Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-18 00:00:00

Заявник [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису, у якій просить: видати обмежувальний припис стосовно кривдника [PERSON] , на строк 6 (шість) місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: -заборонити [PERSON] перебувати в місці спільного проживання (перебування) із дружиною [PERSON] та малолітніми дітьми [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , за адресою місця їх проживання перебування: [ADDRESS] ; -заборонити [PERSON] наближатися на відстань 100 метрів до місця проживання (перебування) дружини [PERSON] та малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , за адресою місця їх проживання перебування: [ADDRESS] ; -заборони [PERSON] вести листування, телефонні переговори з дружиною [PERSON] , а також контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, а також в будь-який спосіб спілкуватися. В обґрунтування заявлених вимог заявник зазначає, що вона та її двоє малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] поживають у квартирі [ADDRESS] , яка належить на праві власності її чоловіку [PERSON] , який близько шести не проживає разом з нею та дітьми. Проте, [PERSON] майже щоденно приходить за їх з дітьми місцем проживання та залишається на тривалий час, а ночувати повертається до своєї матері за адресою: [ADDRESS] . Заявник вказує, що в період таких відвідин [PERSON] вона потерпає від насильства з його боку, оскільки [PERSON] часто приходить в стані алкогольного сп`яніння, поводить себе агресивно, зухвало, висловлюється на її адресу нецензурними словами, принижуючи її честь та гідність, здійснює на неї психологічний тиск, постійно ображаючи її в присутності дітей, виганяє її з квартири, а також погрожує фізичною розправою. Крім того, [PERSON] безпосередньо застосовує фізичну силу щодо неї, а саме безпричинно штовхає, дає ляпаси, шарпає, кидає в неї різними предметами, б`є по обличчю. Так, 27.11.2023 [PERSON] кинув їй у обличчя яблуком, що спровокувало набряк частини обличчя, після чого вона разом з дітьми покинула квартиру та вирішила перечекати «поганий настрій» чоловіка в [PERSON] , проте він їх розшукав та знову розпочав з`ясовувати з нею стосунки, а саме, шарпав, кричав, виражався нецензурною лайкою. Також, 01.07.2023 крім вище зазначених неправомірних дій щодо психологічного впливу на неї, він в присутності малолітніх дітей наніс їй удар рукою по обличчі. Такі дії кривдника [PERSON] носять постійний та систематичний характер, а внаслідок їх вчинення вона постійній перебуває у напрузі та тривозі за свою безпеку та психологічний стан їхніх малолітніх дітей, присутність яких при вчиненні домашнього насильства мало турбує кривдника. Заявник зауважує, що кривдник [PERSON] неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП, а саме за вчинення домашнього насильства, що стверджується постановами Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10.07.2023 (справа №607/12001/23), від 14.07.2023 (справа №607/12136/23), від 10.01.2024 (справа №607/550/240), від 31.01.2024 (№607/23684/23). Також, 21.11.2023 відносно кривдника [PERSON] було винесено терміновий заборонний припис, який свідчить про те, що під час вчинення з боку кривдника домашнього насильства існувала безпосередня загроза її життю та здоров`ю. З огляду на викладене заявник вважає, що вона та її малолітні діти є такими, що зазнали домашнього насильства, а саме насильства психологічного та фізичного характеру, а тому як жертви домашнього насильства, з урахуванням наявних ризиків потребують захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидії домашньому насильству». Вчинене [PERSON] домашнє насильство негативно впливає на її здоров`я та працездатність, а також на психологічний стан, оскільки вона постійно перебуває в стані стресу та тривоги, побоюючись за свою безпеку та життя, а тому з метою забезпечення дієвого та ефективного способу захисту від повторного вчинення домашнього насильства щодо неї, з огляду на сам вид насильства (психологічне та фізичне), ризики, тобто вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливих тяжких наслідків його вчинення, заявник просить заяву задовольнити. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16.02.2024 відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку окремого провадження та призначено судове засідання у справі на 19.02.2024 на 11 год. 00 хв. У судовому засіданні заявник [PERSON] заяву підтримала в повному обсязі та просила задовольнити з підстав у ній викладених. Заінтересована особа [PERSON] у судовому засіданні заперечив з приводу заяви та зазначив, між ними із [PERSON] дійсно є побутові суперечки, однак все викладене у заяві не відповідає дійсності, оскільки жодного домашнього насильства стосовно [PERSON] та малолітніх дітей він не вчиняв. Додатково зазначив, що близько пів року він ночує у своєї матері по [ADDRESS] , однак постійно проживати він там не має можливості. Представник заінтересованої особи Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справ не подавав. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та всебічно проаналізувавши зібрані у справі докази, суд дійшов до наступного висновку: Судом встановлено,\~що свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 01.03.2018 у Тернопільському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, про що складено актовий запис №312. У шлюбі в сторін народилось двоє дітей, зокрема дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 21.02.2020 Тернопільським міськрайонний відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано Франківськ), актовий запис № 413 та дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 19.08.2022 Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Південно Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано Франківськ), актовий запис № 1687. [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що вбачається із довідки про реєстрацію місця проживання № 34164/28-03 від 11.03.2020 та витягу про реєстрацію місця проживання № 10173/28-03 від 29.08.2022 виданих Відділом реєстрації проживання особи Управління державної реєстрації Тернопільської міською ради. Згідно з термінового заборонного припису серії АА №162355 від 27.11.2023, винесеного стосовно кривдника [PERSON] , останнього зобов`язано залишити місце проживання (перебування) постраждалих осіб [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на 5 діб з 00 год. 20 хв. 28.11.2023 до 00 год. 20 хв. 02.12.2023, у зв`язку із скоєнням ним домашнього насильства стосовно постраждалих осіб [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Постановою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31.01.2024 у справі № 607/23684/23, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень, які стягнути в дохід держави. Згідно з змістом вказаної постанови, 27.11.2023 о 23 год. 20 хв. в [ADDRESS] , [PERSON] умисно давав ляпаси, штовхав та шарпав, а також умисно висловлював погрози в сторону своєї дружини [PERSON] , що проживає разом із ним за адресою: [ADDRESS] , чим спричинив психологічне та фізичне насильство. На місці також були діти. Крім того, постановою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14.07.2023 у справі № 607/12136/23, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 гривень, які стягнути в дохід держави. Як вбачається із змісту вказаної постанови, [PERSON] 01.07.2023 близько 20 год. 00 хв. перебуваючи по місцю спільного проживання за адресою [ADDRESS] , вчинив відносно своєї дружини [PERSON] в присутності спільних малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , домашнє насильство фізичного та психологічного характеру, а саме ображав нецензурною лексикою, погрожував фізичною розправою, шарпав, штовхав, наніс удар рукою по обличчю, внаслідок чого могла бути завдана шкода її фізичному та психічному здоров`ю. Також, постановою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10.01.2024 у справі № 607/550/24, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень, які стягнути в дохід держави. Відповідно до змісту вказаної постанови, 28.11.2023 щодо [PERSON] винесено терміновий заборонний припис АА №162355, згідно з яким його зобов`язано залишити місце спільного проживання та перебування із постраждалою особою [PERSON] на термін 5 діб. [PERSON] не повідомив уповноважений підрозділ органів Національної поліції (Тернопільського РУ поліції ГУНП в Тернопільський області) про місце свого тимчасово перебування на час дії термінового заборонного припису, чим порушив вимоги п. 8 ст. 25 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» Постановою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10.07.2023 у справі № 607/12001/23, [PERSON] звільнено від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення на підставі ст. 22 КУпАП, за малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення, обмежившись усним зауваженням. Адміністративну справу відносно [PERSON] за ч.1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрито. Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Протидія насильству у сім`ї є одним із важливих напрямів суспільного розвитку. Вона розглядається не лише як соціальна проблема, а, насамперед, як проблема захисту прав людини. При здійсненні насильства у сім`ї відбувається порушення прав і свобод конкретної людини, що вимагає втручання з боку держави і суспільства. Невжиття своєчасних обмежувальних заходів стосовно кривдника може призвести в подальшому до завдання шкоди здоров`ю потерпілої від насильства у сім`ї особи. Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини у цій сфері, є Закон України "Про запобігання та протидію домашньому насильству". Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Відповідно до пунктів 2, 3, 6, 8, 14, 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Дитина, яка постраждала від домашнього насильства (далі постраждала дитина) - особа, яка не досягла 18 років та зазнала домашнього насильства у будь-якій формі або стала свідком (очевидцем) такого насильства. Кривдник особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Частиною третьою статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» встановлено, що дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству (ч.3 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 частини 1 статті 1 Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. У постанові Верховного Суду від 13.01.2021 у справі № 369/7782/19 зроблено висновок, що відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 21.11.2018 у справі № 756/2072/18, від 09.12.2019 у справі № 756/11732/18. Статтею 350-6\~ЦПК України передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. Відповідно до ст.ст. 12, 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Так, як вбачається з матеріалів справи заявник [PERSON] є дружино [PERSON] , а малолітні [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] є дітьми [PERSON] , відтак суд приходить до висновку, що на них розповсюджується дія Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству, та відповідно, може вирішуватись питання про видачу обмежувального припису. Встановлено, що заявник [PERSON] систематично протягом тривалого часу потерпає від насильства, яке вчиняє відносно неї її чоловік [PERSON] , яке виражається у виражанні в її сторону нецензурною лайкою, постійних погрозах, та образах, а також застосуванні фізичної сили штовханні та інших діях, що завдає їй моральних та фізичних страждань, зокрема душевного болю, постійного переживання за своє життя і здоров`я, приниження її честі та гідності. При цьому вказані вище дії вчиняються у присутності малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які неодноразово ставали свідком домашнього насильства вчиненого [PERSON] по відношенню до [PERSON] . Зазначене підтверджується постановами Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП, тобто за вчинення домашнього насильства та терміновим заборонним приписом, з яких вбачається вчинення [PERSON] домашнього насильства по відношенню [PERSON] у присутності малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відтак, суд вважає, що [PERSON] є кривдником в розумінні пункту 6 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству», який вчиняє домашнє насильство стосовно своєї дружини [PERSON] та малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Також, зважаючи на протиправну поведінку [PERSON] приймаючи до уваги те, що останній не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, не бажає змінювати свою поведінку, суд вбачає існування реальних ризиків продовження у майбутньому вчинення [PERSON] домашнього насильства у будь-якому його прояві стосовно [PERSON] та малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Заперечення [PERSON] з приводу доводів заяви та посилання на те, що обставини викладені у ній не відповідають дійсності суд до уваги не бере, оскільки такі спростовуються наявними в матеріалах доказами. На підставі викладеного, з метою уникнення у майбутньому домашнього насильства у будь-якому прояві, захисту прав постраждалої [PERSON] та малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , суд вважає за необхідне видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] у вигляді заходів тимчасового обмеження його прав. Водночас, приймаючи рішення в частині заборони [PERSON] перебувати в місці проживання з постраждалою особою, а саме в квартирі за адресою [ADDRESS] , суд враховує наступне. Верховний Суд у своїй постанові від 28.04.2020 у справі №754/11171/19 вказав, що тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом № 2229-VIII, є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосуванні такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність втручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи. Крім того, як свідчить практика Верховного Суду, при вирішенні питання щодо застосування такого заходу як позбавлення права на користування житлом, суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи,враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи. Оцінюючи пропорційність втручання у право користування нерухомим майном [PERSON] , суд бере до уваги той факт, що насильство зі сторони [PERSON] мало систематичний характер, яке тривало протягом тривалого періоду, могло спричинити настання тяжких або особливо тяжких наслідків, а тому такий захід є пропорційним легітимній меті втручання у право користування нерухомим майном. Окрім цього, суд бере до уваги встановлені у судовому засіданні обставини, щодо наявності у [PERSON] іншого місця проживання за адресою: [ADDRESS] . Разом з тим, суд вважає, що на цьому етапі передчасно встановлювати заборону строком на шість місяців. Для виправлення кривдника та усвідомлення ним своїх дій, на думку суду достатнім часом для видачі обмежувального припису є два місяці з дня винесення рішення суду. Таким чином, виходячи із принципу пропорційності, оцінюючи ризики продовження протиправної поведінки заінтересованої особи, та її вплив на заявницю, що може призвести до тяжких або особливо тяжких наслідків, враховуючи дані про особу [PERSON] , який неодноразово демонстрував агресивну поведінку відносно [PERSON] в присутності малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , суд вважає що заява підлягає до часткового задоволення, шляхом видачі обмежувального припису стосовно кривдника [PERSON] у вигляді заходів тимчасового обмеження його прав, а саме, заборони [PERSON] , [INFO] перебувати в місці спільного проживання (перебування) із [PERSON] та малолітніми дітьми [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , заборони [PERSON] , [INFO] наближатися на відстань 100 метрів до місця проживання (перебування) [PERSON] та малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] та заборони [PERSON] , [INFO] , в будь-який спосіб спілкуватися з [PERSON] та вести з нею листування, телефонні переговори або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, строком на 2 місяці. Згідно ч. 3 статті 350-5 ЦПК України, судові витрати відносяться на рахунок держави.

Outcome: partial