Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-13 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась в суд із заявою про видачу обмежувального припису в якій просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] на строк шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонити [PERSON] спілкування з [PERSON] ; заборонити [PERSON] наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування [PERSON] ; заборони особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що під час спільного проживання з [PERSON] , він не одноразово застосовував до неї фізичну силу в присутності дитини, постійно їй погрожував фізичною розправою, погрозами що забере у неї дитину. Психічне насильство по відношенню до неї відбувалось кожен день. У зв`язку із цими обставинами вона розлучилась із чоловіком та втекла до м. Тернополя. Вона дозволила в інтересах малолітнього сина, бачитись з [PERSON] і запропонувала у нотаріуса укласти Договір про встановлення місця проживання дитини та способів участі у вихованні дитини, однак [PERSON] відмовився. Натомість, з його боку почались знову погрози, психічне насильство. [PERSON] погрожує не повернути дитину коли буде брати до себе і обіцяє вивезти за кордон, якщо вона не буде давати дитини. Коли дитина знаходиться у [PERSON] , останній до неї дзвонить і шантажує, даючи почути, як плаче син і нічого не робить щоб заспокоїти його. Вважає такі дії з боку батька є психічним знущанням по відношенню до дитини та неї. [PERSON] байдуже на почуття, здоров`я, психічний стан дитини. Заявниця вказала, що декілька разів викликала поліцію, щоб фіксувала вказані обставини. Постійні побиття та моральне знущання з боку [PERSON] по відношенню до неї стали підставою розриву їхніх відносин, втім він все рівно не залишає її у спокої, весь час переслідує, підстерігає її з дитиною і тоді починає забирати дитину до себе, а їй потім пише та дзвонить з погрозами, шантажем. Кривдник постійно пише смс-повідомлення, в яких містяться погрози. Таким чином, вважає що вона є особою, яка зазнала домашнього насильства. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09.02.2024 відкрито провадження по справі. У судовому засіданні заявниця [PERSON] пояснила, що колишній чоловік систематично вчиняє відносно неї психологічне та фізичне насильство, яке полягає у шантажах, залякуванні, погрозах та застосуванні фізичної сили. Він періодично відбирає в неї телефон та читає переписку, деколи з її телефону пише повідомлення іншим особам. Бували випадки, що він фізично її домагався. Тому, у зв`язку із наведеним, вона переживає за своє життя та здоров`я та просить суд встановити обмежувальний припис стосовно [PERSON] . В судовому засідання заявниця заявлені вимоги уточнила, та пояснила, що вона не заперечує, щоб її колишній чоловік бачився із сином [PERSON] , однак при тому вона не бажає, щоб він в будь який спобіг контактував із нею. Телефонні розмови та листування між нею та [PERSON] можуть бути, лише з приводу зустрічей останнього з сином. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні заяви, так як він не вчиняє жодних дій, які можуть кваліфікуватись як домашнє насильство щодо [PERSON] . Ствердно зазначив, що він жодний чином не вчиняє насильства щодо заявниці, оскільки він більшість часу проживає та працює за кордоном. В Україну він приїжджає раз в один-два місяці та лише хоче бачитися та проводити час з дитиною. Вказав, якщо відносно нього видадуть обмежувальний припис, це буде свідчити про те, що він не зможе бачити свого сина. Зазначив, що дії заявниці спровоковані тим, що на даний час на розгляді в суді перебувають справи про поділ майна подружжя та визначення місця проживання дитини. Тому, між ними є наявний майновий спір, а жодного домашнього насильства він не вчиняє. Заслухавши пояснення заявника та заінтересованої особи, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 статті 350-1 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу. Відповідно до статті 350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Відповідно до статті 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» або Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків», на строк від одного до шести місяців. Судом при розгляді справи встановлено що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі зареєстрованому 09 лютого 2019 року Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис №175, який рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06.10.2023 було розірвано. У даному шлюбі в сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження виданим 11.03.2022 Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ). Відносно [PERSON] 11.02.2024 працівниками поліції було винесено терміновий заборонний припис терміном дії 10 діб, згідно якого останнього зобов`язано залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи; заборонено вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи; заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою. Звертаючись до суду з заявою про видачу обмежувального припису, [PERSON] з метою підтвердження факту вчинення [PERSON] домашнього насильства надала суду копію талону-повідомлення єдиного обліку №397 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію, зі змісту якого вбачається, що «26.01.2024 о 16:04 зі служби 102 надійшло повідомлення [PERSON] , [INFO] , жительки [ADDRESS] , про те, що колишній чоловік, в телефонному режимі ([NUMBER]), морально ображає, принижує заявницю, шантажує, погрожує фізичною розправою. Останній на даний час перебуває в Польщі, за два дні має приїхати в Тернопіль. Зі слів заявниці цікавився де можна придбати зброю, для чого їй не відомо. Нарядом ГРПП, прибувши на місце полії в [ADDRESS] , встановлено, що заявниця [PERSON] , [INFO] , на данин момент перебуває за місцем свого проживання в [ADDRESS] , будь-якої загрози життю чи здоров`ю немає, прямого контакту із колишнім чоловіком [PERSON] , [INFO] не було у зв`язку із тим, що він перебуває в Польщі м. Новий Сонч, спілкування відбувалося лише в телефонному режимі через тел. [NUMBER]. У заявниці відібрано письмове пояснення по даному факту». Також, заявницею до матеріалів справи долучено переписку з мобільного додатку «Вайбер». В заяві заявниця зазначила, що після того, як вона та [PERSON] припинили спільне проживання, [PERSON] не залишає заявницю у спокої, весь час її переслідує, телефонує їй, постійно пише смс повідомлення на телефон та у месенджери, в яких містяться погрози і образи. Очевидним є те, що конфліктні ситуації між заявником та [PERSON] вчиняються систематично, супроводжуються приниженнями та погрозами, психологічним насильством, такі дії викликають у постраждалої особи обґрунтовані побоювання за свою безпеку. Дані обставини, на думку суду, дають підстави вважати, що невжиття своєчасних обмежувальних заходів щодо кривдника може призвести в подальшому до завдання шкоди здоров`ю потерпілої. Розділом IV глави 13 ЦПК України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису. Відповідно до ст.350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно п.п. 3, 6, 7, 8 ч.1 ст.1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. До переліку осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, входять, в тому числі - колишнє подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти) (ч.2 ст.3 Закону). Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Стаття 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає, що право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають, зокрема, постраждала особа або її представник. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Обмежувальний припис не може містити заходів, що обмежують право проживання чи перебування кривдника у місці свого постійного проживання (перебування), якщо кривдником є особа, яка не досягла вісімнадцятирічного віку на день видачі такого припису. Верховний Суд у постанові № 299/3692/19 від 30 червня 2021 року вказав, що враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Відповідно до ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи та наведені норми чинного законодавства України, суд приходить до висновку, що заявник обґрунтовано звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису і її права мають бути захищенні судом шляхом видачі відповідного обмежувального припису, оскільки заявник дійсно є постраждалою особою, а її кривдником є заінтересована особа [PERSON] , який втручається в приватне життя [PERSON] . Тож, у відповідності до положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», оцінюючи сам вид насильства (психологічне), ризики, тобто вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, суд приходить до висновку про необхідність покладення на заінтересовану особу обов`язків та заходів тимчасового обмеження прав. З урахуванням викладеного, враховуючи інтереси заявниці, суд вважає, що наявні обґрунтовані ризики заподіяння домашнього насильства [PERSON] відносно [PERSON] , а тому з метою застосування превентивного засобу - методу стримування та попередження неправомірних дій зі сторони кривдника, суд вважає необхідне застосувати до кривдника обмежувальний припис строком на три місяці. Щодо тимчасових обмежень прав кривдника та покладення на нього обов`язків, Суд зазначає наступне. В судовому засіданні заявниця вказала, що вона не заперечує, щоб [PERSON] бачився та спілкувався із їхнім спільним сином [PERSON] . При цьому, суд враховує рівність прав та обов`язків батьків щодо участі у вихованні дитини. З цих підстав, вимога заборони [PERSON] спілкуватися з [PERSON] до задоволення не підлягає. Крім того, як було встановлено в судовому засіданні, на даний час в Тернопільському міськрайонному суді Тернопільської області перебувають на розгляді справи, щодо поділу майна подружжя та визначення місця проживання дитини. Таким чином, що стосується вимог заявниці, щодо: заборонити [PERSON] наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування [PERSON] ; заборони особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, то Суд зауважує, що такі вимоги підлягають до часткового задоволення, а саме за винятком, коли таке спілкування, листування, телефонні переговори чи контактування пов`язанні із участю батька у спілкуванні та проведенні часу із дитиною [PERSON] . Також, Суд вважає необхідним обмежити дію обмежувального припису стосовно наближення та спілкування із заявницею в місцях, пов`язаних із вирішенням спорів між сторонами, а саме в залах судових засідань, правоохоронних органах, служби у справах дітей та органу опіки та піклування, та стосовно листування в порядку виконання процесуальних прав та обов`язків між сторонами, з огляду на те, що рішення суду про видачу обмежувального припису не може впливати на здійснення судочинства в інших справах. В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно ч. 4ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання. На підставі Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»,

Outcome: partial