Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-14 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 114571,12 грн., з яких: 103545,50 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 11025,62 грн. - заборгованість за простроченими відсотками та судові витрати. В позовній заяві зазначено, що відповідач [PERSON] звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 03.09.2012. 14.06.2018 відбулась державна реєстрація та змінено повне та cкорочене найменування позивача з Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (скорочена назва - ПАТ КБ «Приватбанк») на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (скорочена назва - АТ КБ «Приватбанк»). Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "тарифами", складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (далі - Договір), що підтверджується підписом у заяві. Заявою Відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ "Приватбанк". Формулярами та стандартними формами є саме "Умови та правила надання банківських послуг" та "Тарифи", які згідно до заяви отримані Відповідачем для ознайомлення в письмовій формі. Копія "Умов та правил надання банківських послуг" та "Тарифів" додаються до позовної заяви, а з метою підтвердження їх відповідності (автентичності" також надається копія наказу Банку про їх затвердження. Отже, підписавши заяву між сторонами, у відповідності до ст. 634 ЦК України, був укладений Договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку (ст. 1066 ЦК України) та кредитного договору (ст. 1054 ЦК України). Відповідачу було відкрито кредитний рахунок, та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Для користування даним кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 100 000.00 грн. Також позивач зазначає, що свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі та надав відповідачеві можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач [PERSON] ухиляється від виконання зобов`язань за договором, заборгованість не погашає, чим порушує умови договору та законні права АТ КБ «Приватбанк». У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості у відповідача станом на 26.11.2023 виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 103545,50 грн., з яких: 103545,50 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 11025,62 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 08.01.2024 відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Надано строк відповідачу для подання відзиву на позовну заяву, позивачу - відповіді на відзив та відповідачу на подання заперечення. (т.1 а.с. 137) 29.01.2024 представник відповідача [PERSON] - адвокат Хейніс О.Г. подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивач частково визнає позов у сумі 51137,98 грню, оскількио відповідач не був ознайомлений з умовами кредитування, а в підписаній ним анекеті-заяві не було визначено процентну ставку, порядок нарахування та сплати штрафних санкцій, нарахування комісії, та інші умови. З огляду на викладене, нарахування позивачем відсотків та комісій було протиправним, а стягненню підлягає лише фактично отримана сума кредиту. Всупереч цьому, позивач відніс до витрат за кредитом нараховані відсотки і, відповідно, за їх рахунок збільшив тіло кредиту, що є неправомірним. Крім цього, відповідач сплатив 12774,91 грн. комісії, розмір та порядок сплати якої погоджено не було. Таким чином, від нарахованої позивачем суми заборгованості слід відняти сплачену відповідачем комісію та нараховані відсотки. З огляду на викладене, з відповідача підлягає стягненню сума у розмірі 51137,98 грн., що складається з тіла кредиту. Також представник відповідача у відзиві просив стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати, розмір яких становить 30000 грн. (т.2 а.с.1-10) Представник позивача АТ КБ «Приватбанк» у судове засідання не з`явився, проте в позовній заяві зазначено, що АТ КБ «Приватбанк» не заперечує проти розгляду справи у випадку неявки свого представника. Позов підтримує, просить задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Рябов Д.С. в судовому засіданні позов визнав частково з підстав, зазначених у відзиві. Просив стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати, докази яких додано до відзиву. Заслухавши думку представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність, кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що на підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку № б/н від 03.09.2012 [PERSON] надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. (т. 1 а.с.23-23 на звороті) Згідно довідки АТ КБ «Приватбанк» відповідачу [PERSON] видано кредитні картки (т.1 а.с. 22) та встановлено кредитний ліміт, який неодноразово змінювався. (т.1 а.с.21) Отримання відповідачем [PERSON] відповідно до зазначеної вище заяви від позивача грошових коштів підтверджується випискою за договором №б/н від 03.09.2012, за період з 14.05.2013 по 28.11.2023. (т.1 а.с. 78-128) Судом встановлено, що 03.03.2023 [PERSON] підписав ОТП заяву про приєднання до правил і умов надання банківських послуг. (т.1 а.с.24-35 на звороті). Підписанням цієї заяви на підставі ст.634 ЦК України клієнт приєднався до розділу «Загальні положення», підрозділів «кредитні картки», «поточні рахунки», «використання картки», «віддаленні канали обслуговування», «оплата частинами та миттєва розстрочка», «автоплатежі», Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк», що розміщені в мережі інтернет за адресою: https://privatbank.ua/terms в редакції, чинній на дату підписання цієї заяви, якіразом становлять змішаний договір: договір банківського рахунку, споживчого кредиту таобслуговування платіжного інструменту та генеральний кредитний договір в частині надання споживчих кредитів «кредитна картка», «оплата частинами», «миттєва розстрочка» (далі - договір), приймає всі права та обов`язки, встановлені в цьому договорі, та зобов`язується належним чином їх виконувати. У вказаній заяві зазначено строк кредитування, процентна ставка відсотків річних - 42% та 40,8%, тип процентної ставки - фіксована, процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, відсотків річних - 84% та 81,6%, комісії за проведення платіжної операції та інші умови кредитування. Відповідно до п.14 «угода про використання простого електронного підпису», банк та клієнт узгодили при наданні банком будь-яких послуг Клієнту, в т.ч. але не виключно, послуг з переказу коштів, укладення між сторонами Кредитних договорів та будь-яких інших правочинів використання простого електронного підпису. Сторони визнають простим електронним підписом такі способи підписів Клієнта: ОТР-пароль, QR-код, підпис стилусом на планшеті у відділенні Банку. Кнопки «Підпис», «Підписав», «Підтверджую», «Ознайомився» тощо у програмних комплексах, мобільних додатках або на офіційних сайтах Банку у мережі Інтернет, де Клієнту надається технічна можливість ознайомитись з умовами надання відповідної послуги та підписати відповідний договір, дати доручення банку на здійснення операцій з переказу коштів тощо, або якщо інтерфейс відповідного ПК банку дає клієнту змогу зробити однозначний висновок про суть операції, платіжну інструкцію на виконання якої клієнт підписує у спосіб, узгоджений сторонами вище. Сторони визнають правочин у вигляді електронних документів із використанням зазначених простих електронних підписів дійсними та обов`язковими для Сторін та такими, що не потребують додаткового підтвердження. При здійсненні будь-яких платіжних операцій та правочинів між сторонами за допомогою ОТР-паролю як електронного підпису сторони домовилися вважати, що він однозначно ідентифікує особу клієнта та є логічно пов`язаний із електронними даними про будь-яку платіжну операцію або правочин виключно за умови, якщо підтвердження клієнтом здійснення будь-якої операції або укладення правочину здійснено шляхом введення у відповідне поле інтерфейсу або банку цифрової послідовності, яка повністю ідентична надісланому банком ОТР-паролю на фінансовий номер телефону клієнта або в особистий кабінет клієнта в системі «Приват24», доступ до якого можливий виключно з використанням фінансового номера телефону. Сторони узгодили, що банк самостійно приймає рішення про застосування того чи іншого виду електронного підпису. 03.03.2023 [PERSON] підписав ОТП паспорт споживчого кредиту, в якому сторонами було узгоджено строк кредитування - 12 місяців з пролонгацією; процентну ставку у пільговий період відсотків річних - 0,00001%; процентну ставку поза межами пільгового періоду - 42%, 40,8%, 36%% річних; процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, відсотків річних - 84%, 81,6%, 72%%, загальні витрати за кредитом, реальну річну процентну ставку та інші умови кредиту. (т.1 а.с.36-40) При цьому, суд звертає увагу, що в Розділі 7 Паспорту кредиту зазначено, що датою надання інформації є 03.03.2023, а датою по яку інформація зберігає чинність - 03.03.2043. Згідно з розрахунком заборгованості за договором №б/н від 03.09.2012, станом на 26.11.2023 виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 103545,50 грн., з яких: 103545,50 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 11025,62 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. (т.1 а.с. 6-20 на звороті) Суд звертає увагу, що хоча прострочені відсотки і було нараховано [PERSON] у період з 01.03.2023 по 26.11.2023 тобто у період, який узгоджений сторонами у паспорті споживчого кредиту, відсотки нараховувались за ставкою у розмірі 12% річних (1% на місяць), тобто за ставкою, яка не була узгоджена сторонами ані в заяві про приєднання до правил і умов надання банківських послуг від 03.03.2023, ані в паспорті споживчого кредиту від 03.03.2023. Згідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. (ст. ст. 626, 628 ЦК України) Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Публічний договір - це договір в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. (ч. 1 ст. 633 ЦК України ) Згідно положень статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Такий висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року, справа № 342/180/17. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. З наведеного вище випливає, що в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Як убачається із анкети-заяви позичальника від 03.09.2012 в ній відсутні умови щодо строку дії кредитного ліміту, типу картки, відсоткової ставки, розміру комісії, порядку погашення заборгованості, а також про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафу) за порушення зобов`язання, прострочення його виконання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. АТ КБ «Приватбанк» звернувшись із позовом до суду просив окрім тіла кредиту (суми, яку фактично отримав позичальник) до якої у період з 14.05.2013 по 01.03.2023, включалися відсотки за користування кредитом та комісія які, як вказує позивач, встановлені за домовленістю сторін. При цьому, як вбачається з розрахунку заборгованості, процентна ставка після укладення договору неодноразово змінювались. Обґрунтовуючи своє право вимоги, щодо розміру тіла кредиту та відсотків, позивач посилається на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, Тарифи, як невід`ємну частину договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг Приватбанку від 03.09.2012, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, щодо сплати відсотків чи відповідальності за прострочення виконання зобов`язань та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядку нарахування. Наданий позивачем витяг із Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанком належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем. За таких обставин, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків, відповідальності за прострочене зобов`язання, подані банком Витяг з Умов та Тарифи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Крім того, зі змісту укладеного між сторонами кредитного договору від 03.09.2012 у вигляді заяви-анкети вбачається, що він не містить строку повернення кредиту (користування ним), а тому суд не може встановити прострочення повернення суми. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Щодо заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг та паспорту споживчого кредити, підписані відповідачем 03.03.2023, суд звертає увагу на таке. В силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України "Про електронну комерцію "моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. При цьому, за змістом наведеного Закону електронним підписом, тобто одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, як встановлено судом, сторонами було узгоджено те, що підписанняз заяви буде в електронному вигляді, тобто, підписуючи в електронному вигляді дану заяву, відповідач погодився зі всіма умовами та правилами кредитного договору, сторонами погоджена умови кредитування, розмір відсотків за користування кредитними коштами. Як вбачається з виписки за договором №/б/н від 03.09.2012, після підписання відповідачем заяви про приєднання від 03.03.2023 та паспорту споживчого кредиту від 03.03.2023 комісія відповідачу не нараховувалась. Також суд звертає увагу на те, що відповідно до розрахунку заборгованості, у період з 01.03.2023 по 26.11.2023 тобто у період, який узгоджений сторонами у паспорті споживчого кредиту, відсотки нараховувались за ставкою у розмірі 12% річних (1% на місяць), тобто за ставкою, яка не була узгоджена сторонами ані в заяві про приєднання до правил і умов надання банківських послуг від 03.03.2023, ані в паспорті споживчого кредиту від 03.03.2023. Отже, суд не вбачає підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір відсотків, а тому позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за простроченими відсотками задоволенню не підлягають. При цьому, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, які підлягають захисту шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. З розрахунку заборгованості та виписки по рахунку слідує, що банк нарахував відповідачу та списав з його рахунку відсотки за кредитом. При цьому, як було встановлено судом, сторони не погоджували сплату відсотків за користування кредитними коштами за договором та інші нарахування, через що суд вважає неправомірним та безпідставним списання банком внесених на погашення боржником коштів в рахунок погашення відсотків за користування даним кредитом. З виписки по рахунку відповідача судом встановлено, що за період з 22.05.2013 по 01.11.2023 (т.2 а.с.14-117 на звороті) витрати становлять 1355328,01 грн. При цьому, надходження становлять 1240756,89 грн., що є менше за суму витрат. Різниця між витратами та надходженнями на рахунок відповідача становить 114571,12 грн. та дорівнює сумі, яку позивач просить стягнути з відповідача. Проте, з розрахунку заборгованості та з виписки по рахунку вбачається, що банком було здійснено списання коштів в рахунок погашення відсотків за користування даним кредитом за рахунок тіла кредиту у розмірі 50678,78 грн. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що суми, які банком були розподілені на погашення відсотків, підлягають зарахуванню на погашення саме тіла кредиту. Крім цього, з вказаної виписки вбачається, що відповідачем було сплачено комісію на загальну суму 12774,91 грн. Враховуючи, що в матеріалах справи відсутні докази, що сторонами було визначено та погоджено розмір комісії та порядок її сплати, суд дійшов висновку, що сума сплаченої відповідачем комісії підлягає зарахуванню на погашення тіла кредиту. Відтак, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту у розмірі 51117,43 грн (114571,12 - 50678,78 - 12774,91). Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню. Щодо розподілу судових витрат, суд дійшов наступного висновку. Статтею 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно з частиною першою, другою статті 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. За змістом частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частин 1-3 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У відзиві на позовну заяву було наведено опис робіт (наданих послуг) на суму 30000 грн., що складається з: опрацювання позовної заяви та доданих до неї документів, узгодження правової позиції з клієнтом, проведення детального аналізу виписки із банківського рахунку за 9 років користування банківською карткою - 5000 грн.; надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань - 4000 грн.; підбірки, аналізу та опрацювання судової практики Верховного Суду із спірних правовідносин, формування правової позиції із клієнтом - 3000 грн.; розрахунок відсотків, які були нараховані відповідачу протягом 10 років користування банківською карткою - 3000 грн.; складання відзиву на позовну заяву - 15000 грн. (т.2 а.с.9-10) На підтвердження реальності понесених витрат на професійну правничу допомогу представником відповідача до відзиву було долучено наступні докази: копію договору про надання правової допомоги від 22.01.2024, укладеного між [PERSON] та адвокатом Хейнісом О.Г. (т.2 а.с.118-122); копію додаткової угоди №1 від 22.01.2024 до договору про надання правової допомоги від 22.01.2024 (т.2 а.с.123); квитанцію до прибуткового касового ордеру №25/01/2024 від 25.01.2024 (т.2 а.с.133) В додатковій угоді сторони погодили, що адвокат на виконання умов основного договору про надання правової допомоги від 22.01.2024 зобов`язується надати клієнту наступні послуги - представляти інтереси клієнта у цивільній справі №127/39373/23 за позовом АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. (п.1.1); підготувати процесуальні документи (відзив у справі) у цивільній справі №127/39373/23 за позовом АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. (п.1.2); Сторони домовились, що вартість послуг (гонорар) адвоката за надання послуг, передбачених п.1 додаткової угоди, становить 30000 грн. (фіксований розмір). Частинами першою та другою статті 30 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру; погодинної оплати. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» як "форма винагороди адвоката", але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Зазначене відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19 . В постанові Великої Палати Верховного Суду від у справі № 910/12876/19, суд зауважив, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Судом було встановлено, що сума гонорару адвоката встановлена сторонами договору у фіксованому розмірі - 30000 грн., який не залежить від обсягу послуг та витраченого представником відповідача часу, а отже, розмір витрат є визначеним. Суду надано належні та допустимі докази того, що відповідач та його представник досягли згоди про розмір гонорару, а також того, що відповідач фактично сплатив вказаний гонорар в повному обсязі. Крім цього, суд звертає увагу на наступне. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України). Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У постанові по справі № 755/9215/15-ц від 19 лютого 2020 року Велика Палата Верховного Суду вказала, що суд не може за власною ініціативою зменшити витрати на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку іншої, зацікавленої сторони. Позивач клопотання про зменшення позовних вимог суду не надав. Водночас, судом було встановлено, що підстав для відмови у стягненні витрат на правничу допомогу немає. Отже, оскільки представник позивача не просив суд зменшити розмір витрат на правничу допомогу, не довів за допомогою належних та допустимих доказів наявність підстав для такого зменшення, а вимогами ЦПК України не перебачено, такого зменшення за ініціативою суду, тому у суду немає підстав для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу. Таким чином, враховуючи, що позов було задоволено частково, тому з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 16614 грн. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позов було задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1197,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial