Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позову посилався на те, що 18 травня 1976 року бабуся позивача [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб . Від попереднього шлюбу у неї була дитина батько позивача [PERSON] , який народився [INFO] . Він був єдиним сином [PERSON] , у [PERSON] дітей взагалі не було. З дня укладення шлюбу в 1976 року [PERSON] переїхав до бабусі, прописався там і став постійно мешкати за адресою: [ADDRESS] . 13 жовтня 1989 року прабабуся позивача по лінії матері [PERSON] . [PERSON] подарувала 10/100 частин жилого будинку за вищевказаною адресою. 03 грудня 1992 року батькові позивача [PERSON] подарували 90/100 частин вищевказаного житлового будинку, тобто вони з родиною стали займати все домоволодіння і продовжували мешкати там. Згодом батько позивача одружився і [INFO] народився позивач, де з народження також увесь цей час там мешкає до теперішнього часу. [INFO] бабуся позивача [PERSON] померла. Після її смерті спадщина не оформлювалась, адже у неї не було ніякого майна. Після смерті бабусі його дружини увесь цей час до своєї смерті [PERSON] мешкав з позивачем та його батьками. У нього не було своїх дітей і інших родичів, а тому вони були його родиною. Позивач з батьками його доглядали, мали спільний бюджет, вели спільне господарство. 24 лютого 2018 року батько позивача [PERSON] подарував позивачу свою частину житлового будинку з будівлями та спорудами (90/100) [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 10/100 частин житлового будинку за вищевказаної адресою та автомобіля ВАЗ-21061, 1996 року випуску. Спадкоємців, які б мали право прийняти спадщину, крім позивача, який на неї претендує, немає. Спору у позивача ні з ким немає. \~ \~ \~ \~У зв`язку з викладеним позивач просив суд встановити факт постійного проживання позивача зі спадкодавцем [PERSON] з 03.12.1994 року по день його смерті, тобто не менше 5 років до дня його смерті [INFO] , а також визнати за позивачем в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , право власності на 10/100 частин будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , а також на автомобіль ВАЗ-21061. Представник позивача та позивач у судовому засіданні підтримали позовні вимоги, надали пояснення аналогічні викладеним, просили суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача у судових засіданнях заперечувала проти позову, надала суду письмовий відзив, в якому зазначала, що в матеріалах справи міститься постанова державного нотаріуса Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Писарєвої Н.С. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12.07.2023 року, згідно якої [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 10/100 частин житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] та автомобіля ВАЗ321061, 1996 року випуску, що належать [PERSON] померлому [INFO] , з огляду на те, що [PERSON] не надано до нотаріальної контори документи, які підтверджують ступень споріднення між померлим [PERSON] та [PERSON] . Відомості про родинні стосунки спадкодавця [PERSON] та спадкодавця [PERSON] в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян, відсутні, а будь-які документи, що підтверджують родинні стосунки не надані. Доказів оскарження вказаної постанови позивач в судовому порядку не надав. Таким чином, представник відповідача вважає постанову державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12.07.2023 року законною та обґрунтованою. Просила у позові відмовити. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 18 травня 1976 року бабуся позивача [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] . Від попереднього шлюбу у [PERSON] була дитина батько позивача, [PERSON] . Позивач є внуком [PERSON] . З дня укладення шлюбу в 1976 року [PERSON] постійно проживав за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відміткою в його паспорті та листом відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Управління у сфері державної реєстрації Дніпровської міської ради № 14/5-3046 від 20.03.2023 р. Там з народження проживав і позивач по справі. [PERSON] був власником 10/100 частин жилого будинку за вищевказаною адресою, що підтверджується договором дарування від 13 жовтня 1989 року, посвідченим державним нотаріусом Стрілковською З.Д. [INFO] бабуся позивача [PERSON] померла. Після її смерті [PERSON] продовжив мешкати з позивачем та його батьками. Позивач з батьками його доглядали, мали спільний бюджет, вели спільне господарство, що підтверджено поясненнями свідків. 24 лютого 2018 року позивач став власником 90/100 частин житлового будинку з будівлями та спорудами [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування від 24 лютого 2018 року, посвідченого державним нотаріусом Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори І.В. Коцар. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 10/100 частин житлового будинку за вищевказаної адресою та автомобіля ВАЗ-21061, 1996 року випуску. Спадкоємців, які б прийняли спадщину, крім позивача, немає, що підтверджується матеріалами спадкової справи. Судом встановлено, що з 1976 року [PERSON] до дня своєї смерті мешкав в житловому будинку [ADDRESS] , з дня народження [INFO] позивач мешкає в цьому ж будинку, позивачу належить 90/100 частин цього ж житлового будинку, між померлим та позивачем склалися відносини, притаманні сімейним, а саме як між дідом та внуком. Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав, передбачених ч.2 ст.16 ЦК України є визнання права. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Позивач постійно мешкав з [PERSON] з 1994 року, тобто з дня його народження, вважав його дідусем, позивач з батьками доглядали його, піклувались ним, вели з ним спільне господарство, таким чином суд вважає встановленим факт проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менше п`яти років на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . З огляду на вищевказане, а також задоволення позову в частині встановлення факту проживання позивача однією сім`єю зі спадкодавцем [PERSON] , померлим [INFO] , не менш як п`ять років, а саме з 03.12.1994 року по день відкриття спадщини [INFO] , суд вважає за необхідне визнати за позивачем, як спадкоємцем четвертої черги в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , право власності на: - 10/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] ; - автомобіль ВАЗ-21061,1996 року випуску, державний номер [NUMBER] номер кузову [NUMBER] . Суд не приймає до уваги заперечення проти позову представника відповідача, оскільки вони спростовуються вищенаведеними фактами. У відповідності до ст.141 ЦПК України суд вважає за доцільне судові витрати віднести за рахунок позивача. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved