Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-20 00:00:00

Представник Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 01.10.2010 року у розмірі 86350,25 грн. та судові витрати по справі у розмірі 2684 грн. Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 01.10.2010 року. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач ознайомлений із Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується його підписом у анкеті-заяві, де є відповідні запевнення відповідача щодо ознайомлення та надання документів у письмовому виді, а також наказом банка про їх затвердження. Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, згідно яких обслуговується відповідач. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він була повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Дія договору підтверджується фактом користування відповідачем картковим рахунком та використання кредитних коштів. Відповідно до виявленого бажання, відповідачу було відкрито картковий рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку (номери та строк дії отриманих кредитних карток зазначено у довідці про отримані картки). У подальшому, розмір кредитного ліміту збільшився до 75 000,00 грн. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. [PERSON] зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору, встановлений Договором. Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, відповідач станом на 09.02.2023 року має заборгованість у розмірі 86350,25 грн., з яких: 70624,30 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 15725,95 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за Договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав та інтересів АТ КБ «ПриватБанк». У зв`язку з викладеним, представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом. Представник позивача в судове засідання не з`явився, але до позовної заяви долучив клопотання, в якому просив справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Клопотання про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Відзив на позовну заяву не надав. Згідно з положеннями ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Отже, враховуючи згоду представника позивача на проведення заочного розгляду справи, відсутність відзиву на позовну заяву, належне повідомлення відповідача, який причини неявки не повідомив, суд доходить висновку про можливість розгляду справи в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи в порядку спрощеного провадження за відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 01.10.2010 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір про надання банківських послуг б/н, на підставі підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг в ПриватБанку (далі-Заява). Підписанням вказаної заяви, [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом Пам`яткою клієнта з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. [PERSON] ознайомився та згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www.privatbank.ua. [PERSON] зобов`язався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно самостійно ознайомлюватися з їх змінами на сайті Приватбанку www.privatbank.ua. Між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був підписаний кредитний договір № б/н, за яким було надано наступні кредитні карки - [NUMBER] , дата відкриття - 01.10.2010 року, термін дії - 07/14, тип картки - карта «Універсальна»; - [NUMBER] , дата відкриття - 07.07.2014 року, термін дії - 10/17, тип картки - карта «Універсальна»; 4 [NUMBER] , дата відкриття - 11.10.2016 року, термін дії - 05/19, тип картки - «Універсальна Gold»; [NUMBER] , дата відкриття - 17.05.2017 року, термін дії - 09/20, тип картки - «Універсальна Gold»; [NUMBER] , дата відкриття - 12.11.2019 року, термін дії - 03/23, тип картки - «Універсальна Gold»; [NUMBER] , дата відкриття - 30.06.2021 року, термін дії - 07/25, тип картки - «Універсальна Gold». У довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] зазначено, що за кредитною карткою - [NUMBER] були змінені кредитні ліміти, а саме: 01.10.2010 року - старт карткового рахунку; встановлення кредитного ліміту - 0,00 грн.; збільшення кредитного ліміту - 500,00 грн.; 15.10.2010 року - збільшення кредитного ліміту - 900,00 грн.; 16.11.2010 - зменшення кредитного ліміту - 900,00 грн.; 23.12.2010 року - збільшення кредитного ліміту - 1000,00 грн.; 15.02.2011 року - збільшення кредитного ліміту - 1200,00 грн.; 06.04.2011 року - збільшення кредитного ліміту - 1400,00 грн.; 07.04.2011 - зменшення кредитного ліміту - 1400,00 грн.; 10.05.2011 року - збільшення кредитного ліміту - 2500,00 грн.; 08.07.2011 року - збільшення кредитного ліміту - 3000,00 грн.; 11.10.2016 - зменшення кредитного ліміту - 3000,00 грн.; 17.10.2016 року - збільшення кредитного ліміту - 8000,00 грн.; 17.10.2016 - зменшення кредитного ліміту - 3000,00 грн.; 25.04.2017 року - збільшення кредитного ліміту - 15000,00 грн.; 13.08.2018 року - збільшення кредитного ліміту - 25000,00 грн.; 12.06.2019 року - збільшення кредитного ліміту - 50 000,00 грн.; 12.11.2019 року - збільшення кредитного ліміту - 51 500,00 грн.; 05.11.2020 року - збільшення кредитного ліміту - 75 000,00 грн.; 28.10.2022 - зменшення кредитного ліміту - 75 000,00 грн.; 08.11.2022 - зменшення кредитного ліміту - 75 000,00 грн.; 22.11.2022 - зменшення кредитного ліміту - 75 000,00 грн.; 05.12.2022 - зменшення кредитного ліміту - 75 000,00 грн.; 16.12.2022 - зменшення кредитного ліміту - 75 000,00 грн.; 26.12.2022 - зменшення кредитного ліміту - 0,00 грн.; Розмір заборгованості [PERSON] перед АТ КБ «ПриватБанк» за Договором б/н від 01.10.2010 року, станом на 31.05.2015 року становив 0,00 грн. Розмір заборгованості [PERSON] перед АТ КБ «ПриватБанк» за Договором б/н від 01.10.2010 року, станом на 30.06.2019 року становив 220083,25 грн. Загальний розмір заборгованості [PERSON] перед АТ КБ «ПриватБанк» за Договором б/н від 01.10.2010 року, станом на 09.02.2023 року становив 86350,25 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 70624,30 грн., заборгованість за простроченими відсотками - 15725,95 грн. 30.06.2021 року [PERSON] ознайомився з Паспортом споживчого кредиту, про що свідчить підпис останнього, в якому визначені умови кредитування в АТ «КБ «ПриватБанк», зокрема, щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами. З виписки за договором № б/н, виданої за період з 01.10.2010 року по 10.02.2023 року, вбачається, що [PERSON] користувався вищевказаними кредитними картками та кредитними коштами. У виписці також містяться відомості про здійснені операції останнім щодо повернення кредитних коштів. Крім того, у виписці вказано, що сума витрат по картці становить 6 995 920,58 грн., сума надходжень на картку складає - 6 909 570,33 грн. АТ КБ «Приватбанк» є правонаступником всіх прав та обов`язків ПАТ КБ «ПриватБанк», що підтверджується статутом АТ КБ «ПриватБанк». У ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У відповідності до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком (ч. 1 ст. 1066 ЦК України). Якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом (ч.ч. 1, 2 ст. 1069 ЦК України). Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов. Не виконуючи належним чином зобов`язання за договором про надання банківських послуг від 01.10.2010 року, [PERSON] порушив зазначені вище норми законодавства та умови кредитного договору. Між тим, судом критично оцінені доводи позивача щодо нарахування заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 15725,95 грн. з огляду на наступне. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в даному випадку - АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (ч.ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Банк, пред`являючи вимогу про стягнення заборгованості, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченими відсотками. При цьому, у Заяві позичальника від 01.10.2010 року процентна/відсоткова ставка взагалі не визначена. Крім того, у Заяві від 01.10.2010 року, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді сплати відсотків за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Разом з тим, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками є безпідставними, оскільки наявні у матеріалах справи Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, які передбачали сплату відсотків не містять підпису відповідача, а отже, позивачем не доведено, що [PERSON] підписуючи анкету-заяву, погодився на приєднання до цих Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, ознайомившись з ними. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що відповідач розумів саме ці умови та погодився з ними, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами саме у зазначених у цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Тому, у цій справі не можна вважати Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку складовою частиною укладеного між сторонами договору. Вказаний правовий висновок викладений також у постанові Верховного Суду від 23.12.2020 року у справі № 191/2648/17. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року (провадження № 6-16цс15). В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст. 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин (01.10.2010 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (04.04.2023 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Водночас, наявність підпису [PERSON] у Паспорті споживчого кредиту, в якому визначені умови кредитування в АТ «КБ «ПриватБанк», зокрема, щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами, суд не враховує як підставу для стягнення заборгованості за простроченими відсотками, оскільки кредитний договір укладено 01.10.2010 року, а Паспорт споживчого кредиту підписано Позичальником лише 30.06.2021 року, тому не можна вважати, що на час укладення кредитного договору сторонами договору були погоджені умови щодо сплати відсотків. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємні частини спірного договору, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, що стосується заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 15725, 95 грн., суд вважає, що відсутні правові підстави для їх стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк», у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу у анкеті-заяві від 01.10.2010 року, та через те, що Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, додані до позовної заяви, та Паспорт споживчого кредиту не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору без підпису [PERSON] . У даному випадку, договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч.1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 року). Згідно п.22 ч.1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22.11.1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11.07.2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем, АТ КБ «Приватбанк» дотримався вимог, передбачених ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 року про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року № 14-131цс19. Проте, враховуючи той факт, що кредитор має право вимагати у будь-який час виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, а фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, суд вважає, що права позивача порушені і підлягають судовому захисту, шляхом стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за тілом кредиту у розмірі 70624,30 грн., оскільки вказана заборгованість підтверджується матеріалами справи та позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими. В свою чергу, [PERSON] не надав в судове засідання доказів, які б підтверджували належне виконання нею зобов`язань, які б спростовували суму заборгованості перед позивачем та позовні вимоги взагалі. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з наданого позивачем платіжного доручення № BOJ60B3QQF від 10.03.2023 року, позивач за подання даного позову до суду сплатив судовий збір у розмірі 2684 грн., а тому, у зв`язку з частковим задоволенням позову, відповідачем підлягає відшкодуванню сума судового збору позивачу, пропорційна до розміру задоволених вимог, а саме 2195,19 грн. (розмір задоволених позовних вимог помножено на розмір сплаченого судового збору та поділено на розмір заявлених позовних вимог: 70624,30 грн. * 2684 грн. / 86350,25 грн.). При цьому, суд враховує роз`яснення, надані Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. №36 Постанови №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».

Outcome: partial