Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому уточнюючі позовні вимоги, просила суд визнати незаконним та скасувати наказ КП «Криворізька ЦРЛ» НСР» від 18.07.2023 № 63-к; поновити позивача на посаді прибиральника службових приміщень КП «Криворізька ЦРЛ» НСР»; стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 19.07.2023 по день ухвалення рішення; стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 20000,00 грн та судові витрати. В обґрунтування зазначених вимог вказувала на те, що вона прийнята на посаду прибиральниці службових приміщень господарчо-обслуговуючого персоналу КЗ «КРИВОРІЗЬКА ЦЕНТРАЛЬНА РАЙОННА ЛІКАРНЯ» ДОР 14.05.2012. Наказом директора КП «КРИВОРІЗЬКА ЦРЛ» НСР від 18.07.2023 № 63-к, позивач звільнена з посади, згідно з пунктом 1 статті 36 КЗпП України з 18.07.2023. Наказ від 18.07.2023 № 63-к, позивач вважає незаконним, та таким що підлягає скасування, так як зазначений наказ датований двома днями раніше від дати фактичного звільнення (дата отримання трудової книжки) та є недійсним; звільнення відбулось за односторонньої ініціативи КП «Криворізька ЦРЛ» НСР в умовах відсутності у позивача на момент винесення (та ознайомлення) оспорюваного наказу волевиявлення на звільнення, заява підписана під примусом. Підставою для звільнення була заява позивача, від 18.07.2023 написана примусово, під тиском з боку директора закладу [PERSON] та технічного інженера [PERSON] 18.07.2023 позивач прийшла на обід у кабінет колеги, де на столі стояла закрита напівпорожня пляшка вина. З огляду на специфіку роботи закладу, обідня перерва не передбачена і працівникам надана можливість приймання їжі протягом робочого часу. Під час вживання їжі до кабінету до кабінету увійшла керівник позивача та технічний інженер та наказала переносити гуманітарну допомогу (питну воду). Коли позивач закінчила носити воду, її було викликано до кабінету директора закладу та повідомлено про те, що вона повинна написати заяву про звільнення з посади, так як вона перебувала в стані алкогольного сп`яніння, а технічним інженером зафіксовано факт вживання позивачем алкоголю на робочому місці. Позивачем було надано пояснення про те, що вона не вживала алкоголь, а пляшка вина стояла на столі до її появи в кабінеті. Не зважаючи на відсутність підстав, вважати що позивач перебуває у стані алкогольного сп`яніння, [PERSON] наполягав писати заяву на звільнення з посади, погрожував, що у разі відмови, ним буде здійснено виклик поліції, для транспортування позивача до психіатричного закладу в примусовому порядку, так як КП«КРИВОРІЗЬКА ЦЕНТРАЛЬНА РАЙОННА ЛІКАРНЯ» НОВОПІЛЬСЬКОЇ СІЛЬСЬКОЇ РАДИ не входить в перелік підприємств та закладів охорони здоров`я, яким надано право проведення медичних оглядів для виявлення стану алкогольного сп`яніння. Щодо проведення медичного огляду позивач не заперечувала, та пройшла його в КП«КЦРЛ» НСР, де результат становив 0,00 % проміле. \~ \~ \~ \~На початку війни у лікарню почала надходити гуманітарна допомога, після чого на позивача покладено обов`язок розвантаження машин який не оплачувався. Після того, як позивач потягнула поперек та на неї упала коробка з гуманітарною допомогою після якої позивач отримала травму носа, її чоловік зателефонував [PERSON] та повідомив, що якщо позивача будуть примушувати до безоплатної роботи, він звернеться до органів поліції. Після чого зранку наступного дня директор вимагала звільнення позивача. \~ \~ \~ \~Напередодні 18.07.2023 прибула чергова машина з гуманітарною допомогою, та через її важкість позивач відмовилась від її розвантаження. \~ \~ \~ \~Перебуваючи у стані сильного душевного хвилювання, під психологічним тиском, позивач написала 18.07.2023 заяву про звільнення за згодою сторін, надиктовану їй головним економістом [PERSON] . \~ \~ \~ \~В той же день 18.07.2023, позивачем написано повідомлення про відкликання заяви про звільнення за угодою сторін, про те повідомлення зареєстровано 19.08.2023, через відсутність наприкінці робочого дня секретаря. 18.07.2023 позивачу не було видано копію наказу про звільнення, письмове повідомлення про суми, нараховані їй при звільненні, та трудову книжку на руки не отримувала. З огляду на відсутність фактичних дій з боку роботодавця, направлених на припинення трудових відносин, позивач продовжувала 19.07.2023 та 20.07.2023 виконувати свої посадові обов`язки. 20.07.2023 позивачу видано копію наказу про звільнення та трудову книжку. З наказом про звільнення [PERSON] не погоджується у зв`язку із чим, вимушена звернутися до суду. Крім того, позивач зазначила, що її заява про звільнення не містить дату з якої остання мала намір звільнитися. Містить лише дату складання заяви. Присутні в судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили задовольнити позов у повному обсязі. Присутній в судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість. Суд, вислухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що з 14.05.2012, позивач працювала в КП «КЦРЛ» НСР (назву змінено а.с. 16 зворот) прибиральницею службових приміщень, про що свідчить копія трудової книжки (а.с.16). 18.07.2023, позивач звернулась до директора КП «КЦРЛ» НСР із письмовою заявою, в якій просила звільнити її з займаної посади за угодою сторін (а.с.61). Відповідно до наказу № 63-к від 18.07.2023 (а.с.14) [PERSON] , звільнено з займаної посади на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України, про що в трудову книжку позивача внесено відповідний запис (а.с.16 зворот). З наказом про звільнення позивач ознайомилась 20.07.2023 (а.с.14), де зазначила, що з наказом не згодна. Заяву про звільнення відкликала 19.07.2023 та 19.07.2023 та 20.07.2023 знаходилась на робочому місті та виконувала свої обов`язки. Трудову книжку в день звільнення не отримала. Як видно з матеріалів справи, [PERSON] звернулась до директора КП «КЦРЛ» НСР із повідомленням про відкликання заяви 18.07.2023, яке зареєстровано 19.07.2023 (а.с.15). Після ознайомлення з наказом про звільнення, [PERSON] зверталась із письмовими заявами до ВП № 1 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області (а.с.18-19) та до Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (а.с.22-23), до депутата Новопільської сільської ради (а.с.24) та з усною заявою до ВП № 4 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області про незаконне звільнення з посади (а.с.17), про те матеріали справи не містять відповіді на зазначені заяви. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Згідно з частиною першою статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Підстави припинення трудового договору встановлено статтею 36 КЗпП України, підстави розірвання трудового договору з ініціативи працівника статтями 38 і 39 цього Кодексу, підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу статтями 40, 41, 43, 431\~і підстави розірвання трудового договору з керівником на вимогу виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) статтею 45 цього Кодексу. Однією з підстав припинення трудового договору, зокрема, є угода сторін (пункт 1 статті 36 КЗпП України). У разі домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП (угода сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може відбутися лише тоді, коли власник або уповноважений ним орган і працівник дійшли взаємної згоди. Припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП застосовується у випадку взаємної згоди сторін трудового договору, але пропозиція (ініціатива) про припинення трудового договору за цією підставою може виходити як від працівника, так і від власника або уповноваженого ним органу. За угодою сторін може бути припинено як трудовий договір, укладений на невизначений строк, так і строковий трудовий договір. Припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП не передбачає попередження про звільнення ні від працівника, ні від власника або уповноваженого ним органу. День закінчення роботи визначається сторонами за взаємною згодою. Пропозиція (ініціатива) і сама угода сторін про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП можуть бути укладені як в письмовій, так і в усній формі. Якщо працівник подає письмову заяву про припинення трудового договору, то в ній мають бути зазначені прохання звільнити його за угодою сторін і дата звільнення. Саме ж оформлення припинення трудового договору за угодою сторін має здійснюватися лише в письмовій формі. У наказі (розпорядженні) і трудовій книжці зазначаються підстава звільнення за угодою сторін з посиланням на пункт 1 статті 36 КЗпП і раніше домовлена дата звільнення. Розглядаючи позовні вимоги щодо оскарження наказу про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України (за угодою сторін), необхідно з`ясувати: чи дійсно існувала домовленість сторін про припинення трудового договору за взаємною згодою; чи було волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення; чи не заявляв працівник про анулювання попередньої домовленості сторін щодо припинення договору за угодою сторін. Встановивши, що звільнення позивача відбулося за угодою сторін та на підставі відповідної заяви позивача про звільнення, а анулювання такої домовленості за згодою сторін не мало місця, суд приходить до висновку, що звільнення [PERSON] з роботи відбулося з дотриманням вимог пункту 1 статті 36 КЗпП України. Згідно з усталеною судовою практикою при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника (пункт 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»). Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 524/3490/17-ц та від 31 серпня 2020 року у справі № 359/5905/18. Із матеріалів справи видно, що позивач написала заяву на звільнення за згодою сторін на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України, датуючи її 18.07.2023 роком. Вирішальним у даному випадку є саме досягнення згоди між сторонами про припинення трудових відносин. Так, при досягненні між сторонами про припинення трудових відносин, заяву про звільнення можна подати в будь-який момент, а тому числі і в день звільнення. Як видно, з матеріалів справи, [PERSON] , зазначила дату в заяві, саме 18.07.2023, без визначення іншої дати звільнення. Таким чином суд приходить до висновку, про досягнення згоди між сторонами про дату припинення трудових відносин. В своєму позові позивач посилається на те, що заяву про звільнення її за згодою сторін, остання написала примусово через психологічний тиск з боку керівництва. Так, допитана в судовому засідання свідок [PERSON] , пояснила, що вона працює в КП «КЦРЛ» НСР медсестрою та є депутатом Новопільської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області. 18.07.2023, під час коли вона перебувала у відпустці, їй зателефонувала [PERSON] , і повідомила, що її примусили звільнитися з роботи, через те, що [PERSON] застала її на робочому місці в нетверезому стані, так як побачила, що [PERSON] вживали алкоголь на робочому місці. Вона. Уточнила чи написала [PERSON] заяву про звільнення, на що [PERSON] відповіла, що так, її змусили написати заяву [PERSON] та [PERSON] . Вона також уточнила, чи брали у [PERSON] тест на алкоголь, на що [PERSON] відповіла, що ні, керівництво направило її їхати до іншого медичного закладу. Після цього вона самостійно зателефонувала [PERSON] , керівнику [PERSON] , дізнатися причину звільнення, на що [PERSON] відповіла, що застала [PERSON] в нетверезому стані та наполягає на її звільненні. На питання чому [PERSON] написала заяву про звільнення за згодою сторін, а не за власним бажанням, остання відповіла, що їй так підказала економіст [PERSON] . Вважає, що [PERSON] ввели в оману, та запропонувала їй поміч юриста та депутата [PERSON] , так як вважає позивача добросовісною, трудолюбивою та виконуючої свої обов`язки. Раніше на нараді у головного лікаря, їй стало відомо, що чоловік позивача телефонував [PERSON] з погрозами. З якими саме погрозами [PERSON] пояснити не може. Знає лише тільки те, що при розвантаженні гуманітарної допомоги [PERSON] травмувалась та їй було надано медичну допомогу.В процесі проведення наради головний лікар підвищував на [PERSON] голос та сказав їй писати заяву на звільнення, на що [PERSON] заперечувала та висловила думку, що [PERSON] не повинна нести відповідальність за дії свого чоловіка. Після цього головний лікар повідомив що має намір звернутися до поліції з приводу протиправних дій чоловіка [PERSON] . Вважає, що на [PERSON] покладено багато роботи, вона мила сходи, кабінети, вбиральні. У керівництво змінилось ставлення до [PERSON] , головний лікар заборонив їй мити його кабінет, що для позивача було неприємно. На її думку позивач не хотіла звільнятися з роботи. Про події які мали місце 17 та 18 липня 2023 року свідок знає зі слів позивача. Особисто вона не бачила і не чула, щоб хтось з керівництва ображав [PERSON] . Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , пояснила, що вона є депутатом Новопільської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області. 18.07.2023 до свідка [PERSON] звернулася [PERSON] , в телефонному режимі зі скаргою про те, що її примусило керівництво КП «КЦРЛ» НСР написати заяву на звільнення, через те, що запідозрили її у вживанні алкогольних напоїв під час виконання трудових обов`язків. [PERSON] пояснила, що написала заяву про звільнення за згодою сторін, і запитала що їй робити, так як наміру звільнятися вона не має, на що вона порекомендувала написати [PERSON] повідомлення про відкликання зазначеної заяви, що остання і зробила, про те не змогла вчасно її зареєструвати, так як на робочому місці не було секретаря. 19.07.2023 вранці їй зателефонувала [PERSON] і повідомила про відмову реєстрації її заяви, так як її було вже звільнено, про те наказ про звільнення вона не отримувала, трудову книжку їй не видано. Приблизно об 11.00 годині вона прибула до КП «КЦРЛ» НСР, та запитала у секретаря причини відмови реєстрації повідомлення позивача про відкликання заяви про звільнення, на що секретар зазначила, що повідомлення датовано 18.07.2023, а звернулась [PERSON] до секретаря вже 19.07.2023. За розпорядженням директора КП «КЦРЛ» НСР повідомлення [PERSON] про відкликання заяви про звільнення зареєстровано. В процесі розмови з директором КП «КЦРЛ» НСР, яка здійснювалась під відео фіксацію, було з`ясовано фактичні обставини, які відбувались 18.07.2023. Директор повідомив, що з матеріалами звільнення [PERSON] , вона може ознайомитися за письмовою заявою. [PERSON] розповіла їй, про конфлікт чоловіка з [PERSON] , та вважає, що її звільненню послугував саме цей конфлікт. Директор КП «КЦРЛ» НСР підтвердив, обставини конфлікту та повідомив про відкрите кримінальне провадження з цього приводу. Нею встановлено, що [PERSON] перебуває з директором КП «КЦРЛ» НСР у родинних зв`язках. КП «КЦРЛ» НСР має ліцензію на проведення медичного огляду для виявлення стану сп`яніння, про те доказів перебування [PERSON] в стані алкогольного сп`яніння не надано. Директор КП «КЦРЛ» НСР пояснив, що КП «КЦРЛ» НСР не має права проводити зазначений медичний огляд, тому сказав, що [PERSON] необхідно поїхати до іншого медичного закладу. [PERSON] благала директора не звільняти її, про те директор КП «КЦРЛ» НСР, вважав що позивач повинна бути звільнена. Оскільки [PERSON] не отримувала наказ про звільнення свідок порекомендувала їй далі виконувати свої службові обов`язки. 20.07.2023 [PERSON] видали наказ про звільнення, де остання зазначила про свою незгоду зі звільненням та видали останній трудову книжку, після чого [PERSON] вирішила захищати свої права в суді. Про події які мали місце 18.07.2023 вона знає зі слів позивача та директора КП «КЦРЛ» НСР. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона працює інженером КП «КЦРЛ» НСР, з позивачем має нормальні стосунки. [PERSON] самостійно написала заяву про звільнення за згодою сторін. Ніякого психологічного та фізичного тиску на [PERSON] не було здійснено. Директор КП «КЦРЛ» НСР дав позивачу папір і [PERSON] написала заяву про звільнення. Тексту заяви про звільнення [PERSON] не бачила і не читала. Після написання заяви про звільнення [PERSON] на робочому місці вона не бачила. [PERSON] перебувала у прямому підпорядкуванні. Конфлікт з чоловіком [PERSON] жодних відносин до звільнення не має. [PERSON] виконувала обов`язки відповідно до посадової інструкцій. Крім того, всі приймають безпосередню участь в розвантаженні гуманітарної допомоги. Чоловік [PERSON] в нетверезому стані та погрожував [PERSON] фізичною розправою. Причин погрози їй не відомі. Погрози мали місце задовго до звільнення [PERSON] 18.07.2023 вона., бачила як [PERSON] вживала на роботі алкогольні напої в ліфтерній, де був накритий стіл, та стояли напівпорожні чарки. Вона хотіла попросити [PERSON] допомогти розвантажити гуманітарну допомогу. [PERSON] сховала пляшку під столом. Після виявленого, написала доповідну на ім`я директора так як, ліфтер відповідальна та має доступ до напруги 380 вт. При проходженні [PERSON] тесту на виявлення стану сп`яніння, вона присутні не була, знає, що тест був негативний зі слів [PERSON] . Будучи присутньою на нараді, вона бачила, що при написанні заяви про звільнення [PERSON] не плакала і не просила її не звільняти. Ліфтер заяву про звільнення не писала. Про що йшла мова на нараді не чула. Директор запропонував [PERSON] їхати до медичного закладу здати тест на наявність алкогольного сп`яніння, про те [PERSON] , їхати відмовилась і написала заяву про звільнення. Зауважень до виконання обов`язків [PERSON] , претензій не мала. З грудня 2021 року позивач перебувала під її керівництвом. Після звільнення бачила позивачку коли та забирала трудову книжку. Доручень які не відповідали функціональним обов`язкам [PERSON] не мала, крім допомоги з гуманітарною допомогою, якою займалися всі. Обсяг роботи [PERSON] збільшено не було, прибирала вона згідно із нормами. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , пояснив, що він працює директором КП «КЦРЛ» НСР. 18.07.2023 до нього звернувся в.о. медичного директора [PERSON] , та повідомив, що деякі працівники [PERSON] та [PERSON] вживають на робочому місці алкогольні напої. Директор викликав до себе в кабінет інженера [PERSON] , та в.о. медичного директора [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] для з`ясування обставин. [PERSON] та [PERSON] повідомили,\~що не\~вживали алкоголь.\~КП «КЦРЛ»\~НСР не\~має повноважень\~для проведення\~огляду для\~встановлення стану\~алкогольного сп`яніння.\~Крім тог,\~прилад яким\~проведено дослідження\~в їх\~закладі не\~відповідає вимогам\~законодавства,\~тому він\~запропонував їм\~пройти огляд\~в іншому\~медичному закладі,\~який уповноважений\~на зазначений\~огляд та\~відібрання біологічних\~зразків для\~виявлення стану\~сп`яніння.\~Про те\~ [PERSON] \~та [PERSON] \~відмовились проходити\~медичний огляд\~і сказали,\~що напишуть\~заяви про\~звільнення.\~ [PERSON] \~виявила бажання\~написати заяву\~про звільнення\~за угодою\~сторін,\~а [PERSON] \~за власним\~бажанням. Після надходження\~заяви [PERSON] ,\~був винесений\~відповідний наказ. На наступний\~день до\~нього звернулася\~депутат [PERSON] \~з претензію\~про незаконне\~звільнення. [PERSON] \~звільнено не\~через порушення\~дисципліни,\~а за\~її особистою\~заявою.\~Ніхто її\~не змушував\~писати заяву\~про звільнення.\~За декілька\~місяців до\~звільнення,\~був конфлікт\~через обсяг\~роботи [PERSON] ,\~в зв`язку\~з чим\~було зменшено\~обсяг роботи\~на 4\~кабінети. Про конфлікт\~чоловіка [PERSON] \~та [PERSON] \~йому також\~відомо,\~з даного\~приводу відбулася\~нарада.\~Про те\~що [PERSON] \~вживала алкогольні\~напої,\~йому також\~повідомила [PERSON] ,\~подавши відповідну\~доповідну,\~після чого\~він самостійно\~перевірив зазначений\~факт.\~ [PERSON] \~є далекою\~родичкою. З розгляду\~правопорушення [PERSON] \~комісії не\~було,\~так як\~вона відмовилась\~від проходження\~медичного огляду\~а побажала\~звільнитися за\~згодою сторін. [PERSON] просила зареєструвати повідомлення про відкликання заяви про звільнення за угодою сторін, заднім числом, але їй було відмовлено. [PERSON] не плакала і не просила її не звільняти, вона повідомила, що більше працювати не має бажання, на що він, як керівник не заперечував та запропонував їй звільнитись за угодою сторін, на що [PERSON] погодилась. Своєчасно не вручені документи про звільнення через те, що позивачка не мала наміру їх отримувати та ухилялася від вручення. Через постійні скарги щодо великого обсягу роботи ним вживалися заходи щодо зменшення обсягу, допомогу по прибиранню надавав молодший медичним персоналом, а також позивачу дозволили не мити кабінет директора КП «КЦРЛ» НСР. Вважає позивачку гарним працівником і при наявності вакансії обов`язково працевлаштує в разі її звернення. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , який працює в КП «КЦРЛ» НСР лікарем реабілітологом, завідувачем відділення, пояснив, що він знає [PERSON] , яка раніше працювала прибиральницею в КП «КЦРЛ» НСР, відносини з якою були робочі. [PERSON] 18.07.2023 звільнилась сама за угодою сторін, про що власноруч написала заява. Під час написання [PERSON] , заяви його не було. Скарг від [PERSON] на умови праці не надходили. [PERSON] пройшла тест на алкогольне сп`яніння з допомогою приладуЮ який був в розпорядженні лікарні, він виявився негативним, про що він доповів [PERSON] . Про вживання [PERSON] алкогольних напоїв свідок [PERSON] дізнався від [PERSON] . Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка працює в КП «КЦРЛ» НСР заступником директора з економічних питань, пояснила що [PERSON] працювала прибиральником службових приміщень. 18.07.2023 [PERSON] допомагала [PERSON] написати заяву про звільнення, оскільки та була засмучена і не знала як вірно скласти заяву. Виникла цього дня якась неприємна ситуація, люди звільняються через різні обставини. Чого саме написана заява за згодою сторін свідок [PERSON] не знає. Тиску психологічного характеру на [PERSON] не було, фізичну силу до неї ніхто не застосовував. [PERSON] сама виявила бажання звільнитись. Свідок [PERSON] ніколи не бачила [PERSON] в стані алкогольного сп`яніння. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , яка в КП «КЦРЛ» НСР є головою профспілки, пояснила, що були випадки, коли працівники зверталися зі скаргами про не дотримання закону про працю і профспілка вирішувала зазначені питання. До неї [PERSON] протягом всього часу роботи зверталася з різних підстав не пов`язаних з трудовою дисципліною. Задовго до звільнення [PERSON] , на нараді обговорювалось питання про те, що чоловік позивачки погрожував [PERSON] , а [PERSON] пояснила, що не має до цієї ситуації жодного відношення, після чого було вирішено звернутися до поліції. Нарада тривала близько 7 хвилин, після чого всі розійшлись по робочих місцях. Щодо порушення прав позивачки при звільненні їй нічого не відомо. З даного приводу [PERSON] до профспілки не зверталася. Вона, як голова профспілки завжди на зв`язку і вразі надходження скарги від [PERSON] вжила б всіх необхідних заходів. З досліджених в судовому засіданні відеодоказів, наданих позивачем, видно, що на особистому прийомі при розгляді скарги щодо звільнення під тиском з особистих мотивів, [PERSON] , в присутності депутата [PERSON] , та директора КП «КЦРЛ» НСР Яременка В.В. чітко зазначила, що не бажає більше працювати і скарг з приводу звільнення не має. Таким чином, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, вислухавши пояснення свідків, дослідивши відеодокази, посилання позивача щодо примусу до написання нею заяви про звільнення або психологічного тиску з боку керівництва не підтверджені жодними доказами. Посилання позивача на психологічний тиск у вигляді безпідставної вимого пройти медичне обстеження на стан алкогольного сп`яніння у відповідному медичному закладі, суд не приймає з огляду на те, що роботодавець зобов`язаний вжити необхідні дії для виявлення і фіксування у випадку появи працівника у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння відповідно до затвердженого порядку, а вразі відсутності такого, в доступний спосіб. Крім того, в судовому засіданні позивач пояснила, що не мала наміру їхати в інший медичний заклад і прийняла рішення про звільнення. Доводи позивачки щодо великого обсягу роботи прибиральниці та розвантаження гуманітарної допомоги, як здійснення психологічного тиску на неї при написанні заяви, суд також не бере до уваги з тих підстав, що прибирання і є основним трудовим завданням прибиральниці, а розвантаження гуманітарної допомоги здійснювалося за добровільною згодою всього персоналу лікарні. Вразі незгоди з обсягом роботи та умовами праці, позивачка не була позбавлена можливості захистити свої права в установленому законом порядку. Крім того, позивач посилається на те, що вона звернулась до керівництва із письмовим повідомленням про відкликання заяви про звільнення, про те, відповідно до п. 8\~постанови суду ВСУ «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 № 9, Верховний Суд зауважив, що приписи КЗпП України не зобов`язують власника або уповноважений ним орган прийняти відкликання працівником своєї заяви про звільнення, якщо ними досягнута домовленість про звільнення за угодою сторін. Зазначена правова позиція викладена також у постанові\~Верховного Суду від 31.08.2020 у справі № 359/5905/18. Що стосується несвоєчасного отримання позивачем наказу про звільнення та трудової книжки, суд приходить до наступного. Відповідно до постанови Верховного Суду від 03.11.2021 у справі № 387/326/20, реалізація права працівника отримати в день звільнення трудову книжку та копію наказу про звільнення кореспондується не лише з обов`язком роботодавця видати вказані документи, а й із добросовісною поведінкою самого працівника. Він, за наявності відповідної пропозиції роботодавця та фактичної можливості отримати ці документи, не повинен ухилятись від їх отримання. Як зазначила у своєму позові [PERSON] , остання не вважала що її звільнено та не зверталась до керівництва в день звільнення для отримання наказу про звільнення та трудової книжки. Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що відповідачем повністю дотримано передбачену законом процедуру звільнення позивача з роботи за угодою сторін. Зважаючи на викладене та виходячи з встановлених обставин справи, суд дійшов висновку про доведеність існування домовленості між працівником та роботодавцем про звільнення за угодою сторін, при тому, що анулювання такої домовленості може мати місце виключно при взаємній згоді роботодавця і працівника. За таких обставин, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав для його задоволення, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, беручи до уваги те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову в частині скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та не доведені позивачем, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині. Оскільки в частині позовних вимог щодо поновлення на роботі та скасування наказу про звільнення судом відмовлено, суд вважає, що і у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної школи також слід відмовити. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, у разі відмови у задоволенні позовних вимог, судові втрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed