Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-25 00:00:00

У жовтні 2023 позивач [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Телющенко П.П., звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 15.12.2020, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С., зареєстрований в реєстрі за № 113922, яким стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» заборгованість за договором № 326809 від 15.12.2017 в розмірі 6578 грн. Також позивач просить суд стягнути з відповідача судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000 грн. В обґрунтування позову вказано, що виконавчий напис видано з грубим порушенням норм діючого законодавства. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 27.10.2023 ухвалою судді відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, копії ухвали надіслані учасникам справи. В матеріалах справи міститься зворотне поштове повідомлення про отримання відповідачем надісланих судом документів. Надісланий на адресу приватного нотаріуса пакет документів повернувся неврученим з поміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Будь-яких інших заяв/клопотань на адресу суду не надходило. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. До позовної заяви адвокатом Телющенком П.П. додано копію договору позики № 326809 від 15.12.2017, що був укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Веллфін» та [PERSON] в електронному вигляді. За змістом п. 1.3 договору вбачається, що строк позики складає 15 днів, до 30.12.2017. Сума позики становить 2 000 грн. (п. 1.1), а сукупна вартість позики складає 2 570 грн. (графік розрахунків). 15.12.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем видано виконавчий напис № 113922, яким звернуто стягнення з [PERSON] , дата народження [INFO] , реєстраційний номер картки платника податків [NUMBER] , адреса реєстрації та проживання: [ADDRESS] заборгованість за кредитним договором № 326809 від 15.12.2017 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін». У виконавчому написі наведений період заборгованості - з 15.12.2017 по 02.03.2020. Сума заборгованості становить 62 578,00 грн., що складається: 2 000 грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту; 60 578 грн. прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. За вчинення виконавчого напису стягнуто 900 грн., загальна сума до стягнення становить 63 478, 00 грн. При вирішенні справи, суд виходить з наступного. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок). Згідно з п. 1.1 Порядку для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Пунктом 1.2 Порядку передбачено перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється КМУ. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (ст. 88 ЗУ «Про нотаріат). Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМУ від 29.06.1999 року № 1172. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною - стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Наведена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 27.03.2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19), від 02.07.2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278 гс18) та у постанові Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного суду від 01.04.2020 року у справі № 201/15282/16-ц (провадження № 61-40796св18). Матеріали справи не містять розрахунку заборгованості по договору, а також виписки про рух коштів по рахунку позичальника, що виключає можливість перевірити загальний розмір заборгованості та безспірність вказаних до стягнення сум, зокрема відсотків за користування кредитними коштами, при цьому дата повернення кредиту за умовами договору передбачена до 30.12.2017, а період нарахування заборгованості за виконавчим написом - з 15.12.2017 по 02.03.2020. За вказаних обставин суд враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 06.02.2019 у справі № 175/4753/15-ц, яким роз`яснено, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Також суд враховує, що у пункті 83 постанови від 21.09.2021 по справі № 910/10374/17 Велика Палата Верховного Суду зробила наступний висновок: «Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса». Дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилається позивач, як на підставу позовних вимог, з урахуванням засад законності, розумності і справедливості, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовної вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Щодо відшкодування судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Представником позивача на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано копії наступних документів, які були додані до позовної заяви: 1) договір № 09/06/23 про надання правової допомоги від 09.06.2023, додаток до договору про надання правової (правової) допомоги від 09.06.2023, укладені між позивачем та адвокатом Телющенком П.П.; 2) ордер серії ВІ № 1157799 про надання правничої допомоги позивачу адвокатом Телющенком П.П.; 3) свідоцтво про право на заняття Телющенку П.П. адвокатською діяльністю серії КС № 7082/10 від 19.10.2018; 4) акт прийому-передачі наданої правничої допомоги від 13.10.2023 на суму 6000 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Зі змісту вказаних документів та матеріалів справи вбачається, що загальна вартість наданих адвокатом послуг становить 6 000 грн. Слід зазначити, що вищевказані документи про надання правової допомоги є додатками до позову, отже отримані відповідачем, а прохальна частина позову містить вимогу про стягнення витрат на правову допомогу на вказану суму, отже вказана вимога заявлена своєчасно. Таким чином, суд вважає, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката в розмірі 6 000 грн. є співрозмірним з обсягом часу, витраченим адвокатом на надання послуг в межах цієї справи, а також відповідає критеріям розумності та справедливості, при цьому судом не встановлено підстав для зменшення вказаної суми. У відповідності до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 1 073,60 грн.

Outcome: approved