Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-26 00:00:00

Керівник Золотоніської окружної прокуратури звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про примусове припинення права власності на земельну ділянку шляхом її конфіскації. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що [PERSON] , будучи громадянином російської федерації згідно паспорта номер [NUMBER] , виданого 01.09.2011 відділенням УФМС росії по м. москва, по району Братеево на підставі рішення Драбівського районного суду у справі №692/415/17 від 19.07.2017 отримав право на продовження прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , 1912 р.н., що померла [INFO] в с. Ковалівка Драбівського району Черкаської області. Заочним рішенням суду за [PERSON] визнано право на земельну частку (пай), розміром 2,81 умовних кадастрових гектарів, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) у складі земельної ділянки, яка перебувала у колективній власності бувшого КСГП ім. Кірова села Ковалівка Драбівського району Черкаської області. Драбівською РДА видано розпорядження від 29.08.2017 року за №295 «Про надання [PERSON] дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою», на підставі якого розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі [PERSON] загальною площею 3,2596 га, з них земельна ділянка площею 2,9699 га та земельна ділянка 0,2897 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в адміністративних межах Ковалівської сільської ради Драбівського району Черкаської області. У подальшому розпорядженням Драбівської РДА від 06.10.2017 року №329 [PERSON] передано у власність земельні ділянки. Рішенням державного реєстратора ЦНАП Драбівської РДА зареєстровано право власності [PERSON] на земельну ділянку 7120685000:03:001:0881 площею 2,699 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та на земельну ділянку 712068500:03:001:0882 площею 0,2897 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. З моменту отримання у спадок вказаних земельних ділянок 17.10.2017 по даний час вони перебувають у приватній власності іноземного громадянина. Позивач вказав, що заходів на відчуження земельних ділянок не вжито та зазначив, що враховуючи те, що відповідач отримані у спадок земельні ділянки, добровільно упродовж встановленого законодавством річного строку не відчужив, а тому вони підлягають конфіскації. Представник позивача позов підтримав, просив суд його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений в встановленому законодавством порядку, причин неявки не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши представника позивача, дійшов до наступного. Згідно з ч. 3, ч. 4\~ст. 56 ЦПК України\~прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами у визначених законом випадках. Представництво прокурором інтересів держави в суді відповідно до ч. 1, ч. 3, ч. 4\~ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»\~полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Обґрунтування наведені прокурором в позові щодо представництва в суді суд вважає достатніми для його звернення у суд, оскільки порушуються питання захисту інтересів держави, і інші державні органи не здійснили ефективний захист інтересів держави щодо захисту її майнових прав. Відповідач [PERSON] згідно паспорта номер [NUMBER] , виданого 01.09.2011 відділенням УФМС росії по м.москва, по району Братеево є громадянином російської федерації. Як вбачається з копії рішення Драбівського районного суду Черкаської області у справі №692/415/17 (провадження 2/692/274/17) від 19.07.2017 [PERSON] було продовжено строк прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , 1912 р.н., що померла [INFO] в с. Ковалівка Драбівського району Черкаської області та визнано за ним право на земельну частку (пай), розміром 2,81 умовних кадастрових гектарів, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) у складі земельної ділянки, яка перебувала у колективній власності бувшого КСГП ім. Кірова села Ковалівка Драбівського району Черкаської області. Рішення суду набрало законної сили 07.08.2017 року. На підставі розпорядження Драбівської РДА Черкаської області яке видано 29.08.2017 року за №295 «Про надання [PERSON] дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою», розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі [PERSON] загальною площею 3,2596 га, з них земельна ділянка площею 2,9699 га та земельна ділянка 0,2897 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в адміністративних межах Ковалівської сільської ради Драбівського району Черкаської області. У подальшому розпорядженням Драбівської РДА від 06.10.2017 року №329 [PERSON] передано у власність земельні ділянки. Рішенням державного реєстратора ЦНАП Драбівської РДА зареєстровано право власності [PERSON] на земельну ділянку 7120685000:03:001:0881 площею 2,9699 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та на земельну ділянку 712068500:03:001:0882 площею 0,2897 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Однак, після набуття земельних ділянок у власність, відповідач протягом року їх не відчужив, будь-які зміни даних у державних реєстрах прав власності про це відсутні, як і дані щодо зміни (набуття) громадянства України. Відповідно до\~ст. 1 Земельного кодексу України\~земля в Україні є національним багатством і перебуває під особливою охороною закону. Згідно\~ст. 19 Земельного кодексу України\~землі сільськогосподарського призначення віднесено до категорії особливо цінних. У відповідності до ч. 5\~ст. 22 ЗК України\~визначено, що землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземцям, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам. Правовідносини, пов`язані з набуттям прав на землі сільськогосподарського призначення, прийнятих у спадщину нерезидентами, у т. ч. іноземними громадянами, врегульовано ч. 4\~ст. 81 Земельного кодексу України, якою передбачено, що нерезиденти, у т.ч. іноземні громадяни, які успадкували право на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, зобов`язані відчужити її після реєстрації вказаних прав протягом одного року. Згідно\~ст. 125 ЗК України\~право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації таких прав. Право власності на земельні ділянки відповідач набув з 06.10.2017 року, а зареєстрував 17.10.2017. Однак, у подальшому й по даний час земельні ділянки ним самостійно не відчужено, чим безпідставно порушено річний строк, установлений ч. 4\~ст. 81 Земельного кодексу України. Згідно пункту\~"е"\~ч.\~1\~ст.\~140 Земельного кодексу України\~однією з підстав примусового припинення права власності на земельну ділянку є невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Примусове припинення прав на земельну ділянку, у відповідності до п. "в" ч. 1\~ст. 143 ЗК України, здійснюється у судовому порядку у разі конфіскації земельної ділянки. Відповідно до ч. 2\~ст. 145 ЗК України\~у разі, якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Оскільки відповідач протягом року з часу переходу права власності на земельні ділянки їх не відчужив, то право власності на зазначені земельні ділянки слід примусово припинити, шляхом конфіскації. У правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 18 вересня 2013 року (справа № 6-92 цс13) зазначено, що основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності має бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. Відповідно до\~ст. 348 ЦК України\~якщо з підстав, що не були заборонені законом, особа набула право власності на майно, яке за законом, який був прийнятий пізніше, не може їй належати, це майно має бути відчужене власником протягом строку, встановленого законом. Якщо майно не відчужене власником у встановлені законом строки, це майно з урахуванням його характеру і призначення за рішенням суду на підставі заяви відповідного органу державної влади підлягає примусовому продажу. У разі примусового продажу майна його колишньому власникові передається сума виторгу з вирахуванням витрат, пов`язаних з відчуженням майна. У відповідності до ч. 4\~ст. 145 ЗК України\~конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику. Статтею 153 ЗК України\~передбачено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. У випадках передбачених цим Кодексом та іншими законами України, допускається викуп земельної ділянки. При цьому власникові земельної ділянки відшкодовується її вартість. Виходячи з викладеного позовні вимоги суд вважає обґрунтованими і такими, що підлягають повному задоволенню. Судові витрати слід покласти на відповідача.

Outcome: approved