Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-19 00:00:00

1.Стислий виклад позиції позивача, відповідача. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просить суд стягнути з відповідача на свою користь: -45 638 гривень 95 копійок матеріальної шкоди; -20 000 гривень моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Вирішити питання розподілу судових витрат. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 01 жовтня 2020 року о 16 год. 54 хв. відповідач керуючи вантажним автомобілем марки «МАN», д.н.з. [NUMBER] на автодорозі Н-09 сполученням Мукачево Львів в межах с. Дем`янів Бурштинської ТГ Івано-Франківської обл., не врахував дорожньої обстановки, не обрав безпечної швидкості руху та вчинив зіткнення з автомобілями марки «ВАЗ Калина», д.н.з [NUMBER] під його керуванням та марки «MAZDA», д.н.з. [NUMBER] . В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Постановою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 25 лютого 2021 року провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП щодо [PERSON] закрито у зв`язку з спливом строків накладення адміністративного стягнення, однак встановлено винуватість відповідача у вчинені вказаного правопорушення. Цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] на момент ДТП була застрахована. Страховою компанією, враховуючи ліміти відповідальності, відшковано завдану матеріальну шкоду в частині 50 000 грн. Однак, розмір завданого матеріального збитку є більшим та становить 95 638 грн. 95 коп., що підтверджується Звітом, складеним за результатами проведеної оцінки вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу. Відтак, різницю між розміром матеріального збитку та розміром фактичного відшкодування здійсненого страховою, що становить 45 638 гривень 95 копійок повинен сплатити відповідач. Також,\~протиправними діями\~відповідача йому\~завдано моральної\~шкоди.\~Моральна шкода\~полягає у\~душевних стражданнях,\~спричинених пошкодженням майна. Таку він оцінює в розмірі 20\~000 грн. В судове засідання позивач не з`явився. Представником позивача адвокатом Шевчук Філімон Н.М. скеровано заяву про розгляд справи у її та позивача відсутності. Судом постановлено рішення щодо подальшого руху справи. Відповідачем скеровано відзив на позовну заяву, яким відповідач позов заперечив. Заперечуючи позов відповідач покликався на те, що його цивільно-правова відповідальність, як власника колісного транспортного засобу застрахована у ПАТ «НАСК «ОРАНТА» з лімітом відповідальності 130\~000 грн. на одного потерпілого за шкоду, завдану майну. Страховиком відшкодовано позивачу 56 706 гривень страхового відшкодування в результаті ДТП і дана сума відшкодування погоджена позивачем. Враховуючи характеристики автомобіля позивача, відсоток зносу деталей, відповідно до розрахунку страхового відшкодування, здійсненого ПАТ «НАСК «ОРАНТА», матеріальний збиток завданий позивачу становить 58\~206 гривень 78 копійок. Наданий позивачем звіт складений фізичною особою підприємцем [PERSON] за результатами проведеної оцінки вартості матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу позивачу [PERSON] не слід брати до уваги, оскільки такий є суперечливим та необ`єктивним. Моральна шкода не підтверджена допустими та належними доказами. В судовому засіданні представниця відповідача адвокат Зітинюк Л.Р. позов заперечила з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Просила в позові відмовити. В судове засідання, призначене 16 лютого 2024 року відповідач, його представниця не з`явились. Представницею скерована заява про розгляд справи за її та відповідача відсутності. Судом постановлено рішення щодо подальшого руху справи. 2.Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Позивач [PERSON] був власником автомобіля марки «ВАЗ 11193», д.н.з [NUMBER] (а.с. 7). Галицьким районним судом Івано-Франківської області у справі про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП щодо [PERSON] встановлено, що 01 жовтня 2020 року о 16 год. 54 хв. [PERSON] керуючи вантажним автомобілем марки «МАN», д.н.з. [NUMBER] на автодорозі Н-09 сполученням Мукачево Львів не врахував дорожньої обстановки, не обрав безпечної швидкості руху та вчинив зіткнення з автомобілями марки «ВАЗ Калина», д.н.з [NUMBER] та марки «MAZDA», д.н.з. [NUMBER] . В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Постановою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 25 лютого 2021 року провадження у справі закрито у зв`язку з спливом строків накладення адміністративного стягнення. Судом встановлено винуватість [PERSON] у вчиннені вказаного правопорушення (а.с. 8-9). За результатами проведеної фізичною особою-підприємцем [PERSON] на замовлення позивача [PERSON] оцінки вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу марки «ВАЗ 11193», д.н.з [NUMBER] оціночна вартість матеріального збитку становить 95 638 грн. 95 коп. (а.с. 10-19). Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «МАN», д.н.з. [NUMBER] [PERSON] у період з 08 лютого 2020 року по 07 лютого 2021 року була застрахована у ПАТ «НАСК «ОРАНТА». Страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю становить 260\~000 грн. За шкоду, заподіяну майну становить 130\~000 грн. Розмір франшизи 1\~500 грн. (а.с. 68). ПАТ «НАСК «ОРАНТА» здійснено розрахунок страхового відшкодування. При розрахунку брались наступні вихідні дані. Вартість відновлювального ремонту без урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 82\~332 гривні 80 копійок. Вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 58\~206 гривень 78 копійок. Розмір франшизи 1\~500 грн. Сума страхового відшкодування 56\~706 гривень 78 копійок (а.с. 69-70). 3.Норми матеріального права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до частини 3 статті 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Враховуючи наявність клопотання сторін про розгляд справи у їх відсутності суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, представників сторін. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона\~повинна довести\~обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. Відповідно до частин 1, 2 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 ЦК України. Відповідно до статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до статті 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. З огляду на зазначені положення\~Цивільного кодексу України\~факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу),така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина 2 статті 1187 ЦК України). Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Згідно із статті 999 ЦК України, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення\~Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним\~Законом № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності\~Закон № 1961-IV(стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5). Відповідно до статті 6 Закону № 1961-IVстраховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом статей 9, 22-28, 35 Закону № 1961-IV настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. При цьому в Законі №1961-IV\~визначено порядок розрахунку шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу. Так, відповідно до статті 29 Законі №1961-IV\~ у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Такий розрахунок здійснюється згідно з «Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», затвердженої\~наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092. Відповідно до п.1.6, 8.1 та 8.3 Методики відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості. Тому вартість відновлювального ремонту пошкодженого у ДТП транспортного засобу більша за вартість матеріального збитку, а вартість матеріального збитку це та сума, яку за\~Законом № 1961-IV\~має сплатити страховик як страхове відшкодування. З огляду на зазначене сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас, така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника, в договірному зобов`язанні ним є страховик. Разом з тим зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Страхове відшкодування шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу це виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми, з урахуванням зносу транспортного засобу та в разі якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок. Крім того, як передбачено статтею 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана оплатити потерпілому\~різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою\~(страховим відшкодуванням). Тобто, з метою захисту інтересів потерпілого на страхувальника (зокрема, винуватця ДТП) покладається додаткова (субсидіарна) відповідальність. В постанові Верховного суду у справі №522/15636/16-ц від 11 грудня 2019 року, констатовано правильність висновку про стягнення з особи, винної у ДТП, різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) і страховим відшкодуванням, виплачених страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що зазначені збитки є меншим за страхове відшкодування (страхової виплати) (постанова Верховного Суд України від 02 грудня 2015 у справі № 6-691цс15). Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV, у разі настання страхового випадку страховик, в межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну в результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливо за умови, якщо у страховика не виник обов`язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також в випадку, коли страховик має право регресу до особи, застрахував свою відповідальність. Пунктом 30.1 статті 30 Закону №\~1961-IV визначено, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим та власник транспортного засобу згоден з визнанням його фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Згідно з пунктом 30.2 статті 30 Закону, якщо власник транспортного засобу не згоден з визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати по евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. У відповідності до статті 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до частини 1 пункту 2 частини 2 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами - висновками експертів. Статтею 106 ЦПК України, передбачено можливість проведення експертизи на замовлення учасників справи. Частиною 6 статті 106 ЦПК України\~зазначено, що експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Згідно з частини 5 статті 106 ЦПК України\~у висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. (Висновки наведені в постанові Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справа №\~522/1029/18). Враховуючи зазначені положення законодавства, приймаючи рішення в частині вимог про стягнення матеріальної шкоди, суд враховує наступне. Суд не бере до уваги та оцінює неналежним доказом Звіт проведеної фізичною особою-підприємцем [PERSON] на замовлення позивача [PERSON] оцінки вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу марки «ВАЗ 11193», д.н.з [NUMBER] , за яким оціночна вартість матеріального збитку становить 95\~638 гривень 95 копійок. Враховуючи особливості правовідносин, які склались між сторонами та за участі ПАТ «НАСК «ОРАНТА», суд бере до уваги здійснений ПАТ «НАСК «ОРАНТА» розрахунок страхового відшкодування, який по суті визнається сторонами. Як зазначалось вище, при розрахунку брались наступні вихідні дані. Вартість відновлювального ремонту без урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 82\~332 гривні 80 копійок. Вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 58\~206 гривень 78 копійок. Розмір франшизи 1\~500 грн. Сума страхового відшкодування 56\~706 гривень 78 копійок. 82\~332 гривні 80 копійок (вартість відновлювального ремонту без урахуванням коефіцієнту фізичного зносу) - 56\~706 гривень 78 копійок (сума страхового відшкодування) = 25 626 грн. 02 коп., що є розміром завданої позивачу майнової шкоди, який на сьогодні не відшкодований і така підлягає стягненню з відповідача в силу статті 1194 ЦК України. Приймаючи рішення в частині стягнення моральної шкоди, суд враховує наступне. Відповідно до частини 1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода - це зумовлені моральними стражданнями втрати немайнового характеру. Страждання викликають певні зміни у житті особи: неможливість реалізації своїх звичок і бажань, погіршення стосунків у колективі, втрата роботи, втрата довіри близьких людей, тощо. Тому, встановлюючи факт такої шкоди, слід керуватися не лише тими критеріями, які обумовлюють суб`єктивне сприйняття потерпілого (почуття, емоції), але й тими, які характеризують її зовнішній прояв - порушення звичайного для даної людини способу життя. Саме суду на підставі наданих доказів надано право визначити розмір моральної шкоди, який при цьому повинен керуватися наступними принципами: умовна рівність втраченого блага і того, яке може бути надбане за конкретну суму грошей, поміркованості відповідності вимогам розважливості, розумності об`єктивного відображення дійсності, справедливості неупередженого ставлення до усіх учасників процесу. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Відповідно до пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику по справам про відшкодування моральної шкоди», суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння потерпілому моральних страждань, при яких обставинах і якими діями вони заподіяні, ступень вини заподіювача, які саме моральні страждання отримав потерпілий і в якій грошовій сумі він оцінює пов`язані з ними втрати. Розмір відшкодування моральної шкоди, як зазначено в пункті 9 цієї Постанови, суд визначає в межах заявлених вимог, в залежності від характеру в об`єму заподіяних позивачу моральних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача і інших обставин. Відтак, з урахуванням умовної рівності втраченого блага і того, яке може бути надбане за конкретну суму грошей, поміркованості відповідності вимогам розважливості, розумності, об`єктивного відображення дійсності, справедливості, неупередженого ставлення до усіх учасників процесу, з урахуванням тяжкості моральних страждань викликаних змінами у житті особи, неможливість реалізації своїх звичок і бажань, суд визначає моральну шкоду в розмірі 5\~000 грн. Відтак позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, з огляду на ухвалення рішення про часткове задоволення позову, судовий збір слід стягнути з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, суд вважає виконаним свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскільки сторони в судове засідання не з`явилися, суд, з дотриманням положень частини 6 статті 259, частини 5 статті 268 ЦПК України, відклав складення повного рішення суду на строк не більше десяти днів та зазначив датою ухвалення рішення дату його складання. На виконання вимог частини 4 статті 268\~ЦПК України підписав судове рішення без його проголошення.

Outcome: partial