Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-25 00:00:00

На розгляд Верховинського районного суду Івано - Франківської області 16.10.2023 року на підставі ухвали судді Івано - Франківського міського суду Івано - Франківської області від 07.09.2023 року поступили матеріали позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу в розмірі 1500 доларів США, що еквівалентно 40 245 гривень. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 09.08.2021 року він дав у борг відповідачу 1500 доларів США, що згідно з офіційним курсом валют НБУ станом на 09.08.2021 року становить 40 245 гривень, про свідчить боргова розписка. Відповідач зобов`язався повернути вказані кошти в термін до 10.10.2021 року. Станом на день подачі позову [PERSON] не віддав борг, чим порушив виконання свого зобов`язання. На неодноразові звернення з проханням повернути кошти, відповідач жодним чином не реагує. 04.11.2022 року безпосередньо позивачем вручено відповідачу під розписку претензію (вимогу про сплату боргу), про що свідчить підпис останнього на копії його претензії, однак станом на даний час відповідач жодним чином не відреагував. У зв`язку з простроченням відповідачем терміну виконання зобов`язання, а також уникненням мирного вирішення спору, позивач змушений звернутися до суду. Ухвалою суду від 17.10.2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом опублікування оголошення на офіційному сайті судової влади України (а.с. 61, 58) та направленням йому судових повісток, відзиву не подав, причини неявки суд не повідомив. Судова повістка на 13.11.2023 року, копія ухвали від 17.10.2023 року та копії позовних матеріалів, які адресовані відповідачу за його зареєстрованим місцем проживання, повернулися до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 35 - 39). Судові повістки на 05.12.2023 року, 28.12.2023 року, копія ухвали від 17.10.2023 року та копії позовних матеріалів, які адресовані відповідачу за його зареєстрованим місцем проживання, повернулися до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.31 -34, 53 - 56). Надалі судову повістка на 31.01.2024 року, адресовану за зареєстрованим місцем проживання, відповідач отримав 17.01.2024 року (а.с. 57), судову повістку на 26.02.2024 року, копію ухвали від 17.10.2023 року та копії позовних матеріалів, адресовані за зареєстрованим місцем проживання, відповідач також отримав 07.02.2024 року (а.с. 64). Позивач у судовому засіданні пояснив, що 09.08.2021 року він у присутності [PERSON] , який є адвокатом, позичив його колезі - [PERSON] грошові кошти в сумі 1500 доларів США. Вказані кошти позичив відповідачу, перебуваючи в його офісі в м.Івано-Франківськ, на прохання та у присутності [PERSON] . Відповідач у присутності свого колеги [PERSON] написав письмову розписку, зобо`язавшись повернути борг в строк до 10.10.2021 року. Позичав відповідач у нього зазначені кошти для особистих потреб, а не для бізнесу. Борг не повернув навіть на даний час, хоча ніколи не заперечував той факт, що він, тобто відповідач, позичив у нього, тобто позивача, вищезазначені кошти. Надалі 04.11.2022 року, перебуваючи в офісі відповідача, він, тобто позивач, вручив [PERSON] претензію про повернення боргу, про що останній підписався. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши здобуті та перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, приходить до такого висновку. Відповідно до ст.ст.11,14 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім, оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник надає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речі. Виходячи з положень ч. 2 ст. 1047 ЦК України, допускається пред`явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові Судової палати в цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 року № 6 -63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошей. У ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядок, що встановлені договором. За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як факт укладення договору та, зокрема, зміст умов договору, так і посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.08.2019 року в справі №369/3340/16-ц. Як вбачається з постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18), досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також давати оцінку всім наявним доказам і залежно від встановлених результатів - робити відповідні правові висновки. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 11.11.2015 року в справі №6-1967цс15, від 18.01.2017 року в справі №6-2789цс16 та постанові від 08.11.2020 року в справі № 61-6634св20. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Як встановлено та вбачається з матеріалів справи, між сторонами існує боргове зобов`язання, а саме [PERSON] , [INFO] , отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 1500 доларів США та зобов`язався повернути до 10.10.2021 року. Наведене підтверджується розпискою написаною відповідачем власноручно 09.08.2021 року (а.с. 3), а також отриманою ним претензією від 04.11.2022 року про сплату боргу за розпискою від 09.08.2021 року (а.с. 4). Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Крім того, в ст. 81 ЦПК України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд вважає доведеним що [PERSON] отримав від позивача [PERSON] грошові кошти в розмірі 1500 гривень згідно з розпискою від 09.08.2021 року та зобов`язався повернути їх в строк до 10.10.2021 року, однак не зробив цього. Відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 09.08.2021 року 1 доллар США становив 26,8346 гривень (а.с.5), в зв`язку з чим 1500 долларів США становить 40251,9 гривень, однак позивач звернувся з позовною заявою про стягнення з відповідача 1500 доларів США, що еквівалентно 40245 гривень, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про задоволення позову. У ст. 265 ЦПК України закріплено, що у рішенні суду зазначаються розподіл судових витрат. Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до ст. 141 ЦПК України, Так, згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. З урахуванням того, що позовні вимоги підлягають задоволенню, понесені позивачем судові витрати, в чапстині сплати судового збору необхідно покласти на відповідача. Від сторони позивача не поступали клопотання про стягнення з відповідача витрат, пов`язаних із розглядом справи. Враховуючи вищезазначене,

Outcome: approved