Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-21 00:00:00

19.09.2023 року керівник Баштанської окружної прокуратури Миколаївської області, в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач [PERSON] , який є громадянином російської федерації на підставі свідоцтва про право на спадщину серія та номер: НОК 126822, р.№ [NUMBER] , виданого 23.12.2019 року приватним нотаріусом Баштанського районного нотаріального округу Миколаївської області, набув право власності на земельну ділянку в порядку спадкування із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із кадастровим номером 4820684600:01:000:1483, площею 0,13 га, яка знаходиться на території Баштанської ОТГ, Баштанського району, Миколаївської області. Відповідач 23.12.2019 року зареєстрував право власності на дану земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Також встановлено, що відповідач [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину серія та номер: НОК 126823, р.№ [NUMBER] , виданого 23.12.2019 року приватним нотаріусом Баштанського районного нотаріального округу Миколаївської області, набув право власності на земельну ділянку в порядку спадкування із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із кадастровим номером 4820684600:01:000:1367, площею 0,01 га, яка знаходиться на території Баштанської ОТГ, Баштанського району, Миколаївської області. Відповідач 23.12.2019 року зареєстрував право власності на дану земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Разом з тим, Баштанською окружною прокуратурою виявлено порушення статей 13,14,41 Конституції України, статей 80,81,145 Земельного кодексу України при володінні відповідачем зазначеними земельними ділянками, а саме не відчуження їх упродовж року після набуття права власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення, що на думку прокурора є підставою для припинення права власності відповідача на вказані земельні ділянки шляхом їх конфіскації на користь держави. Ухвалою судді Баштанського районного суду Миколаївської області від 19.09.2023 року провадження у зазначеній справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін по справі. Ухвалою Баштанського районного суду Миколаївської області від 21.09.2023 року в порядку забезпечення позову накладено арешт на вищевказані земельні ділянки. Прокурор позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити з підстав, викладених в позові. Представник Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області в судове засідання не з`явився. Від нього надійшла заява про розгляд справи у його відсутність та підтриманя позову, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Про день, час та місце судового засідання повідомлений вчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Враховуючи наведене, з урахуванням положень ст.ст. 280,281 ЦПК України, суд ухвалив про заочний розгляд справи. Суд, вивчивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено наступне. Згідно копій свідоцтв про право на спадщину серія та номер: НОК 126823 р.№ 989 та 126822 р.№ 988 від 23.12.2019 року, [PERSON] після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , успадкував земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із кадастровими номерами 4820684600:01:000:1483, площею 0,13 га, та кадастровим номером 4820684600:01:000:1367, площею 0,01 га, які знаходяться на території Пісківської сільської ради, Баштанського району, Миколаївської області. Відповідач [PERSON] є громадянином російської федерації, що підтверджується відомостями про власника земельної ділянки, наявними в інформаційних довідках №344333490 та №344333696 від 28.08.2023 року про інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, повідомленням Управління ДМС України в Миколаївській області від 18.04.2023 року за №4801.3.1-2833/48.1-23 на запит Баштанської окружної прокуратури Миколаївської області від 13.04.2023 року №52/2-1920 вих.-23, а також копією паспорта громадянина російської федерації на ім`я відповідача. Відповідно до інформаційної довідки №344333490 від 28.08.2023 року про інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 23.12.2019 року зареєстровано право власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 4820684600:01:000:1483, площею 0,13 га, (номер відомостей про речове право 34826817 на підставі рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Баштанського районного нотаріального округу Миколаївської області Горбенко О.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 50420918 від 23.12.2019 року. Державну реєстрацію права приватної власності на земельну ділянку здійснено на підставі свідоцтва про право на спадщину серія та номер: 988, виданого 23.12.2019 року приватним нотаріусом Баштанського районного нотаріального округу Миколаївської області Горбенко О.О. Відповідно до інформаційної довідки №344333696 від 28.08.2023 року про інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 23.12.2019 року зареєстровано право власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 4820684600:01:000:1367, площею 0,01 га (номер відомостей про речове право 34828010 на підставі рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Баштанського районного нотаріального округу Миколаївської області Горбенко О.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 50422269 від 23.12.2019 року. Державну реєстрацію права приватної власності на земельну ділянку здійснено на підставі свідоцтва про право на спадщину серія та номер: 989, виданого 23.12.2019 року приватним нотаріусом Баштанського районного нотаріального округу Миколаївської області Горбенко О.О. Підставою звернення до суду з позовом про припинення права приватної власності на земельні ділянки шляхом їх конфіскації є на думку прокурора виявлені факти порушення статей 13,14,41 Конституції України, статей 80,81,145 Земельного кодексу України при володінні [PERSON] спірними земельними ділянками. Особливості правових підстав набуття та припинення права власності на об`єкти нерухомого майна іноземцями встановлені нормами розділу V Закону України «Про міжнародне приватне право», положеннями Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України. Відповідно до ч.1 ст. 38 Закону України «Про міжнародне приватне право» право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом. Згідно з ч. 1 ст. 39 Закону України «Про міжнародне приватне право» виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначається правом держави, у якій відповідне майно перебувало в момент, коли мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для виникнення або припинення права власності та інших речових прав, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Таким чином, враховуючи, що спірні земельні ділянки, які належать до нерухомого майна, знаходяться на території України, на них поширюється дія законодавства України. Положення статей 13, 14 Конституції України визначають, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави. Суб`єктами права приватної власності на землю згідно зі статтею 80 Земельного кодексу України визначено громадян України та юридичних осіб. Проте з урахуванням змісту частини другої статті 81 та інших норм Земельного кодексу України суб`єктами права приватної власності на землю визнаються також іноземні громадяни та особи без громадянства. Зокрема, іноземні громадяни та особи без громадянства відповідно до частини другої статті 81 Земельного кодексу України можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Згідно із частиною третьою статті 81 Земельного кодексу України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини. Відповідно до частини п`ятої статті 22 Земельного кодексу України набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог статті 130 цього Кодексу, а саме: іноземцям, особам без громадянства та юридичним особам заборонено набувати частки у статутному (складеному) капіталі, акції, паї, членство у юридичних особах (крім як у статутному (складеному) капіталі банків), які є власниками земель сільськогосподарського призначення. Одночасно за змістом частини четвертої статті 81 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. У разі невиконання цієї вимоги настають наслідки, передбачені частинами другою, четвертою статті 145 Земельного кодексу України, а саме, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Пунктом 10 частини першої статті 346 Цивільного кодексу України визначено конфіскацію як одну з підстав припинення права власності. Згідно із статтею 356 Цивільного кодексу України до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом. Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно, крім випадків, визначених законом. Обсяг та порядок конфіскації майна встановлюються законом. Частиною п`ятою статті 41 Конституції України визначено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно із частиною 1 «Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 №15 Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади який реалізує державну політику у сфері державного нагляду (контролю) зокрема, в агропромисловому комплексі в частині дотримання вимог земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів. Таким чином, враховуючи зазначені положення законодавства саме Головне управління Держгеокадастру в Миколаївській області є уповноваженим органом щодо здійснення державного нагляду (контролю) в частині дотримання вимог земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності та в даному випадку, з урахуванням частин другої та четвертої статті 145 Земельного кодексу України, звернення до суду із позовом про конфіскацію земельної ділянки. Так, статтею 131-1 Конституції України на прокуратуру покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. В даному випадку порушення інтересів держави полягає в тому, що [PERSON] , який є громадянином російської федерації порушив визначену статтями 13, 14, 41 Конституції України, статтями 80, 81, 145 Земельного кодексу України процедуру використання земельних ділянок сільськогосподарського призначення та як іноземний громадянин не відчужив їх упродовж року після набуття права власності. На даний час він без перешкод володіє спірними земельними ділянками на території України. Правовий висновок щодо застосування частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 року у справі № 912/2385/18. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права (ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Так, за пунктами 76-77 зазначеної постанови Великої Палати Верховного Суду прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Згідно із пунктом 80 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 року по справі № 912/2385/18 невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо. У зв`язку із вищезазначеним, в даному випадку представництво інтересів держави в суді здійснюється прокурором, який виконує субсидіарну роль, щоб ці інтереси не залишились незахищеними. Зазначене повністю відповідає практиці Європейського суду з прав людини та узгоджується із правовими позиціями Верховного суду. Щодо правомірності та пропорційності втручання прокурора у право власності відповідача необхідно враховувати наступне. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу доКонвенції про захист прав людини і основоположних свобод, «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів». У практиці ЄСПЛ (зокрема рішення у справах «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986 року, «Щокін проти України» від 14.10.2010 року, «Сєрков проти України» від 07.07.2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23.11.2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22.01.2009 року, «Трегубенко проти України» від 02.11.2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини (далі Перший протокол), а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Так, звернення прокурора з вказаним позовом є законним, оскількист. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» наділено прокурора правом на звернення до суду за захистом інтересів держави у випадку коли захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження. Оскільки Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області, яке здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю, самостійно не реалізувало процесуальне право на подання позову про конфіскацію земельної ділянки, то наявні підстави для представництва прокурором інтересів держави в суді, що узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 26.05.2020 року по справі №912/2385/18. Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільний», «публічний» інтерес, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Звернення прокурора з вказаним позовом до суду беззаперечно переслідує «суспільний», «публічний» інтерес, оскільки реагування прокурора у даному випадку спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання законності використання іноземним громадянином земельної ділянки сільськогосподарського призначення, яке відбувається з порушенням вимог чинного законодавства. Окрім того, втручання держави шляхом пред`явлення прокурором цього позову та ухвалення судом відповідного рішення відповідає принципу «пропорційності», який передбачає дотримання справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними із втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання (рішення ЄСПЛ у справах «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982 року, «Новоселицький проти України» від 11.03.2003 року, «Федоренко проти України» від 01.06.2006 року). Отже, за відсутності добровільного відчуження іноземним громадянином [PERSON] протягом року після набуття права власності та по теперішній час земельних ділянок сільськогосподарського призначення, право власності на них підлягає припиненню шляхом їх конфіскації за рішенням суду на користь держави, а самі земельні ділянки продажу на земельних торгах, відповідатиме нормам чинного законодавства. Зазначений спосіб захисту прав відповідає положенням ч. 4 ст.81, ч.ч. 2, 4 ст.145 ЗК України. Задоволення такого позову призведе до відновлення порушених прав та законних інтересів держави, виходячи з того, що стан збереження земель сільськогосподарського призначення має загальнонаціональне значення. За встановлених обставин, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки встановлені судом обставини свідчать, що відповідач, будучи громадянином російської федерації, протягом року після набуття права власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення, в порушення ч. 4 ст. 81, ст. 145 Земельного кодексу України, не відчужив їх. Відповідно до ст.141 ЦПК України, із відповідача на користь Миколаївської обласної прокуратури підлягають стягненню понесені судові витрати по оплаті судового збору в загальному розмірі 6710 грн. (5368 грн. - за пред`явлення позову та 1342 грн. - заяви про забезпечення позову). На підставі викладеного,

Outcome: approved