Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-15 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи тим, що 07.04.2017 р. між позичальником, яким є: [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» було укладено Договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування №010/1038/82/0724575, відповідно до умов якого, банк відкрив позичальнику картковий рахунок, з кредитним лімітом в розмірі 10 100,00 грн., а позичальник зобов`язався повернути використану суму в строк до 07.04.2021 р. та сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 45%. Банк належним чином виконав свої зобов`язання за Кредитним договором, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами кредитного договору, що підтверджується відповідними доказами, які додані до позовної заяви. 20.09.2019 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір відступлення права вимоги № 114Y2-19-F, відповідно до умов якого ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»/Банк відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до Боржників за кредитними договорами. У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до Боржників за кредитними договорами Товариству з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відповідно до Договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 року, у т.ч. за кредитним договором № 010/1038/82/0724575 від 07.04.2017 p., що укладений між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] . Враховуючи положення ст.ст. 514, 516 ЦК України, згідно з якими до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом, а заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом, позивач ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» набуло право вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 010/1038/82/0724575 від 07.04.2017 р. Загальний розмір, що підлягає стягненню станом 28.09.2023 року, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 39573,36 грн., з яких: -заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 16210,40 грн.; -заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 23362,96 грн.. В позовній заяві представник позивача просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати. Справа призначена до розгляду у судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання. Відповідач неодноразово викликався до судового засідання за зареєстрованим місцем проживання, але до суду не з`явився про причини неявки суд не повідомив. Відзиву на позов та заяву із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження відповідач до суду не подав. В позовній заяві представник позивача просив розглядати справу без його участі, позов просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце судового засідання до суду не з`явився, причини неявки суду не повідомив. У відповідності до ст. 247 ч.2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, т.я. були підстави для проведення розгляду справу без участі сторін. Під час судового засідання були вивчені наступні докази по справі : -платіжна інструкція (а.с.4) -копія договору про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування (а.с.5-10) -копія паспорта відповідача (а.с.11) -виписка по рахунку (а.с.12-21) -копія розрахунку заборгованості за кредитним договором (а.с.22-25) -копія договору відступлення права вимоги №114/2-19-F (а.с.26-30) -копія договору відступлення права вимоги №10-01/2023 (а.с.31-36) -копії правовстановлюючих документів (а.с.37-48) -докази щодо надання правничої допомоги (а.с.50-52). Таким чином судом було встановлено: 07.04.2017 р. між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» було укладено Договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування №010/1038/82/0724575. Банк належним чином виконав свої зобов`язання за Кредитним договором, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами кредитного договору. Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за Договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору а також ст.ст. 509, 526,1054 ЦК України, Відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, хоча ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно статей 526, 527, 530 ЦК У країни зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно із частиною 1 статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина / статті 1049 Цивільного кодексу України). Відповідно до частина 2 статті 1048 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками Станом на 28.09.2023 [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «Коллект\~Центр» в розмірі 39573,36 грн., з яких: -заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 16210,40 грн.; -заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 23362,96 грн.. На даний час Відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за Договором, що є порушенням законних прав та інтересів ТОВ «Коллект Центр». На цих підставах, суд дійшов висновку можливості задоволення вказаного позову. Задовольняючи позов, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2684 грн Щодо витрат на правову допомогу Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно із п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Зважаючи на наведені норми процесуального закону, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», «Данілов проти України»). Крім того, в питанні зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу варто враховувати висновки Об`єднаної Палати Верховного Суду у справі № 922/445/19, в якому, серед іншого наголошено, що: · зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт; суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи; · суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) з врахуванням критеріїв ч. ч. 5-7, 9 ст.129 ГПК України, може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. В обґрунтування вимог щодо стягнення витрат на оплату правової допомоги , суду було надано акт про надання правової допомоги від 16.06.2021 р. ( в самому акті зазначено 22.08.2023 р.) ( а.с.52) , відповідно до якого надання усної консультації з вивченням документів адвокат витратив 2 години вартістю 1500 гр. за кожну та на складання позовної заяви було витрачено 5 годин ( вартістю 2000 гр. за годину), а всього витрати на правову допомогу склали 13\~000 гр. При цьому до справи долучено також договір про надання правової допомоги між позивачем та адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ АССІСТАНС» від 02.01.2023 р., перелік послуг та ціна роботи , квитанція від 25.08.2023 р. про перерахування 50000 гр. позивачем на рахунок адвокатського об`єднання ( а.с.47-50), відповідно до яких не можливо встановити, що позивач сплатив за надання правової допомоги саме по цій справі. Враховуючі ціну позову (39573,36 гр.) та суму оплати за надання правової допомоги ( 13000 гр.), що складає приблизно 1/3 від ціни позову, суд дійшов висновку очевидної неспівмірності заявлених розмірів витрат на правову допомогу. Виходячи із очевидної неспівмірності заявлених розмірів витрат на правову допомогу та беручи до уваги задекларовані в п. 6 ч. 3 ст. 2 ЦПК України і усталеній практиці у вищевказаних рішеннях ЄСПЛ принципи пропорційності, розумності і співмірності, суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу та стягнути 6500 гр. На підставі викладеного,

Outcome: approved