Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-26 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення її батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.1-5). Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що рішенням суду від 10 липня 2023 року шлюб між ним та відповідачкою розірвано, а також визначено місце проживання їхнього малолітнього сина [PERSON] разом з ним. Також з [PERSON] стягнуті на його користь аліменти на утримання дитини, проте відповідачка не надає будь-які кошти на утримання, у зв`язку з чим утворилась заборгованість зі сплати аліментів. Зазначає, що після народження дитини відповідачка не здійснювала своїх материнських обов`язків, не піклувалась про дитину та не приділяла їй належної уваги, державні виплати на дитину витрачала на свої потреби, постійно була у від`їздах. На даний час дитина проживає разом з ним та перебуває на його утриманні, ним створені всі необхідні умови для її виховання та розвитку. Вказав, що не перешкоджав матері у спілкуванні з сином, проте остання не виявляє жодного бажання приділяти увагу та спілкуватися з ним, створила іншу сім`ю за межами України. За таких обставин [PERSON] ігнорує передбачені нормами Сімейного кодексу України батьківські обов`язки. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі Новозаводський районний суд м. Чернігова ухвалою від 26 жовтня 2023 року відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 27.12.2023 підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. Протокольною ухвалою суду від 23.01.2024 розгляд справи відкладено у зв`язку з неповідомленням відповідача про день, час та місце судового засідання. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили задовольнити з підстав, викладених у ньому. Позивач доповнив, що наразі, згідно розрахунку про стан заборгованості по аліментам, який долучений до позову, заборгованість відповідачем погашена. Відповідач інколи телефонує дитини, але дитина не бере слухавку. Відповідач та її представник у судове засідання не прибули, про день, час та місце розгляду справи повідомлені, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи без участі відповідача, представник відповідача зазначив, що [PERSON] позовні вимоги підтримує та не заперечує проти їх задоволення. Суд ухвалив судове засідання проводити у відсутність сторони відповідача на підставі наявних у матеріалах справи доказах. Представник третьої особи у судовому засіданні позовні вимоги та висновок органу опіки та піклування підтримав, просить позов задовольнити. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин Батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , позивач по справі, та [PERSON] , відповідач по справі, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.14). 22.05.2023 Новозаводський районний суд м. Чернігова видав судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 20.04.2023 і до досягнення дитиною повноліття (а.с.16-17). На підставі вищезазначеного рішення старшим державним виконавцем Новозаводського відділу державної виконавчої служби м. Чернігів Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 08.09.2023 відкрито виконавче провадження [NUMBER] (а.с.18). Згідно розрахунку про стан заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні [NUMBER] станом на вересень 2023 року заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів становить 15 902,78 грн (а.с.19). Відповідно до пояснень позивача зазначений розмір заборгованості відповідачем погашений у примусовому порядку. Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігові від 10 липня 2023 року шлюб між сторонами розірвано та визначено місце проживання дитини разом з [PERSON] (а.с.11-13). Позивач разом із сином проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с.10, 15). За вказаною адресою також зареєстрована відповідач (а.с.38). Дана квартира належить на праві власності позивачу, що підтверджується копіями договору купівлі-продажу від 13.02.2014 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.27-32). Відповідно до акту обстеження умов проживання від 08.12.2023 за адресою: [ADDRESS] для виховання та розвитку дитини створені такі умови: місце для занять, відпочинку, продукти харчування, одяг, іграшки, книжки відповідного віку (а.с.92). Відповідно до довідки Чернігівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №35 від 18.10.2023 №01-25/2-473 [PERSON] є учнем 3-ж класу (а.с.20). Із витягу з інформаційно-аналітичної системи МВС України вбачається, що станом на 05.10.2023 позивач до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває (а.с.23). Копією виписки із медичної карти позивача підтверджується задовільний стан здоров`я останнього (а.с.21-22). Згідно з виписки про надходження по рахунку [PERSON] , позивач має стабільний дохід, загальна сума надходжень за період з 01.01.2023 до 18.10.2023 складає 150 320,57 грн (а.с.24-26). За інформацією Головного центру обробки спеціалізованої інформації Державної прикордонної служби України від 02.11.2023, відповідач 14.08.2023 перетнула державний кордон України в напрямку «виїзд» (а.с.46). Рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради №828 від 19.12.2023 затверджено висновок щодо доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.68-69). У судовому засіданні, у відповідності до ст. 171 СК України, з`ясовувалась думка малолітнього [PERSON] щодо його спілкування з матір`ю, який в присутності педагога суду пояснив, що в кінці березня 2022 року разом з матір`ю виїжджав за кордон, де проживав на протязі трьох місяців. За цей час мама знайшла іншого чоловіка. Потім приїхала бабуся та забрала його додому. Проживає разом з батьком. З мамою не хоче спілкуватися, оскільки у неї важкий характер. ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд із такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У частині першій статті 9 зазначеної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Забезпечення найкращих інтересів дитини - це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 Сімейного кодексу України). Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені статтею 150 СК України. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України). Частиною 3 статті 155 СК України передбачено, що відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення й розвитку; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до дитини та її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти тощо. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17. Відповідно до статей 79, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За обставинами даної справи встановлено, що малолітня дитина проживає разом з позивачем та перебуває на його утриманні. Відповідач наразі перебуває за кордоном. Відповідно до пояснень позивача, відповідач погасила заборгованість по аліментам у розмірі 15 902,78 грн. Умовою ухилення від обов`язків по вихованню дитини, як передбаченої п. 2. ч. 1 ст. 164 СК України підстави позбавлення батьківських прав, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків [PERSON] відносно своєї дитини в матеріалах справи відсутні. Не підтверджено належними доказами те, що до відповідача застосовувалися заходи впливу у вигляді попередження з боку органів поліції, адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування. Висновок №828 від 19.12.2023 щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (частини 5, 6 статті 19 СК України)». Також даний висновок він є недостатньо обґрунтованим. Суд, критично ставиться до повідомлених позивачем обставин і вважає, що дії сторін, у даному випадку, мають за мету не захист інтересів малолітньої дитини, а втілення в життя власних інтересів, спрямованих на досягнення певної мети. З приводу поданої представником відповідача до суду заяви про визнання позову суд дійшов наступного висновку. Як зазначив Касаційний цивільний суд у постанові від 25.05.2022 року у справі №675/2136/19 суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. У відповідності до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Заява, в якій відповідач погоджувалась з позовом, не може слугувати безумовною підставою для задоволення позову, з огляду на те, що відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства (ч. 3 ст. 155 СК України), та порушує права, свободи та не відповідає інтересам малолітнього [PERSON] , [INFO] . Подання лише заяви про визнання позову у справі про позбавлення батьківських прав не може бути підставою для звільнення позивача від обов`язку надання інших доказів на підтвердження наявності обставин, передбачених п.2 ч. 1 ст. 164 СК України для позбавлення батьківських прав. Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачем не надано доказів, які б давали достатньо підстав для застосування до відповідача такого крайнього заходу впливу, як позбавлення її батьківських прав щодо малолітнього сина, а тому в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав слід відмовити. Також суд зазначає, що небажання відповідача виконувати свої батьківські обов`язки щодо виховання сина (подана заява про визнання позову) суперечать ст.150 СК України, в зв`язку із чим вважає за необхідне попередити відповідачку про необхідність змінити ставлення до виховання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , поклавши при цьому на Управління (Службу) у справах дітей Чернігівської міської ради контроль за виконанням [PERSON] своїх батьківських обов`язків. V. Розподіл судових витрат Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України. За правилами ч. 1, 2 цієї статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Позивачем понесені та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 1 073,60 грн. Оскільки в задоволенні позову відмовлено повністю, відповідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed