Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-19 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача Позивач звернулася до суду з позовом, у якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо його малолітньої дитини - доньки [PERSON] , [INFO] . Свій позов позивач мотивує тим, що між [PERSON] та [PERSON] 24 листопада 2007 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Звенигородського районного управління юстиції у Черкаській області було зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис № 227. Від спільного подружнього життя колишнього подружжя народилась донька [PERSON] , [INFO] . Шлюб між відповідачем та [PERSON] було розірвано рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 13 січня 2016 року. Цим же рішенням визначено місце проживання неповнолітньої дитини з матір?ю. Після розірвання шлюбу дитина [PERSON] знаходилась на повному утриманні та вихованні матері. Відповідач одружився повторно та проводив спосіб життя, у якому малолітній [PERSON] не було місця. [INFO] мати [PERSON] померла у віці 45 років. Після смерті матері неповнолітня [PERSON] була на повному утриманні та вихованні бабусі [PERSON] , [INFO] , та рідної старшої сестри [PERSON] , [INFO] . Неповнолітня [PERSON] навчається в 3-А класі Звенигородського ліцею Звенигородської міської ради. Батько дитини школу не відвідував, не цікавився навчанням доньки і не спілкується з педагогами школи. Систематично відвідують школу, цікавляться успіхами дитини, враховують усі рекомендації вчителів щодо навчання, саме бабуся [PERSON] та старша рідна сестра [PERSON] . [PERSON] має високі психологічні, фізичні та емоційні властивості. Відповідно до довідки з Звенигородської КНП ЦПМСД [PERSON] наглядається з народження амбулаторією № 1 Звенигородської КНП ЦПМСД. Догляд, виховання та дотримання медичних рекомендацій відбувається без участі батька дитини. Сусіди не бачили присутності батька по догляду за дитиною та щоб він відвідував дитину. Вихованням дитини займалися мама, бабуся та сестра. Результат психологічної консультації з практичним психологом Ткаченко Наталією Валеріївною показує прихильність дитини до бабусі та сім?ї сестри, батьківська фігура займає не значне місце в житті дитини. Після смерті матері дівчинки комісією було дано термін в один місяць для того, щоб відповідач оформив пенсію дочці та забрав до нього в родину на виховання та навчання. Проте жодних зауважень та рекомендацій комісії Відповідач не виконав. Враховуючи те, що батько не приділяє достатньої уваги дитині, не цікавиться життям дитини, не забезпечує необхідним шкільним приладдям, підручниками, не проходить медичні огляди з донькою, не оформив пенсію дитині по втраті годувальника (у зв?язку з смертю матері), позивачка звернулась до Служби у справах дітей Звенигородської міської ради з заявою щодо видачі висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] . 23.10.2023 року службою у справах дітей Звенигородської міської ради затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] . Враховуючи, що відповідач з 2016 року по 2023 рік бачив дитину декілька разів, не цікавиться життям доньки, її здоров?ям, не турбується про її духовний і фізичний розвиток, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не спілкується з нею, ухиляється від виконання своїх батьківських обов?язків, не надає жодної матеріальної допомоги, дитина знаходиться на повному утриманні позивачки та бабусі, позивачка звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 08.01.2024 року було відкрито провадження у справі, вирішено цивільну справу розглядати за правилами загального позовного провадження. Позивач в підготовче судове засідання не з`явилася. Подала заяву про проведення підготовчого засідання без її участі та призначення справи до судового розгляду. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився. Згідно трекінгу поштових відправлень, рекомендоване повідомлення вручене 11.01.2024 року. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Звенигородської міської ради Черкаської області в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про проведення судових засідань без його участі. Позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити. Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 08.02.2024 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду. 09.02.2024 року відповідач подав до суду заяву про ознайомлення з матеріалами справи та 09.02.2024 року ознайомився з матеріалами справи. 20.02.2024 року відповідач подав до суду заяву про проведення судового засідання без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. 20.02.2024 року позивач подала до суду заяву про проведення судового засідання у її відсутність. Позов просить задоволити. В силу ч.3 ст.211 ЦПК України, суд вважає за можливе розгляд справи провести за відсутності осіб, які беруть участь у справі на підставі письмових документів. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Фактичні обставини, встановлені судом Суд, вивчивши матеріали справи та подані сторонами докази, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Звенигородського районного управління юстиції у Черкаській області від 12.11.2014 року. Батьками дитини записані: [PERSON] та [PERSON] (а.с.13). [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Звенигородського районного управління юстиції у Черкаській області 30.08.2014 року, актовий запис 227) (а.с.12), який рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 13.01.2016 року було розірвано (а.с.15-16). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого повторно Звенигородським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Звенигородського районі Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 13.07.2023 року, [PERSON] померла [INFO] (а.с.17). Відповідно до витягу з реєстру Звенигородської територіальної громади [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9). Відповідно до довідки від 29.08.2023 року № 109, виданої директором Звенигородського ліцею Звенигородської міської ради, [PERSON] , батько учениці 3А класу [PERSON] , [INFO] , школу не відвідував, не цікавився навчанням дочки і не спілкувався з педагогами школи (а.с. 18). З характеристики, виданої за підписом класного керівника [PERSON] та директора [PERSON] , на [PERSON] , [INFO] , ученицю 3А класу Звенигородського ліцею Звенигородської міської ради Звенигородського району Черкаської області, встановлено, що [PERSON] навчається в Звенигородському ліцеї з першого класу. За час навчання показала достатній рівень навчальних досягнень. Дівчинка виявляє позитивне ставлення до шкільного життя, має сформований мотив до навчальної діяльності: добре розвинена пам?ять, мислення. Програмовий матеріал засвоює легко, швидко. Під час виконання завдань працює організовано, зосереджено, наполегливо, цілеспрямовано; легко переключається з одного виду діяльності на інший. Але коли чогось не вдається досягти, то дуже болісно переживає свої невдачі. Добре читає, вміє переказувати, із задоволенням вчить вірші напам?ять і гарно їх декламує. Висловлює власні ідеї, здатна до розмірковування, демонструє відмінне розуміння понять. Під час уроків активно співпрацює. Виявляє високу відповідальність за доручену справу. Добра, ввічлива, щира, відверта, наполеглива. Дівчинка вміє товаришувати, любить дружити. Активну участь бере в усіх класних та позакласних заходах. Дуже любить співпрацювати з учителем. [PERSON] велику увагу приділяють у навчанні та вихованні бабуся [PERSON] та рідна сестра [PERSON] . Вони систематично відвідують школу, цікавляться успіхами дитини, враховують усі рекомендації вчителів щодо навчання. За період навчання дитини у навчальному закладі батько [PERSON] не цікавився успіхами дитини, не відвідував її у школі, не спілкувався із класним керівником (а.с. 19). Відповідно до довідки з Звенигородської КНП ЦПМСД від 30.08.2023 року, [PERSON] наглядалася з народження амбулаторією № 1 Звенигородської КНП ЦПМСД. Догляд, виховання та дотримання медичних рекомендацій відбувається без участі батька дитини (а.с. 20). Відповідно до письмових свідчень сусідів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] відомо, що вони не бачили присутності батька по догляду за дитиною [PERSON] та щоб він відвідував дитину. Вихованням дитини займалися мама, бабуся та сестра. (а.с. 21-23). Відповідно до повідомлення від 13.09.2023 року № 115, виданого директором Звенигородського ліцею Звенигородської міської ради, встановлено, що результат психологічної консультації практичного психолога Ткаченко Н. В. з [PERSON] показує прихильність дитини до бабусі та сім?ї сестри, батьківська фігура займає незначне місце в житті дитини (а.с. 24). Висновком органу опіки та піклування Звенигородської міської ради Черкаської області про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] визнано доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с. 25). Мотиви, з яких виходить суд, застосування норм права, оцінка аргументів сторін Згідно з ч. 1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 2, 3 ст. 150 та ст. 180 Сімейного кодексу України передбачено, що кожна дитина має право на піклування батьків, а батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, створювати належні умови для розвитку її здібностей та несуть відповідальність за невиконання батьківських обов`язків. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України правовою підставою позбавлення батьківських прав матері, батька є ухилення їх від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно п.п.15, 16 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до частин першої та другої статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. В рішенні по справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява № 31111/04), Європейський суд з прав людини висловлює таку правову позицію, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35 - 36, п. 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78). Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини «Савіни проти України» від 18.12.2008 (заява №39948/06) право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі "МакМайкл проти Сполученого Королівства" від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві" (див. згадане вище рішення у справі МакМайкла, п. 87). Визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 (див., наприклад, справи "Кутцнер проти Німеччини", N 46544/99, п. 65, ЄСПЛ 2002-I, та "Зоммерфельд проти Німеччини", [GC], N 31871/96, п. 66, ЄС/7/72003-VIII). Суд також повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., наприклад, справу "Ньяоре проти Франції", N 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (див., наприклад, справу "Скоццарі та Дж`юнта проти Італії" [GC], NN 39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000-VIII). Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує (див., mutatis mutandis, справу "Хазе проти Німеччини", N 11057/02, п. 99, ЄСПЛ 2004-III (витяги)). Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я (див. справи "Валлова і Валла проти Чеської Республіки", N 23848/04, п. 72, від 26 жовтня 2006 року; і "Гавелка та інші проти Чеської Республіки", N 23499/06, N 57, від 21 червня 2007 року). З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків (див., наприклад, справу "К. А. проти Фінляндії", N 27751 /95, п. 92, ЄСПЛ 2003-I). Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (див., наприклад, справу "Мозер проти Австрії", N 12643/02, п. 68, від 21 вересня 2006 року; згадані вище рішення у справі "Валлова і Валла проти Чеської Республіки", пп. 73 - 76, та у справі Гавелка та інші, п. 61). Крім того, оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз`єднання сім`ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки), і чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання (див., mutatis mutandis, ухвали у справах: "Шульц проти Польщі", N 50510/99, від 8 січня 2002 року; "Реммо і Узункая проти Німеччини", N 5496/04, від 20 березня 2007 року; та "Полашек проти Чеської Республіки", N 31885/05, від 8 січня 2007 року). Суд також повинен врахувати, чи самим дітям було надано можливість висловити свою думку, коли цього вимагали обставини (див., наприклад, згадані вище рішення у справах Гавелка та інші, п. 62, і Хазе, п. 97). Згідно з наданими доказами суд приходить до висновку, що відповідач дійсно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, а тому суд вважає, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками і не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не спілкується з нею в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не піклується про стан здоров`я, хоча повинен це робити, тобто по своїй вині ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Таким чином, з метою захисту прав і інтересів дитини, суд вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав буде вчинене в інтересах малолітньої [PERSON] , [INFO] . Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно зі ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. В зв`язку з визнанням позову відповідачем [PERSON] до початку розгляду справи по суті, наявні підстави для повернення позивачці з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved