Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду міста Києва із позовом до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: П`ятнадцята Київська державна нотаріальна контора про визнання права власності. Подану позовну заяву обґрунтовує тим, що [INFO] в с. Скригалівка Фастівського району Київської області помер батько позивача - [PERSON] . За життя [PERSON] належала частина квартири [ADDRESS] . Позивач, після смерті свого батька звернувся до П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори для оформлення спадщини та видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом. 26.04.2021 заведена спадкова справа № 67564700. Окрім позивача, спадкоємцями померлого є [PERSON] та [PERSON] . При цьому [PERSON] відмовився від спадщини на користь позивача [PERSON] . Таким чином, [PERSON] має право на 2/3 частки у спадщині, які складаються з частини квартири, а всього 1/3 частку цієї квартири. Проте, 28.12.2021 державним нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на належну йому частку у спадковому майні у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на квартиру. Квартира [ADDRESS] не зареєстрована у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Відповідно до довідки Київського міського бюро технічної інвентаризації, яка міститься в матеріалах справи, померлому [PERSON] належала частина квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі - продажу квартири від 08.07.2009, за реєстровим № 3-711. [PERSON] на вимогу позивача надати документи на спадкове майно не відреагувала. На підставі викладеного, позивач просить визнати за собою право власності на 2/3 частки у спадщини, яка складається з частини квартири за адресою [ADDRESS] , а всього 1/3 частки цієї квартири в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 31.07.2023 відкрито загальне позовне провадження та призначене підготовче засідання. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 14.12.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Відповідач подала відзив на позову заяву, відповідно до якого вважає позовну заяву необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, в частині стягнення судових витрат. Позивач, звертаючись до суду із вказаним позовом вважає, що відповідач порушує його права, проте вказане не відповідає дійсності. Відповідач [PERSON] весь час проживала разом із чоловіком [PERSON] в селі Скригалівка Фастівського району Київської області. Померлий протягом тривалого часу хворів, весь медичний супровід та догляд здійснювала відповідач самостійно. Позивачу достеменно відомо де фактично проживає відповідач, проте свою вимогу про надання правовстановлюючих документів на спадкове майно надсилає на іншу адресу. Таким чином, позивач не намагався у позасудовому порядку вирішити вказане питання. Відповідач жодним чином не порушує права позивача, який реалізує своє право на спадщину. Дій, які б свідчили про те, що відповідач не визнає або оспорює право позивача відсутні. Представник позивача подав відповідь на відзив, відповідно до якої вказує, що відповідач, не надавши документи на право власності на спірну квартиру, фактично чинить перешкоди позивачу. В судовому засіданні представник позивача подану позовну заяву підтримав, просив позов задовольнити з викладених підстав. Представник відповідача проти задоволення позову не заперечувала, проте не погоджується із розподілом судових витрат. Вказала, про те, що відповідач дізнавшись про подану позовну заяву до суду, звернулася до нотаріуса із правовстановлюючими документами на квартиру. Проте, нотаріус повідомила, що свідоцтво про право на спадщину за законом буде видано після завершення розгляду справи в суді. Одночасно, представник відповідача вказує на те, що вимога позивача про надання правовстановлюючих документів на квартиру направлено за адресою за якою відповідач не проживає та не зареєстрована, при цьому позивачу достеменно відомо де саме проживає відповідач. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] народився [INFO] , батьками якого зазначено - [PERSON] та [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про народження. Відповідно до копії свідоцтва про смерть, [PERSON] помер [INFO] . Згідно копії спадкової справи № 426/2021 до майна померлого [INFO] [PERSON] , позивач 26.04.2021 звернувся до П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. 26.04.2021 від [PERSON] на адресу П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори надійшла заява про відмову від прийняття спадкового майна, яке залишилось після смерті батька - [PERSON] на користь сина померлого - [PERSON] . Крім того, 08.06.2021 із заявою про прийняття спадщини звернулася відповідач [PERSON] . Постановою державного нотаріуса П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори від 28.12.2021 відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на належну йому частку у спадковому майні [PERSON] , яка складається з частини квартири [ADDRESS] , у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на майно. Так, згідно інформаційної довідки від 05.11.2021 Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» - частина квартири [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Київською державною нотаріальною контрою № 15 від 08.07.2009, № 3-711 та зареєстрованого в Бюро 16.09.2009 за реєстровим № 7610. Таким чином, суд приходить до висновку, що за життя спадкодавцю [PERSON] належала частина квартири [ADDRESS] . Враховуючи коло спадкоємців після смерті [PERSON] , заяву [PERSON] , який відмовився від спадкового майна на користь позивача, розмір частки позивача у спадковому майні щодо квартири становить 1/3 частину. Позивач вказує, що у зв`язку із відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на квартиру, він не може у встановленому законом порядку оформити свої спадкові права на 1/3 частину квартиру, а тому звернувся до суду із даним позовом за захистом своїх прав. Проте, доводи сторони позивача про не надання відповідачем правовстановлюючих документів на квартиру на письмову вимогу позивача суд приймає критично. Відповідно до інформації про зареєстроване місце проживання, [PERSON] була зареєстрована за адресою - [ADDRESS] у період з 14.05.2021 по 18.10.2021. 31.05.2023 представник позивача вимогу про надання правовстановлюючих документів на квартиру направив відповідачу [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Тобто, на момент направлення вимоги відповідачу, остання за вказаною адресою не проживала та не зареєстрована. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У відповідності до ст. 1269 ЦК України спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, у разі якщо він постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або він подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, згідно ч.1ст. 1270 ЦК України, якщо він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 Цивільного Кодексу України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Положенням статті 1298 ЦК України передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008, роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п. 3.5. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» встановлено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. З огляду на викладене, об`єктивно дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що доводи, викладені в позові, є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved