Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-20 00:00:00

15 листопада 2022 року представник позивача [PERSON] адвокат Михайленко Н.М. звернулася до суду з позовом до Чорноморської сільської ради, державного підприємства «Корсунь-Шевченківське лісове господарство» та Державного агентства лісових ресурсів України, предметом якого є визнання недійсним державного акту на право постійного користування землею серії МК від 28 грудня 2001 року, що зареєстрований в книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 105 на право постійного користування землею Корсунь-Шевченківському державному лісогосподарському підприємству площею 0,2270 га для розміщення бази відпочинку «Лісовик», обґрунтовуючи свої вимоги тим, що рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 червня 2021 року у справі № 483/490/19 цивільний позов [PERSON] до державного агентства лісових ресурсів України, третя особа державне підприємство «Корсунь-Шевченківське лісове господарство», про реальний поділ нерухомого майна було задоволено повністю, припинено право спільної часткової власності [PERSON] та Державного агентства лісових ресурсів України на базу відпочинку «Лісовик», що розташована за адресою: [ADDRESS] , проведено реальний розподіл вказаної вище бази відпочинку «Лісовик» та у власність [PERSON] , співвласника з ідеальною часткою 24/100, виділено в натурі приміщення бази відпочинку « [INFO] », що розташоване за адресою: [ADDRESS] , за варіантом № 1 висновку судової будівельно-технічної експертизи від 12 березня 2021 року № 125-010, згідно з Додатком № 1, а саме: в житловому будинку «Б-1»: приміщення 1-1 «коридор» площею 11,5 М2, приміщення 1-2 «коридор» площею 4,6 м2, приміщення 1-3 «коридор» площею 6,9 м2, приміщення 1-4 «житлова» площею 15,7 м2, приміщення 1-5 «житлова» площею 10,6 м2, приміщення 1-6 «житлова» площею 10,6 м2, приміщення 1-7 «житлова» площею 15,7 м2, усього загальною площею 75,6 м2 інвентарною вартістю 131777 грн. Надвірні споруди: водяний колодязь літ. «№6», бесідка літ. «З». Усього інвентарною вартістю 138667 грн. За рішенням суду реальна частка [PERSON] становить 22/100, що на 2/100 менше від ідеальної частки, і є цілою часткою. Рішенням виконавчого комітету Чорноморської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області № 123 від 25 листопада 2021 року, житловому будинку, що належить [PERSON] було присвоєно адресу: [ADDRESS] . В листопаді 2022 року він звернувся з заявою до Чорноморської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для розташування та обслуговування вказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , на яку він одержав відмову у наданні такого дозволу у зв`язку із тим, що належний йому будинок з господарськими будівлями та спорудами розташований на земельній ділянці площею 0,2270 га, наданій в постійне користування Корсунь-Шевченківському державному лісовому господарству, що посвідчується державним актом на право постійного користування землею серії МК, який зареєстрований в книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 105 від 28 грудня 2001 року.\~З 2015\~року співвласникоммайна, що розташоване на земельній ділянці площею 0,2270 га є не тільки державне агентство лісових ресурсів України, а також [PERSON] , проте у вказаний вище Державний акт на право постійного користування землею від 28 грудня 2001 року жодні зміни не вносилися. Посилаючись на те, що спірний державний акт не відповідає вимогам закону, не посвідчує реально наявне у господарства речове право на землю, та, що сам землекористувач не дотримався вимог закону щодо внесення змін до державного акту, а позивач позбавлений можливості іншим способом отримати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки під належним йому житловим будинком, представник позивача просила визнати недійсним державний акт на право постійного користування землею. Ухвалою від 19 квітня 2023 року до участі у справі було залучено Державне спеціалізоване\~господарське підприємство\~«Ліси України»\~в особі\~його філії\~«Корсунь-Шевченківське\~лісове господарство»\~Державного спеціалізованого\~господарського підприємства\~«Ліси України»\~в якості\~правонаступника відповідача\~ державного\~підприємства «Корсунь-Шевченківське\~лісове господарство»(а.с. 130). Представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Судові витрати просила віднести на рахунок позивача. Крім цього, вказала, що строк позовної давності [PERSON] не пропущено, оскільки лише 24 червня 2021 року рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області було припинено право спільної часткової власності [PERSON] та Державного агентства лісових ресурсів України на базу відпочинку «Лісовик» та проведено реальний поділ нерухомого майна, а саме бази відпочинку « [INFO] », а тому з даним позовом [PERSON] звернувся в передбачений законом строк. Представник відповідача\~ Державного\~спеціалізованого господарського\~підприємства «Ліси\~України» в\~особі його\~філії «Корсунь-Шевченківське\~лісове господарство»\~Державного спеціалізованого\~господарського підприємства\~«Ліси України»\~в судовому\~засіданні позов\~не визнав\~посилаючись на\~те,\~що позовні\~вимоги є\~необґрунтованими та\~такими,\~що не\~ґрунтуються на\~вимогах чинного\~законодавства,\~а тому\~задоволенню не\~підлягають.\~Крім того,\~просив застосувати до позовних вимог [PERSON] строку позовної давності, посилаючись на те, що позивачу стало відомо про порушене право у травні 2015 року, а саме з часу укладення договору дарування від 29 травня 2015 року, за яким він набув право спільної часткової власності на базу відпочинку « [INFO] ». Представник відповідача\~ Державного\~агентства лісових\~ресурсів України\~в судовому\~засіданні позов\~не визнав\~та зазначив,\~що державний акт на право постійного користування землею, який позивач просить визнати недійсним, виданий відповідно до рішення сільської ради ще у 2001 році, згідно з законом, що діяв на той час, а тому відсутні підстави для визнання його недійсним. В задоволенні позову просив відмовити. Представник відповідача Чорноморської сільської ради об`єднаної територіальної громади Миколаївського району Миколаївської області в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, в якій також зазначила, що з рішенням суду будуть згодні. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 червня 2021 року цивільній справі № 483/490/19, провадження № 2/483/33/2021 позов [PERSON] до державного агентства лісових ресурсів України, третя особа державне підприємство «Корсунь-Шевченківське лісове господарство» про реальний поділ нерухомого майна задоволено повністю, припинено право спільної часткової власності [PERSON] та Державного агентства лісових ресурсів України на базу відпочинку «Лісовик», що розташована за адресою: [ADDRESS] та виділено у власність [PERSON] , співвласнику з ідеальною часткою 24/100, в натурі приміщення бази відпочинку « [INFO] » розташовані за вказаною вище адресою, реальна частка [PERSON] становить 22/100, що на 2/100 менше від ідеальної частки, і є цілою часткою (а.с. 10-12). Рішенням виконавчого комітету Чорноморської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області № 123 від 25 листопада 2021 року, житловому будинку, що належить [PERSON] , на підставі вказаного вище рішення, присвоєно адресу: [ADDRESS] (а.с. 27). 20 жовтня 2022 року КП «ММБТІ» було виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу за адресою: [ADDRESS] на ім`я позивача (а.с. 17-21). 24 жовтня 2022 року на підставі рішення виконавчого комітету Чорноморської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області № 123 від 25 листопада 2021 року та рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області № 483/490/19 від 24 червня 2021 року позивач [PERSON] зареєстрував за собою право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відповідним Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (запис\~48268892)\~№ 313591537від 28 жовтня 2022 року (а.с. 16). Як вбачається з листа Чорноморської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області № 1092/04.03 від 14 листопада 2022 року [PERSON] відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для розташування та обслуговування вказаного вище житлового будинку у зв`язку із тим, що належний йому будинок розташований на земельній ділянці площею 0,2270 га, яка надана в постійне користування Корсунь-Шевченківському державному лісогосподарському підприємству, що посвідчується державним актом на право постійного користування землею cepiї МК, який зареєстровано в книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 105 від 28 грудня 2001 року (а.с. 26). Відповідно до ст.\~116\~ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 126 Земельного кодексу України (в редакції від 25 жовтня 2001 року) право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Як вбачається з копії державного акту на право постійного користування землею серії МК, виданого 28 грудня 2001 року Чорноморською сільською радою народних депутатів Очаківського району Миколаївської області України Корсунь-Шевченківському державному лісогосподарському підприємству було надано у постійне користування 0,2270 га землі в межах згідно з планом землекористування. Землю надано у постійне користування для розміщення бази відпочинку « [INFO] » відповідно до рішення 20 сесії 23 скликання Чорноморської сільської ради народних депутатів від 20 грудня 2001 року № 8 (а.с. 22-23). Відповідно до ст.ст. 321, 387 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Суд констатує, що захист права власності гарантується як національним законодавством, так і ст. 1 Першого Протоколу до Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, що у відповідності до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства. Зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкрито, зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини від 29 листопада 1991 року у справі «Пайн Велі Девелопментс ЛТД та інші проти Ірландії» (Pine Valley Developments Ltd and Others vs. Ireland, № 12742/87), в якому вказано, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватись своєю власністю. В даному випадку зазначене сподівання, тобто те, на що розраховував позивач, порушується наявністю державного акту на право користування землею, виданого на ім`я відповідача. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 1-10/2004, охоронюваний законом інтерес слід розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо опосередкованого у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони для задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності та іншим загально-правовим засадам. Статтею 155 ЗК України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Видача державного акта на право на земельну ділянку без визначеної законом підстави є неправомірною (ч. 1 ст. 116 ЗК України), а державний акт, виданий з порушеннями вимог ст.ст. 116, 118 ЗК України недійсним. Зазначений правовий висновок викладений в Постанові Судової палати\~у цивільних\~справах Верховного\~Суду України\~від 24\~квітня 2013\~року в справі № 6-14цс13. Отже, визнання недійсними державних актів вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст.\~393\~ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Таким чином, враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що спірним державним актом порушуються права позивача, щодо отримання у власність або користування земельної ділянки для обслуговування належного йому житлового будинку, а тому позов [PERSON] є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Щодо застосування до позовних вимог [PERSON] строку позовної давності на якому наголошував представник відповідача Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі його філії «Корсунь-Шевченківське лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», суд зазначає наступне. Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність\~ це\~строк,\~у межах\~якого особа\~може звернутися\~до суду\~з вимогою\~про захист\~свого цивільного\~права або\~інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст. 261 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 червня 2021 року в цивільній справі № 483/490/19 було припинено право спільної часткової власності [PERSON] та Державного агентства лісових ресурсів України на базу відпочинку «Лісовик» та проведено її реальний поділ. 14 листопада 2022 року позивач отримав відмову сільської ради у наданні дозволу на розробку проекту щодо відведення земельної ділянки у власність, тобто позивачу з цього часу стало відомо про порушення його прав. З даним позовом [PERSON] звернувся до суду 15 листопада 2022 року, тобто в передбачений ст. 257 ЦК України строк, а тому строк для звернення з даним позовом до суду ним не пропущено. Судові витрати суд відносить на рахунок позивача за клопотанням останнього. На підставі викладеного,

Outcome: approved