Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-19 00:00:00

У серпні 2020 року представник позивача звернувся до суду з позовом, яким просив стягнути із відповідача заборгованість за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення в сумі 16855,65 грн., 3% річних в сумі 933,78 грн., індекс інфляції в сумі 2103,72 грн., а всього 19893,15 грн., а також понесені судові витрати. Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07.07.2021 року позов ОКВП «Дніпро-Кіровоград» до [PERSON] про стягнення заборгованості - задоволено. Стягнуто із [PERSON] на користь ОКВП «Дніпро-Кіровоград» заборгованість за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення в сумі 16855,65 грн., 3% річних в сумі 933,78 грн., індекс інфляції в сумі 2103,72 грн. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21.11.2023 року заочне рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07.07.2021 року за позовом ОКВП «Дніпро-Кіровоград» до [PERSON] про стягнення заборгованості скасовано. 18.12.2023 року представник відповідача через канцелярію суду подала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що з 2012 року позивач послугами водопостачання та водовідведення за адресою [ADDRESS] не користувалася, оскільки з 2012 року і по сьогоднішній день проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою № 32 від 11.07.2023 року, виданою квартальним комітетом № 21 Подільського району м. Кропивницький. В судове засідання представник позивача не з`явилась, через канцелярію суду, подала заяву щодо розгляду справи без їх участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач та представник відповідача до суду не з`явилися, повідомлялися належним чином. За таких обставин, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України), при цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, що відповідає принципу диспозитивності цивільного судочинства (ч. 1 ст.13 ЦПК України). Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ст. 16 ЦК України. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, враховуючи норми ч. 3 ст. 13, ст. 49 ЦПК України, позивач, який вважає, що його суб`єктивне право порушене, самостійно визначає предмет та підстави позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову. Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову, - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Тлумачення вказаних процесуальних норм дозволяє зробити висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Судом встановлено, що ОКВП «Дніпро-Кіровоград» відповідно до «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» та Закону України «Про житлово-комунальні послуги», починаючи з 01.04.2012 року надає споживачам послуги з централізованого водопостачання та водовідведення. Позивач зазначає, що шляхом відкриття особового рахунку № [NUMBER] та видачею абонентської книжки між позивачем та відповідачем виникли фактичні договірні відносини щодо надання послуг з водопостачання та водовідведення за адресою: [ADDRESS] на суму 16855,65 грн. за період з 01.01.2016 року по 29.02.2020 року включно. На підтвердження зазначених підстав позову позивачем до позовної заяви надано розрахунок заборгованості з оплати за водопостачання та водовідведення за вказаний період. Представник відповідача, в свою чергу, на обґрунтування заперечень проти позову надала в якості доказів копію довідки № 32 від 11.07.2023 року, видану квартальним комітетом № 21 Подільського району м. Кропивницький, копію довідки від 24.05.2022 року № 109.22-13/144/144851/2022-10 та копію акту обстеження від 25.05.2023 року ОКВП «Дніпро-Кіровоград». Згідно довідки № 32 від 11.07.2023 року, виданої квартальним комітетом № 21 Подільського району м. Кропивницького [PERSON] з 2012 року і по сьогоднішній день проживає за адресою: [ADDRESS] . З наданої відповідачем копії паспорта серії [NUMBER] виданого Ленінським РВ УМВС України в Кіровоградській області 07.04.2004 року, вбачається, що [PERSON] 15.04.1980 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до акту обстеження в квартирі по [ADDRESS] від 25.05.2023 року, за даною адресою в санвузлі встановлено водолічильник, в робочому стані, пломбування не порушено, в базі зазначено знятий з обліку з 2015 року у зв`язку з протермінованою повіркою. Зі слів сусідки [PERSON] в квартирі ніхто не проживає більше 10 років. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відповідно до п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. № 630 (чинних на час виникнення спірних правовідносин), розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Пунктом 24 Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 липня 2019 р. № 690, передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені договором. Споживач не звільняється від оплати послуг, отриманих ним до укладення договору. Статтею 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» передбачено обов`язок споживачів питної води своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення. З огляду на зазначені норми законів судом відзначається, що споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Такого висновку дійшов Верховний Суд у справі № 638/11034/15-ц від 10.12.2018 року. Тим самим, питання щодо фактичного користування житлово-комунальними послугами, і, зокрема, в даному випадку, послугами водопостачання та водовідведення входить до предмета доказування. Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 80, 81 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, які мають значення для вирішення справи, при цьому докази мають бути належними, тобто такими, які містять інформацію щодо предмета доказування, достатніми, тобто такими, що у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування, а також допустимими, тобто такими, що можуть бути підтверджені певними засобами доказування, більш того, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. При цьому, судом відзначається, що принцип змагальності сторін у цивільному судочинстві не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Таким чином, суд зазначає, що належних доказів того, що позивачем ОКВП «Дніпро-Кіровоград» надавалися відповідачу як споживачу, послуги з водопостачання та водовідведення в квартиру [ADDRESS] в період з 01.01.2016 року по 29.02.2020 року, та фактичне користування ними відповідачем, - позивачем не надано. З урахуванням вищевикладеного, розглядаючи справу в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд вважає недоведеними вимоги позивача ОКВП «Дніпро-Кіровоград» про стягнення із відповідача заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення в сумі 16855,65 грн., 3% річних в сумі 933,78 грн., індекс інфляції в сумі 2103,72 грн, за адресою: [ADDRESS] та відмовляє у зв`язку з цим в задоволенні позову. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати, при відмові у задоволенні позовних вимог, покладаються на позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed