Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-15 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] в якому просить припинити стягнення з неї аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , які проводяться відповідно до рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 28.12.2020 у цивільній справі №350/1424/20 та відкликати виконавчий лист, виданий Рожнятівським районним судом по справі №350/1424/20 на підставі рішення суду від 28.12.2020 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] , аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі по 2500 гривень щомісячно, починаючи з 03 грудня 2020 року і до повноліття дитини. Стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі. В основу своїх позовних вимог позивачка зіслалася на те, що згідно рішення Рожнятівського районного суду від 28.12.2020 позов [PERSON] до [PERSON] про зупинення стягнення аліментів на утримання дитини, задоволено частково. Вирішено стягувати з неї [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі по 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень щомісячно, починаючи з 03 грудня 2020 року і до повноліття дитини. Відкликано виконавчий лист, виданий Рожнятівським районним судом по справі №2/0913/1438/11 номер провадження 2/748/11 на підставі рішення суду від 21.07.2011 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] , аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі по 1000 (ода тисяча) грн. щомісячно. Приймаючи таке рішення суд виходив з того, що згідно рішення Рожнятівського районного суду від 15.09.2020, яке набрало законної сили 03.12.2020 син сторін [PERSON] залишений на проживанні з батьком та проживає разом з ним. На даний час син [PERSON] , [INFO] досяг чотирнадцятирічного віку, він визначився що хоче проживати разом з нею та своїми сестрами [PERSON] , 2013 року народження та [PERSON] , 2015 року народження, і на даний час він проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. За таких обставин, з часу проживання сина [PERSON] разом з нею, відсутні підстави для стягнення з неї аліментів на утримання сина. Посилаючись на наведене, просить задовольнити позов. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] адвокат Родіков І.С. позовні вимоги підтримав повністю з підстав викладених у позовній заяві, просив позов задоволити. Крім цього вказав, що неповнолітній син сторін [PERSON] , не проживає разом з відповідачем з 10 жовтня 2023 року, тому саме з цього періоду необхідно припинити стягнення з позивачки [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник адвокат Халус М.М. проти позову заперечили. [PERSON] пояснив, що їхній з позивачкою неповнолітній син [PERSON] , [INFO] з 10.10.2023 разом з ним не проживає, так як позивачка не зважаючи на рішення Рожнятівського районного суду від 15.09.2020, яким сина [PERSON] залишено на проживанні разом з ним, без його на те дозволу та відома вивезла останнього за кордон. З даного приводу він звернувся в поліцію. Вважає що син повинен проживати разом з ним, а тому в задоволенні позовних вимог просив відмовити. Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, встановив таким чином наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд зобов`язаний поважати честь і гідність усіх учасників судового процесу і здійснювати правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних та інших ознак ( ст.6 ЦПК України). Відповідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що позивачка та відповідач є батьками неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідно до рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 28 грудня 2020 року було постановлено окрім іншого стягувати із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі по 2500 грн., щомісячно (а.с.6-9). 11.09.2021 [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] , після реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 11.09.2021 року (а.с.5). Відповідно до нотаріально засвідченої заяви [PERSON] від 09.10.2023, остання надала свою згоду та не заперечила на виїзд її сина [PERSON] з України на постійне місце проживання в Республіку Чехія, де вона буде представляти його інтереси, супроводжуватиме на нестиме відповідальність за життя та здоров`я свого сина (а.с.29). В матеріалах справи наявна нотаріально засвідчена заява [PERSON] , [INFO] від 09.10.2023, де останній вказав, що не заперечує щодо його виїзду на постійне місце проживання в Республіку Чехія в супроводі матері [PERSON] , яка буде супроводжувати його в цих поїздках та за кордоном (а.с.30). Ураховуючи положення ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.7 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 141 СК України, батьки мають рівні права і обов`язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання. Згідно до § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олссон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. При розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (п.п. 3, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України). За змістом ст. 181 СК України аліментами є кошти на утримання дитини, які присуджуються за рішенням суду до стягнення з одного з батьків дитини на користь того з батьків, разом з яким проживає дитина. Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом, а ст. 273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів. Згідно зі ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд, може, звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у ст.ст. 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України) та на підставі припинення сплати аліментів. Відтак, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. Відповідно до ст. 188 СК України батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відповідно до п. 17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Неповнолітній син сторін [PERSON] досяг віку з якого може самостійно визначати місце свого проживання, і він визначився з таким рішенням, тобто вирішив з 10.10.2023 проживати разом із матір`ю [PERSON] та фактично перебуває на її утриманні, вказане свідчить про суттєву зміну обставин, що були підставою для стягнення аліментів з позивачки. Таким чином, на даний час відсутні підстави для стягнення із позивачки на користь відповідача аліментів на утримання сина, який не проживає з батьком, що суперечить цільовому призначенню аліментів, за рахунок яких повинна утримуватись дитина. При встановлених обставинах справи, виходячи з принципу розумності та справедливості, враховуючи рівний обов`язок обох батьків щодо утримання дітей, враховуючи зміну обставин, а саме не проживання дитини з батьком, суд вважає, що позовні вимоги слід задоволити та припинити стягнення аліментів на підставі рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 28.12.2020, справа №350/1424/20, починаючи з часу проживання неповнолітньої дитини разом з позивачкою, а саме з 10.10.2023. Позивачка при зверненні до суду з даним позовом звільнена від сплати судового збору на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір», а тому, враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України, судовий збір в розмірі 1211,20 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved