Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-13 00:00:00

У листопаді 2023 року позивач [PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до відповідача Білоцерківської міської ради, третя особа: [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, в якому просив, встановити факт проживання однією сім`єю, а саме, що [PERSON] [INFO] , постійно проживав з померлою [PERSON] , яка померла [INFO] , з 2008 року та по день її смерті. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він постійно проживає за адресою: [ADDRESS] . За даною адресою були зареєстровані та постійно проживали його батько [PERSON] , який помер [INFO] та його мачуха [PERSON] , яка померла [INFO] . [PERSON] та [PERSON] фактично проживали однією сім`єю, мали спільний бюджет, вели спільне господарство, мали спільні права та обов`язки (готування їжі, прибирання будинку, оплата комунальних послуг, купівля гардеробу, вирішення побутових питань). 04.09.2007 року [PERSON] зареєструвала з батьком заявника [PERSON] шлюб, про що зроблено актовий запис № 1294 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області. Таким чином, [PERSON] була для заявника мачухою. За спільного життя батька [PERSON] з [PERSON] , подружжя набуло у власність нерухоме майно у вигляді будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . [INFO] , [PERSON] (батько Заявника) помер. Після смерті батька позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 3/4 часток житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Після смерті батька, позивач взяв на себе зобов`язання доглядати за [PERSON] та проживав разом із нею однією сімєю за адресою [ADDRESS] , з травня 2008 року до моменту смерті [PERSON] , а саме [INFO] . Перебуваючи в похилому віці та хворобливому стані, ставлячись до позивача як до рідного сина та за час спільного проживання стала, як рідна мати. Позивач постійно піклувався за нею, вони мали спільний побут, проживали та вели спільне господарство, проводили дозвілля разом, здійснювали ремонт, через похилий вік мачухи остання перебувала на утриманні позивача. Так як стан здоров`я померлої різко погіршився, тому всі матеріальні потреби за її доглядом, в тому числі в медичних закладах, придбання ліків для підтримання її стану, та продуктів харчування, здійснював позивач, також він здійснював оплату комунальних платежів за адресою: [ADDRESS] , по особовому рахунку померлої [PERSON] . [INFO] , [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина. До спадкової маси входить: 1/4 частини будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Окрім позивача, інших спадкоємців у неї не має, оскільки батько заявника - її чоловік помер ще [INFO] . З метою оформлення спадкових прав, заявник звернувся до державного нотаріуса Третьої Білоцерківської державної нотаріальної контори Карпусь І.О. Розглянувши подані ним документи, державний нотаріус виніс постанову, про відмову в видачі свідоцтва про право на спадщину, яка залишилась після померлої [INFO] [PERSON] , оскільки відсутні документи, що підтверджують факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] . Також державний нотаріус усно роз`яснив, що заявник має право на спадкування за законом, як особа, яка проживала зі спадкодавцем однією сім`єю до часу відкриття спадщини. Такий факт проживання спадкоємців однією сім`єю зі спадкодавцем підтверджується рішенням суду, яке набрало законної сили про встановлення факту проживання спадкоємців однією сім`єю зі спадкодавцем. А тому, державний нотаріус пропонувала позивачу звернутись до суду з позовною заявою про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю. Тому враховуючи вищевикладені обставини у заявника не має можливості реалізувати свої спадкові права через органи нотаріату, оскільки виникла необхідність встановити факт проживання спадкоємців однією сім`єю зі спадкодавцем, а саме факт того, що [PERSON] проживав однією сім`єю зі спадкодавцем. Тому останній змушений звернутися до суду для встановлення даного факту. 28 серпня 2023 року, [PERSON] звернувся в рамках окремого провадження із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. В рамках судової справи № 357/10727/23 було встановлено факт наявності в померлої [PERSON] сина - [PERSON] та наявність заперечень від Білоцерківської міської ради, в зв`язку з чим, суд дійшов висновку про наявність спору про право, а отже дана справа має розглядатися в порядку позовного провадження. Також судом встановлено, що [PERSON] не звертався до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті матері. Із заявою про прийняття спадщини звернувся лише [PERSON] . Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.11.2023 року головуючим суддею визначено Кошеля Б.І. та матеріали передані для розгляду. Ухвалою судді від 04 грудня 2023 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Одночасно було постановлено витребувати у Третьої Білоцерківської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи (№ у спадковому реєстрі 70955000, номер у нотаріуса 311/2023), на ім`я спадкодавця [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , для приєднання до матеріалів справи. Судом 19.12.2023 року за вх..№58259 отримано від Третьої Білоцерківської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової № 311/2023 щодо майна померлої [INFO] [PERSON] . Ухвалою суду від 01 лютого 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явився, представника не направив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. В матеріалах справ наявна заява, в якій представник позивача - адвокат Чорний О.В. просив проводити розгляд справи у відсутності позивача та представника, позовні вимоги просив задовольнити. Відповідач в судове засідання представника не направив, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. В матеріалах справи наявна заява, в якій відповідач просив слухати справу без представника Білоцерківської міської ради за наявними матеріалами у справі на розсуд суду. Третя особа в судове засідання не з`явилася, представника не направила, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, заяви та клопотання до суду не направила, причини неявки суду не повідомила. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та надавши їм належну правову оцінку, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 3 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, судом встановлено, що 04.09.2007 року [PERSON] зареєструвала з [PERSON] шлюб, про що зроблено актовий запис № 1294 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області. [PERSON] є батьком позивача, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] була для [PERSON] мачухою. [INFO] [PERSON] (батько позивача) помер, що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 14 липня 2023 року. Після смерті батька позивач [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 3/4 часток житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Також, судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть та довідкою про причини смерті за №145 від 05.05.2015 року. Її поховання здійснював позивач, що підтверджується договором-замовлення на організацію та проведення поховання від 06.05.2015 року, актом здачі-приймання робіт №638 від 05.05.2015 року, квитанцією до прибуткового касового ордеру №1027 від 05.05.2015 року, видатковою накладною № 767 від 05.05.2016 року. Після смерті [PERSON] залишилась спадщина у вигляді 1/4 частини будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що вбачається з свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.04.2009 року реєстровий №5-1053 виданого державним нотаріусом Першої білоцерківської міської державної нотаріальної контори Вишняк О.А. 18 липня 2023 року позивач звернувся до Третьої білоцерківської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлої [INFO] [PERSON] . Державним нотаріусом Третьої білоцерківської державної нотаріальної контори Карпусь І.П. 19.07.2023 року було винесено постанову, про відмову в видачі свідоцтва про право на спадщину, яка залишилась після померлої [INFO] [PERSON] , оскільки відсутні документи, що підтверджують факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до витягу з реєстру Білоцерківської міської міської територіальної громади від 17.07.2023 року за № 15.2-03/13712, за адресою [ADDRESS] станом на 04.05.2015 року зареєстровано 2 особи: [PERSON] , [INFO] , дата реєстрації 22.08.2003 року та [PERSON] , [INFO] , дата реєстрації 02.04.2015 року. Згідно акту про фактичне проживання від 31.08.2023 року за №112, складеного КП БМР ЖЕК №1, за участю власника майна [PERSON] та свідків - [PERSON] , [PERSON] , у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] проживає з травня 2008 року по теперішній час. Також судом встановлено, що [PERSON] 11.05.2008 року уклав договір про надання соціальних послуг з догляду та утримання з [PERSON] , предметом якого було забезпечення надання [PERSON] , [INFO] , котра є мачухою Замовника соціальних послуг з догляду та утримання у період відсутності Замовника у місті. Відповідно до ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 листопада 2023 року у справі №357/10727/23, [PERSON] звернувся в рамках окремого провадження із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. В рамках судової справи № 357/10727/23 було встановлено факт наявності в померлої [PERSON] сина - [PERSON] та наявність заперечень від Білоцерківської міської ради, в зв`язку з чим, суд дійшов висновку про наявність спору про право, а отже дана справа має розглядатися в порядку позовного провадження. Також судом було встановлено, що [PERSON] не звертався до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті матері. Із заявою про прийняття спадщини звернувся лише [PERSON] . При вирішенні даних вимог суд виходить із наступного. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживає разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Згідно із ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з дня відкриття спадщини. За змістом ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно із п.23 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. В п.9 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 роз`яснено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, факту прийняття спадщини відповідно до ст. 549 ЦК. Щодо встановлення факту прийняття спадщини, то, враховуючи положення статей 1268, 1269 ЦК, мова може йти лише про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо спадкові правовідносин виникли після набрання чинності ЦК (після 1 січня 2004 року). При встановленні судами факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до дня смерті (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати положення ст. 3 СК, відповідно до якої сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, а також те, що сім`я створюється на підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.2 ст.3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5- рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення, оскільки судом встановлено факт проживання однією сім`єю, а саме, що [PERSON] , [INFO] , постійно проживав з померлою [PERSON] , яка померла [INFO] , з 2008 року та по день її смерті Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Outcome: approved