Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-18 00:00:00

у червні 2023 року [PERSON] звернулась до Голосіївського районного суду міста Києва позовом до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування, в якому просила визнати за нею право власностіна 1/6 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті її матері [PERSON] , яка успадкувала її після смерті [PERSON] . Позовні вимоги мотивувала тим, що [INFO] померла її мати - [PERSON] , яка за життя прийняла за законом спадщину після своєї дочки [PERSON] , померлої [INFO] . Право власності на спірну квартиру [ADDRESS] було зареєстровано на 4-х осіб в рівних частках, а саме: [PERSON] - її мати; [PERSON] - донька [PERSON] ; [PERSON] - чоловік [PERSON] та батько [PERSON] ; [PERSON] - син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право власності та довідкою БТІ. Після смерті [PERSON] спадкоємцями були [PERSON] - чоловік, померлий пізніше дружини, її син [PERSON] та [PERSON] , її мати, частка спадщини якої становить 1/3 від 1/4 частки квартири, тобто 1/12 частку квартири. [PERSON] за життя прийняла за законом спадщину після своєї дочки, яка становить 1/3 від частки спірної квартири, тобто 1/12 частку квартири, однак за життя не отримала свідоцтва про право на спадщину. 10.09.2020 року постановою державного нотаріуса Київської нотаріальної контори Знайомої Т.Р. їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки спадкодавицею не було оформлено право на прийняття спадщини. Вважає, що [PERSON] мала право на спадщину після смерті [PERSON] на частину належної їй частки квартири, і це право перейшло до неї, в зв`язку з чим просила позов задовольнити. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючу суддю Хоменко В.С. Ухвалою від 12.06.2023 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 07.08.2023 року, витребувано з Другої київської державної нотаріальної контори належним чином завірені копії матеріалів спадкової справи після померлої [INFO] [PERSON] та після смерті [INFO] [PERSON] (а.с. 39-40). 07.08.2023 року підготовче засідання на задоволення клопотання повивача для надання часу на ознайомлення з матеріалами клопотання відповідача про закриття провадження у справі відкладено на 14.09.2023 року (а.с. 207-208). Протокольною ухвалою від 14.09.2023 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідач про закриття провадження у справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, оскільки судом встановлено, що предмети спору у даній справі, та у справах, на які послався відповідач у клопотанні, є відмінними (а.с. 231-233). Ухвалою від 14.09.2023 року підготовче провадження у справі закрито та призначено судовий розгляд справи (а.с. 234). 21.07.2023 року від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній проти позову заперечив, просив відмовити у його задоволенні за недоведеністю та безпідставністю. Вказав, що позивачем при зверненні до суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту наявності родинних відносин між нею та [PERSON] . Окрім того, вказав, що, обґрунтовуючи своє право власності в порядку спадкування на квартиру у розмірі 1/6 частини позивач посилалась на спадкову частку померлої [PERSON] у розмірі 1/4 частки, якою та володіла згідно Свідоцтва про право власності на житло від 02.06.2000 року; спадкову частку померлої [PERSON] , яку [PERSON] не оформила за життя. [PERSON] померла [INFO] , раніше [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивач зазначає, що вона повністю успадкувала частку померлої [PERSON] , яка складає її 1/4 частку, проте, обчислюючи розмір спадкової частки померлої [PERSON] у розмірі 1/4 згідно свідоцтва про право власності на житло від 02.06.2000 року, позивач не врахувала у такому випадку частку її померлої сестри [PERSON] , яку та мала успадкувати від [PERSON] . Тому, враховуючи те, що [PERSON] померла, то замість неї спадкоємцем є її син - він, а відтак частка позивача складає 1/2 від 1/4 спадкового майна або 1/8 від всієї квартири. Крім того, у своїй позовній заяві позивач не ставить вимогу щодо визнання за нею частки спадкового майна самої [PERSON] згідно свідоцтва про право власності на житло від 02.06.2000 року у розмірі 1/4 частки, а тільки ту частку, яку [PERSON] успадкувала після смерті своєї доньки [PERSON] , яку та не оформила за життя. Також, позивач зазначає, що частка померлої [PERSON] , яку та успадкувала після смерті своєї доньки [PERSON] , складає 1/3 від 1/4 спадкового майна або 1/12 від усієї квартири, оскільки іншими спадкоємцями померлої [PERSON] є її чоловік [PERSON] , який помер пізніше, та син - він, проте, доказів того, що співвласник [PERSON] є чоловіком [PERSON] та помер, не надано. Тому, вважав, що вимога позивача про визнання за нею 1/6 від усієї квартири є необґрунтованою та недоведеною жодним належним та допустимим доказом. Також, зазначив, що у своїй позовній заяві позивач зазначає, що не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті її матері, [PERSON] , яку мати прийняла за життя як спадщину після смерті [PERSON] , але її не оформила, так як постановою державного нотаріуса Другої державної нотаріальної контори Зайомою Т.Р. від 10.09.2020 року №6237/02-31, їй надано відмову про вчинення нотаріальних дій, так як вона не надала нотаріусу оригінал свідоцтва про право власності на квартиру. Проте, вказав, що у своїй позовній заяві позивач зазначає, що оригінали доказів, які додаються нею до позовної заяви, знаходяться у позові та нотаріальній конторі, тобто наявні в неї та в матеріалах спадкових справ [PERSON] та [PERSON] . Однак, зазначив, що в матеріалах спадкових справ [PERSON] та [PERSON] свідоцтво про право власності на житло від 02.06.2000 року відсутнє, тому, вважав, що оскільки позивач посвідчила докази своїм підписом та зазначила «Копія вірна», то дане доводить наявність у позивача оригіналу свідоцтва про право власності на житло від 02.06.2000 року, а відтак постановою державного нотаріуса Другої державної нотаріальної контори Зайомою Т.Р. правомірно відмовлено позивачу про вчинення нотаріальних дій, так як вона не надала нотаріусу оригінал свідоцтва про право власності на квартиру. Крім того, вважав, що позивачка не надала суду докази втрати та неможливості отримати нею дублікат свідоцтва про право власності на житло від 02.06.2000 року. Також, зазначив, що позивач вже зверталась до Голосіївського районного суду міста Києва у цивільній справі №752/18088/16-ц, головуючий суддя Ладиченко С.В., як опікун [PERSON] , оскільки рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 01.06.2016 року у цивільній справі № 752/19737/15-ц, головуючий суддя Чередніченко Н.П., [PERSON] визнано недієздатною та призначено опікуном позивача, до [PERSON] з позовною заявою про визнання права власності на частину квартири, яку та мала успадкувати після померлої [PERSON] , посилаючись на той самий предмет та підстави, долучала одні і ті ж самі докази. У позовній заяві позивач, як опікун [PERSON] , посилалась на те, що померла [PERSON] , донька [PERSON] , і після її смерті відкрилась спадщина на 1/4 частку квартири [ADDRESS] . Підставою звернення до суду зазначала, що він не визнає право [PERSON] на 1/8 частку спадкової квартири, яка спадкується після смерті [PERSON] , однак, доказів цього не надала. Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 03.04.2017 року у цивільній справі №752/18088/16-ц, головуючий суддя Ладиченко С.В. за позовом [PERSON] , в особі опікуна - [PERSON] , до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування, у задоволені позову відмовлено у повному обсязі. Відмовляючи у позовній заяві суд зазначив, шо позивачем не було надано доказів факту смерті ні відносно [PERSON] , ні відносно [PERSON] . Факт родинних зв`язків позивача, тобто [PERSON] , з померлою особою має бути підтвердженим відповідним свідоцтвом про народження (відносно [PERSON] ). Такого доказу стороною позивача суду не надано. Зазначив також, що після смерті [PERSON] позивач почала систематично звертатись до Голосіївського районного суду м. Києва з позовними заявами про визнання права власності на частку спадкової квартири, яка залишилась після смерті [PERSON] , посилаючись постійно на одні і ті ж самі підстави та докази. Так, у вересні 2020 року позивач звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва цивільна справа №752/17932/20, головуючий суддя Шевченко Т.М., з позовною заявою до нього про визнання права власності в порядку спадкування на 1/12 частку квартири [ADDRESS] , з тих самих підстав, з якими вона зверталась до Голосіївського районного суду м. Києва у цивільній справі №752/18088/16-ц. У зв`язку з не усуненням недоліків позовна заява повернута позивачу на підставі ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 19.10.2020 року. У січні 2021 року позивач звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва цивільна справа №752/1076/21, головуючий суддя Машкевич К.В., з позовною заявою до Київської міської ради, третя особа [PERSON] , про визнання права власності в порядку спадкування на 1/12 частку квартири [ADDRESS] , з тих самих підстав, з якими вона зверталась до Голосіївського районного суду м. Києва у цивільній справі №752/18088/16-ц, №752/17932/20. Позовна заява була повернута позивачу у зв`язку з не усуненням недоліків на підставі ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 02.02.2021 року. У квітні 2021 року позивач звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва цивільна справа №752/5068/21 з позовною заявою до Київської міської ради, третя особа [PERSON] , про визнання права власності в порядку спадкування на 1/12 частку квартири [ADDRESS] . З тих самих підстав, з якими вона зверталась до Голосіївського районного суду м. Києва у цивільній справі №752/18088/16-ц, №752/17932/20 та №752/1076/21 і вже посилаючись на виконані недоліки ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 20.01.2021 року. Рішенням Голосіївського районного суду від 08.05.2023 року позивачу було відмовлено у позовній заяві у зв`язку із зверненням до суду не до того відповідача. Рішення суду не оскаржувалось та станом на сьогоднішній день набрало законної сили. У червні 2023 року позивач знову звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з даною позовною заявою до нього про визнання права власності в порядку спадкування на 1/6 частку квартири [ADDRESS] , з тих самих підстав, з якими вона зверталась до Голосіївського районного суду м. Києва у цивільних справах №752/18088/16-ц, №752/17932/20, №752/1076/21 та № 752/5068/21, проте, змінила розмір частки з 1/8 та 1/12 на 1/6 частку. Виходячи з наведеного, вважав, що позивач намагається встановити для себе право власності на майно не у спосіб визнаний законом, що суперечить припису встановленого ч. 1 ст. 13 ЦК України, тому вимоги позивача є незаконними та такими, що не підлягають задоволенню (а.с. 124-159). 31.07.2023 року від [PERSON] надійшла відповідь на відзив, в якій остання з відзивом не погодилась. Вказала, що на підтвердження родинних зв`язків нею надані свідоцтва про народження та свідоцтва про розірвання шлюбу. Поряд з цим, нею надані витяги з державного реєстру актів цивільного стану, що також підтверджують дошлюбні прізвища та прізвище після розірвання шлюбу її мами. Також, вказала, що в матеріалах справи міститься довідка Другої київської державної нотаріальної контори від 29.01.2021 року № 319/02-14, де вказано, що вона є донькою після смерті [PERSON] , тобто не виникає сумнівів щодо того, що вона є донькою померлої особи, а тому твердження відповідача, що є не доведеним фактом того, що вона є спадкоємицею після смерті матері [PERSON] не відповідає дійсності. Також, не погодилась з твердженням відповідача, що вона систематично зверталась до суду. Вказала, що дійсно зверталась до суду з наступними питаннями: в 2016 році з позовом про визнання громадянина недієздатним, встановлення над ним опіки і призначення опікуна над [PERSON] (справа № 752/19737/15-ц); в 2019 році з позовом про визнання недійсним заповіту (справа № 752/12086/19); в 2020 році щодо визнання права власності в порядку спадкування (справа № 752/17932/20), справу було повернуто без розгляду, тобто справа вважається такою, що не була подана; в 2021 році з питанням щодо визнання права власності в порядку спадкування (справа № 752/5068/21), відповідачем по вказаній справі була Київська міська рада, та по вказаному позову їй було відмовлено, оскільки вона звернулась до неналежного відповідача, а тому з метою виправлення даної ситуації вона звернулась з даним позовом до належного відповідача. Тобто твердження, що вона закидає суд справами, не відповідає дійсності, оскільки були різні відповідачі та підстави, а також одна справа не була прийнята до розгляду. Щодо підстав звернення до суду, то зазначила, що у неї відсутні правовстановлюючі документи на квартиру за адресою: [ADDRESS] , а саме: відсутнє свідоцтво про право власності на житло від 02.06.2000 року, про що зазначає нотаріус у відмові в прийняті спадщини на вказане майно, вказане свідоцтво знаходиться у відповідача, про що також зазначено в додатках до матеріалів справи. Вказала, що нею було засвідчено тільки копія документу, який вона отримала з матеріалів іншої цивільної справи, а про те, де перебувають оригінали документів, нею було повідомлено в позові у відповідності до положень п. 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України. Тому всі вимоги цивільного законодавства нею було дотримано. Щодо частки майна, то зазначила, що в сумі після смерті її матері [PERSON] , вона, як спадкоємиця першої черги, має право на оформлення спадщини в розмірі 1/3 частини квартири (1/4 + 1/12). Проте, враховуючи той факт, що відповідач зареєстрований за вказаною квартирою та вважається таким, що фактично прийняв спадщину, проте не оформив її, вона має право на оформлення та визнання права власності на 1/6 частину квартири. З огляду на це, нею і сформований позов до суду щодо визнання права власності в порядку спадкування на 1/6 частину квартири [ADDRESS] , адже, спадкується спадкове майно, що мала мати на день смерті, тобто нею визнається право власності на те майно, що належало б її мамі, якщо вона встигла оформити за життя. Поряд з цим, оформити спадщину на все майно вона не може, оскільки не має оригіналів документів на майно. Згідно п.п. 4.15, п. 4, глави 10 розділу П «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Відповідно до п. З, глави 7 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, документи, на підставі яких вчинено нотаріальну дію, та документи або копії (витяги) з них, необхідні для вчинення нотаріальної дії, обов`язково долучаються до примірника правочину, свідоцтва тощо, які залишаються у справах нотаріуса. В разі наявності оригіналів документів я змогла б реалізувати своє право на оформлення спадщини, що належала моїй матері на день смерті. Вказала також на створення перешкод відповідачем у реалізації її спадкових прав. Тому, просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с. 189-192). В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Представник відповідача - [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив, просив відмовити у його задоволенні, виходячи з обставин, викладених стороною відповідача у письмових заявах по суті спору. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб [NUMBER] 19.05.1953 року між [PERSON] та [PERSON] 19.05.1953 року було зареєстровано шлюб, актовий запис № 736. Після реєстрації шлюбу присвоєні прізвища: [PERSON] , [PERSON] (а.с. 17). Згідно свідоцтва про народження [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] (а.с. 20). Згідно свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] 18.09.1974 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, актовий запис № 4492. Після реєстрації шлюбу присвоєні прізвища: [PERSON] , [PERSON] (а.с. 21). Згідно свідоцтва про шлюб [NUMBER] 09.02.1972 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, актовий запис № 112. Після реєстрації шлюбу присвоєні прізвища: [PERSON] , [PERSON] (а.с. 18). Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про розірвання шлюбу № 00018461544 від 02.08.2017 року 02.08.2017 зареєстровано актовий запис про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] . Після розірвання шлюбу прізвище дружини - [PERSON] , власне ім`я, по батькові: [PERSON] (а.с. 19). Отже, судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю заявника - [PERSON] . Також, судом встановлено та вбачаєтеся з матеріалів справи, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] від 03.12.2018 року (а.с. 16). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації державного житла Залізничного району м.Києва, від 02.06.2000 року квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] та [PERSON] , в рівних долях (а.с. 22). Відповідно до інформаційної довідки Київського міського БТІ КВ-2016 №25333 від 26.07.2016 року квартира [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] та [PERSON] (в рівних долях) на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації державного житла Залізничного району м.Києва, від 02.06.2000 року (розпорядження №24674) (а.с. 23). Відповідно до наданої Другою київською державною конторою на виконання ухвали від 12.06.2023 року копії спадкової справи № 56/2014 від 21.01.2014 року після померлої [INFO] [PERSON] , із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] 21.01.2014 року звернувся її син - відповідач [PERSON] . З матеріалів спадкової справи вбачається, що 26.07.2017 року [PERSON] від імені [PERSON] на підставі рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 01.06.2016 року у справі № 752/19737/15-ц подала заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а.с. 62). Постановою державного нотаріуса Другої київської державної контори Знайомої Т.Р. від 28.07.2017 року [PERSON] як опікуну [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/8 частину квартири [ADDRESS] у зв`язку із відмовою від 21.01.2014 року [PERSON] від спадщини на користь [PERSON] (а.с. 72). Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 13.06.2018 року у справі № 752/15838/17, яке набрало законної сили, визнано недійсною відмову [PERSON] від спадщини після смерті її дочки [PERSON] на користь [PERSON] від 21.01.2014 року; скасовано постанову державного нотаріуса Другої київської держаної нотаріальної контори Зайомої Т.Р. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28.07.2017 року на користь [PERSON] (а.с. 63-67). З матеріалів спадкової справи № 56/2014 від 21.01.2014 року вбачається, що свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] не видавались (а.с.51-93). Відповідно до наданої Другою київською державною конторою на виконання ухвали від 12.06.2023 року копії спадкової справи № 53/2019 від 24.01.2019 року після померлої [INFO] [PERSON] , із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] 24.01.2019 року звернулась її донька - позивач [PERSON] . Постановою державного нотаріуса Другої київської державної нотаріальної контори Зайомої Т.Р. від 10.09.2020 року було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину квартири [ADDRESS] , після смерті її матері [PERSON] , яка померла [INFO] , в зв`язку з тим, що вона не надала нотаріусу документи, що посвідчують право власності спадкодавця на нерухоме майно (а.с. 26-27). З Довідки Другої київської державної нотаріальної контори №319/02-14 від 29.01.2021 року вбачається, що до нотаріальної контори звернулася дочка померлої [PERSON] - [PERSON] . [PERSON] до нотаріальної контори не звертався (а.с. 120) (а.с. 94-120). Судом встановлено та не заперечено сторонами, що також вбачається з матеріалів справи, померлі [PERSON] та [PERSON] на момент смерті були зареєстровані в квартирі [ADDRESS] . Судом також встановлено, що на момент смерті останній й на даний час відповідач зареєстрований також в квартирі [ADDRESS] . Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. ст. 1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна (ч.. ч. 1, 2 ст. 1221 ЦК України). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1222 ЦК України). За змістом ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною 1 ст. 1266 ЦК України встановлено, що внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Здійснення права на спадкування врегульовано Главою 87 ЦК України. Згідно з ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. З копій спадкових справ: №56/2014 після померлої [INFO] [PERSON] та №53/2019 після померлої [INFO] [PERSON] вбачається, що вони не містять в собі заяв [PERSON] про відмову у прийнятті спадщини. В той же час, встановлено, що [PERSON] також не відмовлялась від прийняття спадщини після померлої [INFO] [PERSON] . За таких обставин, суд надходить до висновку про те, що в силу ст. ст. 1269, 1270 ЦК України [PERSON] та [PERSON] як спадкоємці першої черги прийняли спадщину після смерті [PERSON] - по 1/3 частині від 1/4 частки, що належала померлій, тобто на 1/12 частки квартири. Право на спадщину [PERSON] на частку спадщини після смерті [PERSON] сторонами не оспорюється. Відповідно до вимог ст. ст. 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Як роз`яснено в п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року за № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року). За таких обставин, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, з урахуванням встановленого, приймаючи до уваги те, що [PERSON] належить 1/4 частина квартири (3/12 частин всієї квартири) на праві власності, 1/4 частина (3/12 частин всієї квартири) в порядку спадкування після смерті [PERSON] , що останнім не спростовувалось та не заперечувалось, а також 1/12 частина всієї квартири, успадкована після смерті [PERSON] , та 1/12 частина всієї квартири, успадкована після [PERSON] , яка, в свою чергу, успадкована останнім після смерті [PERSON] , виходячи з принципу диспозитивності, закріпленого у ст. 13 ЦПК України, надходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] та визнанню за нею права власностіна 1/6 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті її матері [PERSON] , яка успадкувала її після смерті [PERSON] . Щодо судових витрат. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 6. ст.141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно п. 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 « Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах». Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, якщо його також не звільнено від сплати цих витрат (частина друга статті 88 ЦПК). З урахуванням того, що ухвалою суду від 12.06.2023 року позивача звільнено від сплати судового збору відповідно до ст. 8 Закону України «Про судовий збір», то з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 5 228,87 грн. (1% від ціни позову). На підставі викладеного,

Outcome: approved