Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-20 00:00:00

У серпні 2023 року позивач звернулась в суд з позовом до відповідачів про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Свої вимоги мотивує тим, що на підставі ордеру № 086392 від 25 жовтня 1990 року, виданого ЖБК «Більшовик-7», її чоловіку [PERSON] та його членам родини була надана у користування квартира [ADDRESS] . Відповідно до ордеру склад сім`ї: [PERSON] , [PERSON] (дружина), [PERSON] (син), [PERSON] (син). 01 червня 1998 року рішенням ЖБК «Більшовик-7» [PERSON] прийнято до членів кооперативу замість її чоловіка у зв`язку з його смертю. 27 вересня 2007 року між її сином [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, від якого у них народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . З народження відповідачі зареєстровані у квартирі [ADDRESS] . Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 08 грудня 2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, визначено місце проживання дітей [PERSON] та [PERSON] з їх матір`ю [PERSON] [PERSON] з 26 березня 2007 року проживає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . З 01 грудня 2007 року та по сьогоднішній день відповідачі не проживають у квартирі [ADDRESS] . 20 вересня 2018 року відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 01 жовтня 2018 року за [PERSON] було зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] . 22 лютого 2022 року [PERSON] зареєстрував своє місце проживання за адресою: [ADDRESS] та за власною заявою був знятий з реєстрації у квартирі [ADDRESS] . Вважає, що відповідачі втратили право користування житлом, оскільки не проживають в спірній квартирі без поважних причин, їх батьки також не проживають у квартирі та не зареєстровані у ній. Просить суд ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 24 серпня 2023 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 15 вересня 2023 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. Позивач у судове засідання не з`явилась, її представник подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутність, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись. Суд за письмовою згодою представника позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Треті особи у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись. У матеріалах справи міститься заява представника Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації Служба у справах дітей, з якої вбачається, що вона просить розглядати справу у її відсутність та при розгляді справи врахувати інтереси дітей (а.с. 76-78). З заяви третьої особи [PERSON] вбачається, що він не заперечує проти зняття з реєстрації його дітей (відповідачів) у квартирі [ADDRESS] . Зазначає, що це не порушує права його дітей, оскільки вони не проживають у цій квартирі та мають інше фактичне місце проживання, визначене рішенням суду. Просить суд розглядати справу у його відсутність (а.с. 84-85). Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що на підставі ордеру № 086392 від 25 жовтня 1990 року, виданого ЖБК «Більшовик-7», [PERSON] та його членам родини була надана у користування квартира [ADDRESS] (а.с. 25). Відповідно до ордеру склад сім`ї: [PERSON] (чоловік), [PERSON] (дружина), [PERSON] (син), [PERSON] (син). 01 червня 1998 року рішенням ЖБК «Більшовик-7» [PERSON] прийнято до членів кооперативу замість її чоловіка у зв`язку з його смертю (а.с. 26). 27 вересня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб (а.с. 38), від якого у них народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] (а.с. 37), та [PERSON] , [INFO] (а.с. 36). З народження відповідачі зареєстровані у квартирі [ADDRESS] , що підтверджується довідкою ЖБК «Більшовик-7» (а.с. 27). Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 08 грудня 2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, визначено місце проживання дітей [PERSON] та [PERSON] з їх матір`ю [PERSON] (а.с. 39). З позову вбачається, що [PERSON] з 26 березня 2007 року проживає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . 22 лютого 2022 року [PERSON] зареєстрував своє місце проживання за адресою: [ADDRESS] та за власною заявою був знятий з реєстрації у квартирі [ADDRESS] (а.с. 35). З позову вбачається, що з 01 грудня 2007 року та по сьогоднішній день відповідачі не проживають у квартирі [ADDRESS] , їх батьки ніякого відношення до квартири не мають. Згідно зі ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до частин 4, 5 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Згідно з частинами 1, 2 ст. 43 ЖК України громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості. Порядок визначення черговості надання громадянам жилих приміщень встановлюється цим Кодексом та іншими актами законодавства України. На підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення (ч. 1 ст. 58 ЖК України). Згідно з ч. 1 ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Відповідно до ч. 1 ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Згідно з ч. 1 ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, встановлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення (ч. 1 ст. 116 ЖК України). Системний аналіз положень вказаних статей дає підстави для висновку, що закон визначає такі підстави для набуття права користування приміщеннями, віднесеними до державного або громадського житлового фонду: отримання ордеру, укладення договору найму або вселення як члена сім`ї наймача. У разі відсутності однієї із вказаних підстав у особи, яка вселилась до жилого приміщення державного або громадського житлового фонду, вона вважається такою, що самоправно його зайняла. Статями 98, 99 ЖК України визначено правовий статус тимчасових мешканців жилого приміщення, та визначено, що вони не набувають самостійного права на займане жиле приміщення незалежно від тривалості проживання. Неповнолітні діти набувають прав на користування житлом лише у разі набуття такого права батьками або законними представниками. У разі втрати цього права батьками або законними представниками правові наслідки поширюються і на неповнолітніх дітей. Оскільки статус тимчасових мешканців не дає самостійного права на жиле приміщення, то діти цих осіб прав на займане житло теж не набувають, а у випадках самоправного зайняття жилого приміщення, обов`язок виселення без надання іншого жилого приміщення поширюється і на неповнолітніх дітей осіб, які його самовільно зайняли. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16 лютого 2023 року у справі № 754/3269/20. 20 вересня 2018 року відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 01 жовтня 2018 року за [PERSON] було зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] (а.с. 33). Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. На підтвердження своїх доводів щодо відсутності відповідачів у спірній квратирі більше одного року, позивач посилається на письмові докази. У матеріалах справи міститься довідка ЖБК «Більшовик-7» від 30 липня 2023 року, з якого вбачається, що з 01 грудня 2017 року у квартирі [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] не проживають, а проживають зі своєю матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] з 01 грудня 2017 року до тепер (а.с. 27). Оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що відповідачі не проживають у спірній квартирі більше одного року без поважних причин, а тому вимога про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житлом підлягає задоволенню. З огляду на наведене, позовна заява підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову, стягненню з відповідачів на користь позивача підлягає 2147 гривень 20 копійок судового збору, по 1073 гривні 60 копійок з кожного.

Outcome: approved