Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-21 00:00:00

15.08.2023 року ПАТ «Запоріжжяобленерго» в особі Запорізьких міських електричних мереж звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за електроенергію. У позові\~зазначено, що\~позивач\~мешкає за адресою:\~ [ADDRESS] , та користується\~електроенергією за особовим\~рахунком № [NUMBER] , але не виконує\~обов`язків по сплаті за використану\~електроенергію, у зв`язку з чим\~виникла\~заборгованість по сплаті за спожиту\~електроенергію у розмірі\~ 786 грн. 11 коп.\~за\~період з 01.10.2018 року по 01.01.2019 року. Відповідач у добровільному порядку заборгованість не погашає, тому позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості за спожиту\~електроенергію в сумі\~ 786 грн. 11 коп., та судові\~витрати по оплаті судового збору у сумі 2 684,00 грн. Ухвалою судді від\~15.08.2023 року позовну\~заяву\~прийнято до розгляду та відкрито\~провадження у справі, визначено провести розгляд\~справи в порядку спрощеного\~позовного\~провадження з викликом \~сторін. 14.02.2024 року до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач просить суд застосувати до вказаних позовних вимог позовну даність, так як з моменту права вимоги 01.01.2019 року пройшов строк, який перевищує позовну давність. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав\~заяву про розгляд справи за його\~відсутності, позовні\~вимоги просить задовольнити у повному\~обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, згідно із наданим суду відзивом просив розглянути справу без його участі. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні по справі докази, у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті\~обставини, на які вона посилається як на підставу\~своїх\~вимог\~або\~заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Правовідносини\~між\~енергопостачальником та побутовим споживачем електричної енергії на момент виникнення\~заборгованості\~регулювалися Правилами користування\~електричною\~енергією для населення, затверджених Постановою Кабінета Міністрів від 26.07.1999 року № 1357, із\~наступними\~змінами та доповненнями. Згідно з абзацом 2 пункту 1 ПКЕЕН, ці Правила обов`язкові для виконання\~всіма\~споживачами і енергопостачальниками\~незалежно\~від форм власності. Відповіднодо пунктом 19 ПКЕЕН розрахунки населення за спожиту електричну\~енергію\~здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі\~фактичних\~показань\~приладів\~обліку. Згідно з пунктом 20 ПКЕЕН, розрахунковим\~періодом для встановлення\~розміру оплати\~спожитої\~електричної\~енергії є календарний\~місяць. Плата за спожиту\~протягом\~розрахункового\~періоду\~електричну\~енергію вноситься не пізніше 10 числа наступного\~місяця, якщо договором не встановлено\~іншого\~терміну. Відповідно до пункту 42 ПКЕЕН, споживач електричної енергії зобов`язаний оплачувати спожиту електричну енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил. Вартість\~спожитої\~відповідачем\~електричної\~енергії\~визначено\~відповідно\~до тарифів на електроенергію, що відпускається населенню, затверджених Постановою Національної комісії, що\~здійснює\~державне\~регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг. Згідно\~з випискою з особового\~рахунку № [NUMBER] , заведеного на ім`я\~відповідача, розрахунку\~заборгованості за електричну\~енергію, та відомостей з наданої\~позивачем\~електронної\~бази\~даних\~щодо\~нарахувань та платежів за вказаним\~особовим\~рахунком, за період з 01.10.2018 року по 01.01.2019 року відповідачу\~була\~нарахована плата за спожиту\~електричну\~енергію на суму 1 271 грн. 28 коп. 16.01.2019\~року відповідач\~частково погасив заборгованість, сплативши\~\~335 грн. 17 коп., 01.02.2019 року частково сплатив 150,00 грн., а залишок\~заборгованості станом на вказану дату становив\~\~786 грн. 11 коп. Тому станом на 01.01.2019 року загальна сума заборгованості становила 786 грн. 11 коп. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється\~тривалістю\~у три роки. Оскільки строк виконання зобов`язання щодо сплати за спожиту електроенергію був\~встановлений законом до 10 числа місяця, наступного за місцем\~споживання, позовна\~давність\~щодо\~вимоги про стягнення заборгованості має обчислюватися також окремо щодо кожного відповідного\~місяця. Відтак, за загальним правилом позовна\~давність за вимогами по оплаті\~електроенергії за листопад 2018 року тривала до 10.12.2021 року, за грудень 2018 року до 10.01.2022 року, за січень 2019 року до 10.02.2022 року. Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Обов`язок з оплати електроенергії, спожитої\~\~у січні 2019 року, мав бути виконаний до 10.02.2022 року, а тому позовна\~давність\~щодо\~вимоги про погашення\~заборгованості за цей\~період за загальним правилом спливала 10.02.2022 року. Водночас, відповідно до п. 12 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України, доповненого Законом України від 30.03.2020 року № 540-ІХ, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені\~статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Такий карантин був введений Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом\~SARS-CoV-2» від 11.03.2020 року\~№ 211 (із наступними змінами і доповненнями), і існував по 30.06.2023 року включно. Позов поданий 15.08.2023 року. Законом України від 15.03.2022 року № 2120-ІХ Прикінцеві і перехідні положення ЦК України були доповнені пунктом 19, який станом на час подання позову передбачав, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені\~статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, продовжуються на строк його дії. Оскільки\~вказаний пункт не містив\~прямої\~норми про те, що у період\~дії\~воєнного стану продовжуються строки позовної\~давності, які станом на день введення\~воєнного стану вважались\~продовженими в силу пункту 12 Прикінцевих і перехідних\~положень ЦК України, суд приходить до висновку, що пункт 19 тих же Положень в редакції Закону України\~від 15.03.2022 року № 2120-ІХ (чинній станом на момент подання позову) підлягає\~застосуванню до вимог, щодо\~яких станом на 24.02.2022 року не сплив строк позовної\~давності без урахування правила, передбаченого пунктом 12. Відтак, перебіг строку позовної\~давності за вимогами до [PERSON] закінчився 30.06.2023 року,\~тобто до подання позову. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив\~позовної\~давності, про застосування\~якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Outcome: dismissed