Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-21 00:00:00

У січні 2024 року до Носівського районного суду Чернігівської області надійшла позовна заява позивачів [PERSON] , [PERSON] до Мринської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування та як за членами колгоспного двору. Позовні вимоги позивачі мотивували тим, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] має статус колгоспного двору. На момент ліквідації колгоспних дворів у домоволодінні були зареєстровані: [PERSON] - голова колгоспного двору, [PERSON] - дружина голови колгоспного двору, [PERSON] - дочка голови колгоспного двору, [PERSON] - син голови колгоспного двору. Після ліквідації колгоспних дворів власники будинку не отримали свідоцтв та не зареєстрували права власності на житловий будинок у встановленому законом порядку. [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з фактично належної їй 1/4 частини вищевказаного житлового будинку. До майна померлої [PERSON] Носівською районною державною нотаріальною конторою Чернігівської області була заведена спадкова справа № 218/2018, єдиним спадкоємцем за законом є позивач [PERSON] [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з вищевказаного житлового будинку. Позивач [PERSON] як спадкоємець за законом 02 грудня 2022 року в межах спадкової справи, заведеної після померлого [PERSON] , уклала договір про поділ спадкового майна між спадкоємцями за законом, а саме: [PERSON] та [PERSON] , який посвідчено [PERSON] , державним нотаріусом Носівської державної нотаріальної контори Чернігівської області. За даним договором [PERSON] переходить житловий з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , який належав спадкодавцю як голові колгоспного двору. У видачі свідоцтва про право на спадщину на вищевказаний житловий будинок позивачеві [PERSON] було відмовлено у зв`язку з тим, що будинок відносився до категорії колгоспних дворів і на даний час змінити статус колгоспного двору неможливо. Одночасно позивачеві роз`яснено про можливість оформлення спадкових прав у судовому порядку. Позивачі також зверталися до органу реєстрацію речового права з метою реєстрації за кожним з них як за членом колгоспного двору права власності на 1/4 частки у спірному домоволодінні. Однак державним реєстратором речових прав на нерухоме майно Ніжинської РДА відмовлено у здійсненні державної реєстрації. Саме тому позивачі просили судовим рішенням визнати за: - [PERSON] право власності на 1/4 частини житлового будинку [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] ; - [PERSON] право власності на 1/4 частини житлового будинку [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] ; - [PERSON] право власності на 1/4 частини житлового будинку [ADDRESS] , як за членом колгоспного двору; - [PERSON] право власності на 1/4 частини житлового будинку [ADDRESS] , як за членом колгоспного двору. Ухвалою судді від 09 січня 2024 року відкрито провадження в цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 22 лютого 2024 року. У підготовче судове засідання позивачі не з`явилися, але до початку підготовчого судового засідання подали до суду заяву, у якій указали, що вони підтримують позовні вимоги в повному обсязі, наполягають на їх задоволенні, та просили розглянути справу без їх участі (а. с. 46а). Представник відповідача Мринської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області в підготовче судове засідання не з`явилася, але до початку підготовчого судового засідання подала до суду заяву, у якій указала, що Мринська сільська рада визнає позовні вимоги та просить розглянути цивільну справу без участі свого представника (а. с. 63). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд проводить підготовче судове засідання за відсутності учасників справи та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідачем визнано позов. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши й дослідивши матеріали справи, суд робить нижченаведений висновок. Судом установлено, що домогосподарство [ADDRESS] відноситься до типу колгоспного двору, головою якого є [PERSON] . Станом на 15 квітня 1991 року зареєстрованими в ньому значаться [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується копією довідки виконавчого комітету Мринської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області № 174/03-08 від 09 травня 2023 року (а. с. 25), копією свідоцтва на право власності на домоволодіння від 20 лютого 1991 року, виданого виконавчим комітетом Носівської районної Ради народних депутатів (а. с. 26). У п. 6 Постанови № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» Пленум ВСУ роз`яснює, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. З матеріалів справи вбачається, що станом на 15 квітня 1991 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не втратили право на вказане домоволодіння, їхні частки в майні, яке належало ліквідованому колгоспному двору, є рівними. Отже, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] як членам ліквідованого колгоспного двору належало по 1/4 частини житлового будинку по [ADDRESS] , але після ліквідації колгоспних дворів вони не отримали свідоцтв та у встановленому законом порядку не зареєстрували своє право власності на цей будинок. [INFO] в м. Чернігів померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 11). Після її смерті відкрилася спадщина на 1/4 частини житлового будинку по [ADDRESS] , яка належала їй як члену ліквідованого колгоспного двору. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За життя [PERSON] заповіту не складала, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 62). Отже, спадкування після її смерті здійснюється за законом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. [PERSON] є дочкою померлої [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а. с. 18) та копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] (а. с. 19). Отже, [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що Носівською районною державною нотаріальною конторою Чернігівської області до майна померлої [PERSON] заведено спадкову справу за № 218/2018, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а. с. 60-61). Згідно з копією спадкової справи на день своєї смерті [PERSON] була зареєстрована в [ADDRESS] , разом з нею був зареєстрований [PERSON] . Спадщину після смерті [PERSON] прийняла дочка [PERSON] , подавши до нотаріальної контори в установлений законодавством шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини. Чоловік померлої [PERSON] відмовився від прийняття спадщини після смерті дружини, подавши до нотаріальної контори в установлений законодавством шестимісячний строк заяву про відмову від прийняття спадщини. [PERSON] отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а. с. 56-59). [INFO] в с. Мрин Носівського району Чернігівської області помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 12). Після його смерті відкрилася спадщина на 1/4 частини житлового будинку по [ADDRESS] , яка належала йому як члену ліквідованого колгоспного двору. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За життя [PERSON] заповіту не складав, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 54). Отже, спадкування після його смерті здійснюється за законом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. [PERSON] є дочкою померлого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а. с. 18) та копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] (а. с. 19). Отже, [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] . Судом встановлено, що Носівською районною державною нотаріальною конторою Чернігівської області до майна померлого [PERSON] заведено спадкову справу за № 361/2021, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а. с. 52-53). Згідно з копією спадкової справи до майна померлого [PERSON] на день своєї смерті [PERSON] був зареєстрований в [ADDRESS] один. Спадщину після смерті [PERSON] прийняли його дочки [PERSON] та [PERSON] , подавши до нотаріальної контори в установлений законодавством шестимісячний строк заяви про прийняття спадщини. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] , немає. 22 грудня 2022 року між вищевказаними спадкоємцями першої черги за законом укладено договір про поділ спадкового майна, посвідчений Киреєвою Л.М., державним нотаріусом Носівської державної нотаріальної контори Чернігівської області, відповідно до умов якого [PERSON] перейде у спадщину як спадкоємцю за законом першої черги житловий будинок [ADDRESS] (а. с. 48-51). Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Судом установлено, що позивач [PERSON] зверталася до Носівської державної нотаріальної контори Чернігівської області з метою оформлення спадкових прав на житловий будинок [ADDRESS] , що належав [PERSON] як голові колгоспного двору та [PERSON] . Нотаріус відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказане майно у зв`язку з тим, що в матеріалах спадкової справи відсутні документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії, що підтверджується копією постанови державного нотаріуса Носівської державної нотаріальної контори Чернігівської області Киреєвої Л.М. № 845/02-31 від 17 грудня 2022 року (а. с. 9). Окрім того, судом установлено, що позивачі [PERSON] , [PERSON] також зверталися до державного реєстратора прав на нерухоме майно Ніжинської РДА Чернігівської області Походні С.М. з метою реєстрації за ними права власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Однак, їм було відмовлено в державній реєстрації права власності, оскільки відповідно до ст. 120 ЦК УРСР (у ред. 1963 р.) зазначений житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами належав колишньому колгоспному двору, а реєстрація права власності на такий об`єкт нерухомого майна як колгоспний двір законодавством не передбачена, що підтверджується рішенням про відмову в проведенні реєстраційних дій № 67744233 від 25 травня 2023 року (а. с. 10). Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Матеріали справи підтверджують, що на будинок [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами виготовлена технічна документація, відповідно до якої загальна площа будинку становить 60,40 кв. м, житлова площа - 22,10 кв. м (а. с. 27, 28). Згідно з ч. 2 ст. 318 ЦК України усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, зокрема, шляхом визнання права. Ураховуючи встановлені обставини та вищенаведені правові норми, суд робить висновок, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачами до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачам з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ними при поданні позову. При зверненні до суду позивач [PERSON] сплатила судовий збір у сумі 2147,20 грн., що підтверджується відповідними фіскальними чеками (а. с. 6, 7), а позивач [PERSON] - у сумі 1073,60 грн., що підтверджується відповідними фіскальним чеком (а. с. 8) Ураховуючи, що заява представника відповідача про визнання позову подана до початку розгляду справи по суті, суд уважає за необхідне повернути позивачам з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ними при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved