснень. Сторони відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив на позовну заяву, заперечення, а також письмові пояснення суду не подавали, про розгляд справи були повідомлені належним чином. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Фактичні обставини, установлені судом. З 21\~липня 2021\~року позивач [PERSON] була прийнята на роботу у Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) м.\~Новомосковськ згідно з наказом від 20 липня 2021 року № 34-К/тр (а.с. 24 зворот). Наказом Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) м.\~Новомосковська від 10\~листопада 2023\~року №\~142-К/тр «Про звільнення Заступника директора Людмили Мішиної» позивача звільнено з посади заступника директора 09\~листопада 2023\~року за відсутність на роботі без поважних причин протягом одного робочого дня згідно з п. 4 ст. 40\~КЗпП України. Підставою для винесення наказу зазначено службову записку про відсутність на роботі (а.с. 18). Відповідно до інформації з електронної системи охорони здоров`я відносно позивача [PERSON] 09\~листопада 2021\~року був створений медичний висновок про тимчасову непрацездатність та того ж дня відкритий листок непрацездатності, який був закритий 10\~листопада 2023\~року (а.с. 14, 15, 16, 17). Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Щодо позовних вимог про визнання наказу про звільнення незаконним та скасування його та поновлення на роботі. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1\~КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Згідно зі статтею 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Отже, визначальним для вирішення питання законності звільнення з роботи за прогул є не тільки встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, а й встановлення поважності причин відсутності. Законодавством не визначено перелік поважних причин відсутності на роботі, тому, вирішуючи це питання щодо працівника на роботі, звільненого за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати докази із числа передбачених ЦПК України. Основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які виключають вину працівника. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 235/5659/20 (провадження № 61-10432св21). Установлено, що позивач [PERSON] була відсутня на роботі 09\~та 10\~листопада 2023\~року, у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, що підтверджується листком непрацездатності від 09 листопада 2023 року №\~9628311-2018092542-1. Таким чином, 09 та 10 листопада 2023\~року позивач [PERSON] була відсутня на робочому місці з поважних причин, оскільки перебувала на лікарняному. Відповідачем указані обставини не спростовані. З точки зору ст.\~235 КЗпП України в разі звільнення без законних підстав працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. За змістом ст.ст.\~11,\~15 ЦК України цивільні права й обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміються закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається у ст.\~16 ЦК України. Особа, право якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. За змістом зазначеної норми цивільного права, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. З урахуванням порушених трудових прав позивача, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині позову щодо визнання незаконним та скасування наказу № 142-К/тр від 10\~листопада 2023\~року «Про звільнення заступника директора Людмили Мішиної», виданий Територіальним центром соціального обслуговування (надання соціальних послуг) м.\~Новомосковська, що призвело до порушення трудового права позивача, а також відновлення становища, яке існувало до такого порушення, шляхом поновлення позивача на раніше займаній посаді. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, суд дійшов таких висновків. Відповідно до\~частин першої,\~другої статті\~235\~КЗпП України\~у разі\~звільнення без\~законної підстави\~або незаконного\~переведення на\~іншу роботу,\~у тому\~числі у\~зв`язку з\~повідомленням про\~порушення вимог\~Закону\~України\~"Про\~запобігання корупції"\~іншою особою,\~працівник повинен\~бути поновлений\~на попередній\~роботі органом,\~який розглядає\~трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Згідно з Постановою КМУ від 08 лютого 1995 року №\~100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі - Постанова № 100), вона застосовується, серед іншого, у випадках вимушеного прогулу. Відповідно до п. 2 Постанови № 100 середньомісячна заробітна плата у цьому випадку обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. При обчисленні\~середньої заробітної\~плати враховуються\~всі суми\~нарахованої заробітної\~плати згідно\~із законодавством\~та умовами\~трудового договору,\~крім визначених\~у\~пункті 4\~цього\~Порядку. Суми\~нарахованої заробітної\~плати,\~крім премій\~(в\~тому числі\~за місяць)\~та інших\~заохочувальних виплат\~за підсумками\~роботи за\~певний період,\~враховуються у\~тому місяці,\~за який\~вони нараховані,\~та у\~розмірах,\~в яких\~вони нараховані,\~без виключення\~сум відрахування\~на податки,\~стягнення аліментів\~тощо,\~за винятком\~відрахувань із\~заробітної плати\~осіб,\~засуджених за\~вироком суду\~до виправних\~робіт. Премії (в тому числі за місяць) та інші заохочувальні виплати за підсумками роботи за певний період під час обчислення середньої заробітної плати враховуються в заробіток періоду, який відповідає кількості місяців, за які вони нараховані, починаючи з місяця, в якому вони нараховані. Для цього до заробітку відповідних місяців розрахункового періоду додається частина, яка визначається діленням суми премії або іншої заохочувальної виплати за підсумками роботи за певний період на кількість відпрацьованих робочих днів періоду, за який вони нараховані, та множенням на кількість відпрацьованих робочих днів відповідного місяця, що припадає на розрахунковий період. Якщо період, за який нараховано премію чи іншу заохочувальну виплату, працівником відпрацьовано частково, під час обчислення середньої заробітної плати враховується сума у розмірі не більше фактично нарахованої суми премії чи іншої заохочувальної виплати. Таким чином, при визначенні середнього заробітку за час вимушеного прогулу, середня заробітна плата позивача повинна обчислюватись виходячи з виплат, отриманих ним за попередні два місяці роботи, а саме за вересень та жовтень 2023 року. Як убачається з довідки про середню заробітну плату № 174 від 23 листопада 2023\~року за два останні місяці перед звільненням, заробітна плата позивача у вересні 2023 року становила 12\~100,03\~грн., у жовтні 2023 року 13\~776,81\~грн. Отже, середньомісячна заробітна плата позивача склала 12\~938,42\~грн. (а.с. 20). Відповідно до п. 5 Постанови № 100 основою для обчислення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цієї Постанови визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. З урахуванням наведених положень Постанови, середньоденна заробітна плата позивача складає 601,79\~грн. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац третій п. 8 Постанови № 100). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац четвертий п. 8 Постанови № 100). Суд приходить до висновку, що час вимушеного прогулу позивача з урахуванням її працевлаштування з 04\~грудня 2023\~року (а.с. 25), складає 16 днів за період з 10\~листопада 2023\~року до 01\~грудня 2023\~року включно. Таким чином середній заробіток за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню з відповідача на користь [PERSON] складає 9\~628,64\~грн. (601,79\~грн. х 16\~роб. дні). У постановах Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року у справі № 6-40цс15, від 01 липня 2015 року у справі № 6-491цс15, 25 травня 2016 року у справі № 6-3048цс15 та Верховного Суду від 02 серпня 2018 року у справі № 465/2454/16-ц (провадження № 61-902св18) зроблено висновок про те, що у справах про поновлення на роботі обов`язок доказування законності звільнення, в тому числі дотримання процедури звільнення, покладено на роботодавця. Відповідачем доводів позовної заяви не спростовано. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені в повному обсязі, суд, відповідно до ст.\~88 ЦПК України, стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог. Позивач під час подання позову була звільнена від сплати судового збору. Тому, з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, ст. 4 Закону України «Про судовий збір», з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2\~147,20\~грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved