Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-14 00:00:00

Позивач, в інтересах та від імені якої діє адвокат Лукавський І.А., звернулась до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] в якому просить визнати за нею право власності на 1/2 частку житлового будинку [ADDRESS] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбу з 23 травня 1982 року по 09 вересня 2008 року із [PERSON] , який помер [INFO] . В 1986, після отримання будівельного паспорту ними розпочато будівництво житлового будинку, на той час, [ADDRESS] . Даний будинок був віднесений до категорії робітничих дворів, оскільки ні вона, ні чоловік не працювали в колгоспі і не були його членами. Даний будинок вони збудували в 1989 році, який мав житлову площу 35,2 м.кв., загальну площу 75,8 м.кв. Як станом на 1986 рік так і станом на 1991 рік склад робітничого двору був наступний: голова двору - [PERSON] , вона як дружина, їхні діти - [PERSON] , [PERSON] , баба чоловіка - [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яку прийняли спадкоємці першої черги - син та дочка. Вже після смерті [PERSON] їй стало відомо, що останній в 2018 році без будь яких на то законних підстав зареєстрував на себе право власності на весь житловий будинок [ADDRESS] , в якому проживає вона та їхня донька [PERSON] із своєю сім`єю. При реєстрації права власності [PERSON] надав реєстратору тільки довідку про зміну поштової адреси, а не правовстановлюючі документи. Даний будинок належав їй та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Незважаючи на розірвання шлюбу, позивач продовжувала проживати у збудованому ними будинку, тобто жодне її право на майно спільної сумісної власності подружжя не порушувалось, то ж вона не зверталась до суду із позовом про поділ майна подружжя. За вказаних обставин, змушена звернутися до суду з метою захисту свого права, оскільки нерухоме майно було нажите в період шлюбу, то відповідно до положень ст.22,28,29 КпШС УРСР (України) вона має право на половину майна. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі, зазначив, що мирно спір не можливо вирішити із за неприязних обставин, які склалися в даній сім`ї. Порушено право власності позивачки на частину будинку, яка їй належить на праві спільної власності, та оскільки [PERSON] помер, тому вона змушена звернутися до суду про визнання права власності на частину житлового будинку, так як останній без законних на те підстав оформив право власності на весь житловий будинок, про цю обставину вона не знала раніше. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про слухання справи у її відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Відповідач [PERSON] в судовому засідання позов не визнав та просив відмовити у його задоволені. Свої вимоги обґрунтовує тим, що у нього з матір`ю та сестрою склалися не прості відносини. [INFO] помер його батько [PERSON] , після якого залишилася спадщина і він як спадкоємець першої черг подав до нотаріуса заяву про вступ у спадщину. Вважає що позивач не має жодних правових підстав на даний житловий будинок, живе вона у будинку, де народилася та проживали її батьки. Він пропонував матері та сестрі пару варіантів як мирно вирішити даний спір, про те вони не погоджувалися. Вважає що має право на половину будинку, як спадкоємець після смерті батька, якому цей будинок належав на праві повної приватної власності, а мати хоче його позбавити цього права. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 23.05.1982 року зареєстрували шлюб, а 09.09.2008 року вони розлучились, що підтверджується записами в паспорті гр. [PERSON] та копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , яке видано 09.09.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Крижопільського управління юстиції Вінницької області. Відповідно до будівельного паспорта на забудову земельної ділянки виділеної індивідуальному забудовнику [PERSON] в [ADDRESS] , в 1986 році було розпочато будівництво житлового будинку, яке закінчено в 1989 році. Після закінчення будівництва позивачка разом з чоловіком та дітьми почали проживати в даному будинку та відповідно було зареєстровано їхнє місце проживання в ньому, що підтверджується копією по господарської книги. Однак право власності на даний будинок за чоловіком не оформлялось, а оскільки домоволодіння відносилось до суспільної групи «робітничий двір», то відповідно являлось їхньою спільною сумісною власністю згідно ст. 22 КпШС України (УРСР). Незважаючи на розірвання шлюбу позивачка продовжувала проживати у збудованому ними будинку, що підтверджується витягом № 693 від 30.10.2023 року про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, де вказано, що за адресою: [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] , тобто жодне право позивачки на майно спільної сумісної власності подружжя не порушувалось, то ж позивач не зверталась до суду із позовом про поділ майна подружжя. [INFO] помер колишній чоловік позивачки [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , яке видано 15.05.2023 року Турбівською селищною радою Вінницького району Вінницької області. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності власником житлового будинку з надвірними будівлями, де загальна площа 75 кв. м., житлова площа 35,2 кв. м. до складу житлового будинку означеного в плані (схематичний план земельної ділянки садибного (індивідуального) житлового будинку [ADDRESS] , що міститься в матеріалах справи разом із технічним паспортом) літерою А входять: веранда - а, ганок - а1, літня кухня з погрібом - Б, гараж - б, сарай - В, сарай - Г, туалет - Т, огорожа 1-3, адреса: [ADDRESS] є [PERSON] , розмір частки - 1. Державна реєстрація відбулася 23 листопада 2018 року державним реєстратором Городківської сільської ради Крижопільського району Вінницької області Загоруйко М.А. Підставою для виникнення права власності державний реєстратор зазначив рішення № 25 від 25.09.2018 року Жабокрицької сільської ради Крижопільського району Вінницької області «Про підтвердження присвоєння поштової адреси [ADDRESS] » та Довідку № 1166 від 01.10.2018 року, яка видана виконкомом Жабокрицької сільської ради про те, що згідно по господарської книги № 8, особовий рахунок № [NUMBER] житловий будинок [ADDRESS] змінено на [ADDRESS] (що підтверджується і самими довідками, які містяться в матеріалах справи та надані на запит суду державним реєстратором Крижопільської селищної ради). Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі 25 травня 2023 року була заведена спадкова справа за № 70698906 у спадковому реєстрі та № 25/2023 у нотаріуса відносно спадкодавця [PERSON] , [INFO] . Відповідно до вказаної спадкової справи (яка надана приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Башта-Бєляєвою М.О. на запит суду) із заявами про прийняття спадщини звернулися - донька [PERSON] та син [PERSON] . Також в матеріалах спадкової справи міститься заповіт [PERSON] від 02.12.2022 року, який заповів усе своє майно дружині - [PERSON] та заява останньої, яка відмовляється від прийняття спадщини за вказаним заповітом. Оскільки спірний житловий будинок було збудовано в 1989 році, а шлюб між позивачкою та її колишнім чоловіком розірвано в 2008 році, то при вирішенні спору суд має керуватися нормами КпШС України (УРСР), який був чинний на час виникнення спірних правовідносин. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність», застосовується чинне на той час законодавство. Так, у відповідності до законодавства, діючого до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність», права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Згідно з ст. 13 Закону Української РСР «Про сільську раду депутатів трудящих Української РСР» 1968 року зі змінами на вказані ради було покладено обов`язок здійснення обліку населення та ведення за встановленими формами по господарських книг. Таким чином, записи у по господарських книгах, визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності на житлові споруди. Спеціальним нормативним актом, який визначав порядок ведення по господарського обліку в сільських радах є Вказівки по веденню книг по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13.04.1979 № 112/5 (далі - Вказівки № 112/5), а згодом Вказівки по веденню по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені Центральним статистичним управлінням СРСР 12.05.1985 № 5-24/26 (далі - Вказівки № 5-24/26), та Вказівки по веденню по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені постановою Державного комітету статистики СРСР від 25.05.1990 року № 69 (далі - Вказівки № 69), які були замінені Інструкцією з ведення по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженихнаказом Міністерства статистики України від 22.02.1995 № 48. Згідно із зазначеними Вказівками суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працюють у колгоспі, але не є членами колгоспу, відносяться до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників. Оскільки спірний житловий будинок з господарськими спорудами відносився до суспільної групи робітничий двір, тому положення статей 120,123 ЦК УРСР застосуванню не підлягають, оскільки майнові правовідносини господарства робітника були врегульовані загальними нормами цивільного, земельного та сімейного права. Він не мав статусу колгоспного двору, а тому немає підстав застосування до правовідносин у цій справі норм ЦК УРСР 1963 року, у тому числі за аналогією закону. Так, згідно із ч. 1ст. 22 КпШС (УРСР) України, чинної на час набуття подружжям права власності на житловий будинок, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу (ч. 1ст. 28 КпШС (УРСР) України). При вирішенні спору, суд вважає, що відсутні законні підстави для відступлення від рівності часток подружжя. Таким чином, житловий будинок з господарськими спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] на даний час) належав подружжю [PERSON] та [PERSON] в рівних частках по 1/2 частині кожному. Таким чином, враховуючи вказані обставини, суд прийшов до висновку, що обраний позивачем спосіб захисту відповідає вимогам діючого законодавства, може бути застосований судом до даних правовідносин, тому право позивача підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на майно на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] в порядку поділу майна подружжя [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] . З урахуванням викладеного позивач має право вимоги на 1/2 частку зазначеного нерухомого майна, яка їй належить, оскільки її майнові права порушені. За таких обставин, суд приходить до висновку, що заявлені [PERSON] вимоги про визнання права власності на житловий будинок є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Судовій збір підлягає відшкодуванню позивачу відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 22, 28 КПШС України,

Outcome: approved