Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-14 00:00:00

Позивач [PERSON] , через свого представника адвоката Скок А.В., звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. В обґрунтування позовної заяви зазначає, що [PERSON] та відповідач по справі [PERSON] мали фактичні шлюбні відносини, без реєстрації шлюбу протягом 2013-2014 років. Від даного цивільного шлюбу [INFO] у них народився син [PERSON] , [INFO] позивач самостійно зареєструвала народження сина у Дзержинському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, відповідний актовий запис №306. Відомості про батька були зазначені відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України. В момент народження сина [PERSON] , позивач в зареєстрованому шлюбі не перебувала. Зазначає, що Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу рішенням від 21.06.2023 року по справі №210/1824/23 визнано [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , місце реєстрації: [ADDRESS] ) біологічним батьком [PERSON] , який народився [INFO] в Україні, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг. Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 06.10.2023 року видане Криворізьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) [PERSON] є батьком [PERSON] [INFO] . Спільна дитина проживає разом із матір`ю та перебуває на повному утриманні матері з моменту народження, батько добровільно матеріальної допомоги не надає. Враховуючи, що позивач не має даних щодо працевлаштування відповідача та розміру заробітку який він отримує та чи має він регулярний характер, з метою забезпечення належного рівня життя їх спільному сину [PERSON] , позивач вважає за необхідне стягувати аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі - 10 000,00 грн. Просить суд стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі розміром 10\~000, 00 грн., але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини для дитини відповідного віку, щомісячно до повноліття дитини. Судові витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача. Ухвалою суду від 18.12.2023 року розгляд справи вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідачу [PERSON] направлялись копії ухвали суду про відкриття провадження та позовної заяви з додатками. 16 січня 2024 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Гудими Тетяни Володимирівни через систему «Електронний суд» надійшла заява про визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. В судове засідання сторони не викликалися, клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. Суд проводить судове засідання без фіксування технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст. 247 ЦПК України. Суд, взявши до уваги заяву представника відповідача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про народження, виданого повторно 06.10.2023 серії [NUMBER] , [INFO] народився [PERSON] , про що Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, 27 червня 2014 року зроблено відповідний актовий запис №306, батьками дитини зазначено: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с. 11). Відповідно до рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.06.2023 року по справі №210/1824/23 визнано [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , місце реєстрації: [ADDRESS] ) біологічним батьком [PERSON] , який народився [INFO] в Україні, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг. Рішення не оскаржено, набрало законної сили 22.07.2023 року. (а.с. 12-17). З витягів з реєстру територіальної громади № 2023/010092055 від 08.12.2023 та № 2023/010120409 від 11.12.2023 вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають за однією адресою: [ADDRESS] (а.с. 29,30). Відповідач [PERSON] проживає та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорту останнього та довідкою Центру адміністративних послуг «Віза» Виконавчого комітету Криворізької міської ради (8, 9, 25). Так, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Відповідно до ч. 2\~ст. 10 ЦПК України\~суд розглядає справи відповідно до\~Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до частини 2\~статті 141 Сімейного кодексу України\~розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Згідно зі статтею 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до\~статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до\~статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я\~є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~статті 48 Конституції України\~кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Відповідно до\~статті 51 Конституції України\~батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Крім того, частиною 1\~статті 180 Сімейного кодексу України\~встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стаття 179 СК України\~передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. За змістом\~ст. 181 СК України, аліментами є кошти на утримання дитини, які присуджуються за рішенням суду до стягнення з одного з батьків дитини на користь того з батьків, разом з яким проживає дитина. Судом встановлено, що на утримання дитини відповідач не сплачував позивачу аліменти, а тому остання звернулась до суду з зазначеним позовом, оскільки малолітня дитина проживає з нею та перебуває на її утриманні. Частинами 1-3 статті 181 Сімейного Кодексу України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Вирішуючи спір про розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, суд виходить з положень ст.ст.181, ст.182, ст.183, ст.184 СК України, які передбачають присудження за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліменти) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Частинами 1-2 статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: \~1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; \~2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; \~3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; \~3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; \~3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; \~ 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Аналогічні обставини викладені в пункті 17 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Згідно частини першої статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мати зобов`язання щодо утримання. Так, аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні та надані позивачем на підтвердження своїх позовних вимог, при визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття і створювати для них необхідні передумови для їх розвитку і забезпечення організації їх життя, враховує розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також приймаючи до уваги обов`язок відповідача утримувати свою малолітню дитину на підставі описаних вище норм права. З огляду на зазначене, приймаючи до уваги розмір законодавчо встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги про стягнення аліментів та стягнути на користь позивача аліменти на утримання сина, [PERSON] , [INFO] , у розмірі 10 000,00 (десять тисяч) грн. щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає, що такий розмір аліментів відповідає вимогам розумності та є співмірний витратам, які мають нести батьки на утримання дитини. Крім того, при прийнятті рішення про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 10 000,00 грн. судом прийнято до уваги, що даний розмір не є меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та відповідачем визнано позов. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Датою подачі позову є 31.10.2023 року. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас, статтею 142 ЦПК України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» встановлений порядок розподілу витрат у разі визнання позову. Оскільки відповідачем до початку розгляду справи по суті була подана письмова заява про визнання позову, з відповідача в дохід держави з урахуванням визнання відповідачем позову підлягає стягненню половина ставки судового збору в розмірі 536 грн. 80 коп.

Outcome: approved