Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-14 00:00:00

25 січня 2022 року позивач звернувся до суду з позовом, свої вимоги мотивує тим, що 16.06.2017 року позивач на свого зятя оформила генеральну довіреність на розпорядження, користування автомобілем, який був придбаний нею 24.04.2017. У 2020 році рішенням Зарічного районного суду м.Суми шлюб між її донькою та [PERSON] був розірваний. На початку 2020 року [PERSON] почала вимагати від колишнього зятя повернути автомобіль. В 2021 році [PERSON] переоформив право власності на автомобіль на себе шляхом передоручення повноважень [PERSON] на транспортний засіб на [PERSON] . При цьому [PERSON] , діючи від імені [PERSON] , але без її відома, на підставі довіреності продав [PERSON] належний їй автомобіль за 30000 грн. Посилаючись на вимоги ч.2 ст.240 ЦК України зазначає, що [PERSON] не повідомив [PERSON] про передачу своїх повноважень іншій особі. Укладаючи договір купівлі-продажу автомобіля [PERSON] фактично діяв в інтересах представника по первісній довіреності - [PERSON] , а не виконував повноваження представника власника автомобіля довірителя [PERSON] . Враховуючи, що договір купівлі-продажу автомобіля вчинено не у відповідності до вимог ч.1 ст.215, ст.203 ЦК України, просить визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу №5946/2019/1535380 від 26.06.2019 укладений між [PERSON] від імені якої на підставі довіреності діяв [PERSON] та [PERSON] , зобов`язати [PERSON] передати автомобіль КІА Sportаge1/7 D, реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] . У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали із зазначених підстав. Додатково пояснили, що позивачка не знайома особисто з [PERSON] , з нею не узгоджувались питання щодо відчуження належного їй автомобіля. Гроші від продажу автомобіля вона також не отримувала. Довіреність на ім`я колишнього зятя скасувала вже після того, як звернулася до суду із даним позовом. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] заперечував проти позову, зазначивши, що позивачем не повідомлено обставин, які б були підставою для визнання недійсним договору. Укладаючи спірний правочин, відповідач діяв на підставі діючої на момент укладення правочину довіреності. Просив відмовити у задоволенні позову. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відзиву на позовну заяву не надав. Ухвалою суду від 18.09.2023 скасоване заочне рішення, прийняте у даній справі, та призначено справу до розгляду в порядку загального провадження. Ухвалою від 24.11.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] [PERSON] та донька позивача [PERSON] з 02.11.2012 року перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с.8). Рішенням Зарічного районного суду м.Суми від 10.11.2020 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний (а.с.5-6). 08.06.2017 року [PERSON] придбано транспортний засіб - автомобіль KIA Sportаge 1/7 D, номер кузова [NUMBER] , д/н [NUMBER] вартістю 646040 грн. 00 коп. (а.с.9-10). Відповідно до довіреності від 16.06.2017, посвідченої приватним нотаріусом Шосткінського міського нотаріального округу Сумської області Ніконовою Г.І., [PERSON] уповноважила [PERSON] у встановленому законом порядку розпоряджатись: у тому числі продати, обміняти, передати в оренду (в позичку, в лізинг), заставити, в забезпечення, як її, так і третіх осіб зобов`язань, належний їй на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER] , виданого 10.08.2017 року Центром 594, автомобілем марки KIA Sportаge 1/7 D, номер кузова [NUMBER] , д/н [NUMBER] . Довіреність видана з правом передоручення повноважень сроком на 10 років (а.с.12-13). Відповідно до довіреності від 26.06.2019 року, посвідченої приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Сокол Т.П., [PERSON] уповноважив [PERSON] вчинити наступні правочини від імені [PERSON] у встановленому законом порядку розпоряджатись : у тому числі продати, обміняти, передати в оренду (в позичку, в лізинг), заставити, в забезпечення, як її, так і третіх осіб зобов`язань, належний [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER] , виданого 10.08.2017 року Центром 594, автомобілем марки KIA Sportаge 1/7 D, номер кузова [NUMBER] , д/н [NUMBER] , тип ТЗ загальний легковий універсал-В. Довіреність видана терміном до 26.07.2019 (а.с. 40). Відповідно до договору купівлі-продажу 5946/2019/1535380 транспортного засобу від 26.06.2019 року [PERSON] в особі [PERSON] , який діяв на підставі доручення продавця, продав [PERSON] транспортний засіб марки KIA Sportаge 1/7 D, номер кузова [NUMBER] , д/н [NUMBER] ціна транспортного засобу складає 30000 грн. 00 коп. (а.с.14). Відповідно до повідомлення Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Сумській області від 05.12.2023 згідно з обліковими даними ЄДР МВС автомобіль марки KIA Sportаge 2017 року випуску, д/н [NUMBER] зареєстрований 26.06.2019 в ТСЦ 5946 РСЦ ГСЦ МВС в Сумській області за громадянином [PERSON] ( (а.с.234). Відповідно до частини 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. В силу статті 237, частини третьої статті 238 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. За правилами частини 1 статті 238 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє (частина 2 цієї ж статті). Відповідно до ч. 3 ст. 238 ЦК України представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом . Згідно ст.239 ЦК України представник, який передав своє повноваження іншій особі, повинен повідомити про це особу, яку він представляє та надати їй необхідні відомості про особу, якій передані відповідні повноваження (замісника) невиконання цього обов`язку покладає на особу, яка передала повноваження, відповідальність за дії замісника як за свої власні. Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно з частинами першою та третьою статті 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. За своєю правовою природою довіреність є одностороннім правочином, що укладається у вигляді письмового документа, у якому визначаються повноваження представника. Довіреність вказує на надання представнику від імені довірителя відповідних повноважень стосовно вчинення правочину, стороною якого є третя особа (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16). Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє (стаття 239 ЦК України). Судом встановлено, що довіреність видана позивачкою з дотриманням вимог законодавства, на момент укладення оспорюваного договору не була припинена та/або скасована, а, отже, з урахуванням її змісту, наділяла повірених відповідними повноваженнями. Разом з тим, частина третя статті 238 ЦК України забороняє представнику вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є. Водночас словосполучення «у своїх інтересах» потрібно розуміти так, що представник не може вчиняти від імені особи, яку він представляє, правочин щодо себе особисто (тобто бути стороною цього правочину) або у інший спосіб на шкоду інтересам довірителя, зокрема на користь інших осіб, включаючи і тих, представником яких він одночасно є. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 727/3501/16-ц, від 19 січня 2021 року у справі № 910/12791/19, від 19 травня 2021 року у справі № 642/7417/18, від 10 листопада 2021 року у справі № 757/50762/18-ц, від 01 лютого 2023 року у справі № 569/19674/19. Отже, якщо представник вчинив правочин не в інтересах довірителя, а у своїх власних, то це є підставою для визнання такого правочину недійсним. Відповідно до матеріалів справи відповідачі, що є повіреними особами позивача, уклали між собою договір купівлі-продажу належного довірителю транспортного засобу, внаслідок чого він був відчужений на користь [PERSON] . Тобто, уклавши довіреність на ім`я [PERSON] та оскаржуваний договір від імені позивача, [PERSON] діяв не в інтересах довірителя, а у власних інтересах, оскільки надалі отримав у власність належний позивачу транспортний засію. Суд також зазначає, що у випадку укладення представником договору на свою користь довіритель не повинен доводити, що цей правочин вчинено не в його інтересах, збитковість правочину, недобросовісність чи нерозумність дій довірителя. За змістом частини третьої статті 238 ЦК України довіритель наділений правом визнати недійсним вказаний договір договір незалежно від того, на яких умовах він укладений. На довірителя не покладається тягар доведення невигідності умов такого договору. Його укладення не в інтересах довірителя презюмується. Такі висновки сформульовані у подібних правовідносинах у постановах Верховного Суду від 4 серпня 2023 року у справі № 388/353/20 та від 11 жовтня 2023 року у справі № 388/339/20 З огляду на викладене, наявні підстави для визнання недійсним договору №5946/2019/1535380 від 26.06.2019 купівлі-продажу транспортного засобу - автомобіля КІА Sportаge 2017 року випуску, номер кузова [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , укладений між [PERSON] , від імені якої на підставі довіреності діяв [PERSON] , та [PERSON] . Судом встановлено, що відповідач набув право власності на транспортний засіб з порушенням вимог, встановлених ч.1-3, 5,6 ст.203 ЦПК України. За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для зобов`язання відповідача [PERSON] передати спірний автомобіль позивачці. При зверненні з позовом у позовній заяві представником позивача було зазначено про наявність судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10000 грн. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв?язку з розглядом справи, встановлюється на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків, тощо). Статтею 137 ЦПК України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Судом встановлено, що 05 січня 2022 року [PERSON] уклала договір про надання правової (правничої) допомоги з адвокатом Лобановим М.Б., та за п.1 Додатку №1 до договору про надання правової допомоги від 05.01.2022 року вказаного договору сторони погодили, що вартість послуг адвоката за ведення справи складає 10000 грн. 00 коп., кошти сплачено 05.01.2022 року (а.с.16-17). Відповідачами заява про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, який підлягає розподілу, не подавалась. З урахуванням обставин справи та враховуючи відсутність клопотання відповідачів про зменшення витрат на правову допомогу, суд вважає, що зазначені представником позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн. 00 коп. є співмірними зі складністю справи, фактично витраченим часом на представництво інтересів позивача у суді, обсягом фактично виконаних адвокатом робіт, пов`язаних із представництвом інтересів клієнта, а тому підлягають розподілу. Позивачем було заявлено дві вимоги немайнового характеру: вимога про визнання недійсним договору була заявлена до двох відповідачів, вимога про зобов`язання вчинити дії - до одного відповідача - [PERSON] . Ці вимоги задоволено судом у повному обсязі. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що з [PERSON] на користь позивачки підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7500 грн., з [PERSON] - судові витрати в сумі 2500 грн. Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України з [PERSON] необхідно стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 1488,60 грн. (1/2 від 992,40 грн. за вимогу немайнового характеру про визнання недійсним договору та 992,40 грн. за вимогу про зобов`язання вчинити дії), з [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в сумі 496,20 грн. (1/2 від 992,40 грн. за вимогу про визнання недійсним договору).

Outcome: approved