Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-25 00:00:00

Позивачі звернулися в суд з позовом до ПАТ «Комерційний\~банк «Приватбанк»\~про визнання\~іпотеки припиненою\~та зняття\~заборони відчуження\~та іпотеки\~на нерухоме\~майно,\~вилучення записівта припинення зобов`язання за кредитним договором. Позовні вимоги, враховуючи заперечення на письмові пояснення, мотивують тим, що 19 квітня 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» (в даний час найменування змінено на АТ КБ «Приватбанк») та [PERSON] було укладено кредитний договір № VOY0GA00001322, відповідно до умов якого остання отримала кредитні кошти у сумі 80000 дол. США терміном до 19 квітня 2017 року та зобов`язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку встановленому законом. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором було укладено договір поруки між ЗАТ КБ «Приватбанк», [PERSON] , [PERSON] , відповідно до умов якого поручителі зобов`язувалися перед ЗАТ КБ «Приватбанк» відповідати в повному обсязі за виконання усіх зобов`язань [PERSON] , що випливають з кредитного договору № VOY0GA00001322. Крім того, з метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором, між ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] , [PERSON] , 19 квітня 2007 року було укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира [ADDRESS] та квартира [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Троц Ю.Б., зареєстрований в реєстрі за номером 939. Відповідно дані про предмет обтяження були внесені до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек. У зв`язку з порушенням строків виконання кредитних зобов`язань АТ КБ «Приватбанк» достроково звернувся до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором № VOY0GA00001322 від 19 квітня 2007 року. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2011 року вирішено стягнути солідарно з позивачів кредитну заборгованість в розмірі 671988,44 грн. Вказують, що 03 квітня 2023 року вказане рішення виконане позичальником повністю, і відповідно до довідки відповідача від 26 квітня 2023 року заборгованість відсутня. Зазначають, що оскільки, [PERSON] повністю виконане в добровільному порядку вказане рішення суду, та у зв`язку з відсутністю з боку відповідача на момент виконання судового рішення жодних вимог та обґрунтованої заборгованості основне зобов`язання припинилось внаслідок його виконання. Крім того, посилаються на те, що 12 вересня 2023 року позичальник звернулася до банку як іпотекодержателя із письмовою заявою про зняття заборони відчуження та іпотеки на іпотечне майно та вилучення записів, проте дана заява була проігнорована відповідачем та залишена без відповіді. Вважають, що оскільки борг за кредитним договором погашений, інформації щодо наявної заборгованості за кредитним договором немає, то єдиним належним способом захисту порушеного права є звернення до суду з даним позовом. На підставі наведеного, просять суд, визнати припиненими зобов`язання за кредитним договором № VOY0GA00001322 від 19 квітня 2007 року, укладеним між ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] ; визнати іпотеку за договором іпотеки від 19 квітня 2007 року, укладеним між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] , [PERSON] , що посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Троц Ю.Б. та зареєстрований в реєстрі за №939, такою, що припинена; припинити обтяження у формі заборони на нерухоме майно, а саме квартири [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] , що виникло на підставі іпотечного договору від 19 квітня 2007 року, укладеним між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] , [PERSON] , що посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Троц Ю.Б. та зареєстрований в реєстрі за №939; припинити обтяження у формі заборони на нерухоме майно, а саме квартири [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] , що виникло на підставі іпотечного договору від 19 квітня 2007 року, укладеним між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] , [PERSON] , що посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Троц Ю.Б. та зареєстрований в реєстрі за №939; внести зміни до записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом виключення запису про обтяження номер 4836953; зареєстровано: 19.04.2007; тип обтяження: заборона на нерухоме майно; підстава обтяження: іпотечний договір, 939, 19.04.2007, приватний нотаріус Троц Ю.Б.; об`єкт обтяження: квартира, адреса: [ADDRESS] ; та шляхом виключення запису: реєстраційний номер обтяження: 4875783, тип обтяження: іпотека; зареєстровано: 26.04.2007 реєстратором: приватний нотаріус Троц Ю.Б.; внести зміни до записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом виключення запису про обтяження номер 4837019; зареєстровано: 19.04.2007; тип обтяження: заборона на нерухоме майно; підстава обтяження: іпотечний договір, 939, 19.04.2007, приватний нотаріус Троц Ю.Б.; об`єкт обтяження: квартира, адреса: [ADDRESS] ; стягнути з відповідача судові витрати по справі. У письмових поясненнях, відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог позивачів. Вказує, що після ухвалення рішення Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська від 22 листопада 2011 року між банком на [PERSON] були укладені додаткові угоди №1, 2, 3 до кредитного договору № VOY0GA00001322 від 19 квітня 2007 року, якими були внесені зміни до договору щодо зменшення платежів, які є чинними та які не виконані позичальником, а тому основне зобов`язання та іпотека не є припиненими. Також, звертає увагу, що рішення суду від 2011 року було виконано через 12 років в добровільному порядку, проте АТ КБ «Приватбанк» не вважає, що добровільне виконання рішення суду є належним чином виконане зобов`язання відповідно до умов діючого договору, враховуючи принцип добросовісності виконання рішення, розумності щодо строків виконання, справедливості по відношенню до банку як кредитора щодо можливості задовольнити свої вимоги по зобов`язанню в доларах США за курсом 2011 року в частині виконання. Також, вказує, що постановою Волинського апеляційного суду у справі №161/12058/20 за позовом АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення трьох відсотків річних на користь банку, однак, позивачем не надано доказів виконання даного рішення, а тому позивачами не доведено виконання зобов`язання за кредитним договором. Крім того, вважає, що позивачами пропущений строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом, оскільки, після ухвалення рішення суду, суму зобов`язань сторони змінили шляхом підписання додаткових угод 2011, 2012, 2015 року, а тому минув строк у три роки, після того, як позивачі дізналися про порушення свого права. Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 14 листопада 2023 року позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків. Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 29 листопада 2023 року відкрито загальне позовне провадження у справі. Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 30 січня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судового засіданні представник позивачів позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві та запереченнях на письмові пояснення. Просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав, наведених у письмових поясненнях. Просила відмовити в задоволенні позову. Заслухавши думку учасників справи, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. Згідно з ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. Одним зі способів захисту права та інтересу є, зокрема, припинення дії, яка порушує право. Судом встановлено, що 19 квітня 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» (в даний час найменування змінено на АТ КБ «Приватбанк») та [PERSON] було укладено кредитний договір № VOY0GA00001322, відповідно до умов якого остання отримала кредитні кошти у сумі 80000 дол. США терміном до 19 квітня 2007 року та зобов`язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку встановленому законом (а.с. 15). В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором було укладено договір поруки № 167 від 20 жовтня 2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», [PERSON] , [PERSON] , відповідно до умов якого поручителі зобов`язувалися перед ЗАТ КБ «Приватбанк» відповідати в повному обсязі за виконання усіх зобов`язань [PERSON] , що випливають з кредитного договору № VOY0GA00001322 від 19 квітня 2007 року (а.с. 15). Крім того, з метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором, між ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] , [PERSON] , 19 квітня 2007 року було укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира [ADDRESS] та квартира [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Троц Ю.Б., зареєстрований в реєстрі за номером 939 (а.с. 9-14). Відповідно дані про предмет обтяження були внесені до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек (а.с. 20-22). Судом встановлено, що ПАТ КТ «Приватбанк» у 2011 році відповідно до вимог ч.2 ст.1050 ЦК України звернувся до суду із позовом про дострокове повернення кредиту та стягнення усієї заборгованості. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2011 року вирішено стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» кредитну заборгованість в розмірі 671988,44 грн. та судові витрати по справі (а.с. 15). Отже, такими діями ПАТ КБ «Приватбанк», як кредитор у зобов?язанні, на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Крім того, постановою Волинського апеляційного суду від 19 травня 2021 року у зв`язку із не виконанням боржником рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2011 року, стягнуто з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» 56206,94 грн. 3% річних від простроченої суми на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України (а.с. 23-25). Також, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 лютого 2022 року, позовні вимоги [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Бондар І.М., Другий ВДВС у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 21 травня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Бондар І.М., зареєстрований в реєстрі за № 1437, яким в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором № VOY0GA00001322 від 19 квітня 2007 року у розмірі 261358,76 дол. США, що за курсом НБУ станом на 30.01.2019 року становить 7258472,21 грн. та витрат у розмірі 3500 грн., запропоновано звернути стягнення на предмет іпотеки: квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 26-31). Разом з тим, постановою Волинського апеляційного суду від 17 січня 2023 року в цивільній справі за позовом цивільну справу за позовом АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 жовтня 2022 року у цій справі в частині відмови у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» про виселення залишено без змін. Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 жовтня 2022 року у цій справі в частині задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано та ухвалено у цій частині нове судове рішення. У задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено (а.с. 32-36). Звертаючись до суду з позовом про припинення зобов`язання за кредитним договором, визнання іпотеки припиненою, припинення обтяження та вилучення запису, позивачі посилалися на повне виконання кредитного зобов`язання, а тому іпотека за договором, яким забезпечувалось виконання кредитного договору, є припиненою як похідне зобов`язання, отже, наявні підстави для зняття обмеження із заставного майна. Згідно з частиною першою статті 509, статтею 526\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Так, за змістом статті 599\~ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК України). Оскільки, статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а тому з часу зарахування на банківський рахунок сум, стягнутих за рішенням суду або добровільно сплачених позичальником, зобов`язання вважаються припиненими. Заперечуючи позовні вимоги позивачів, відповідач посилається на додаткові угоди, укладені між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] , які не виконані позичальником [PERSON] . Зокрема, 06 грудня 2011 року між зазначеними сторонами укладено додаткову угоду до кредитного договору № VOY0GA00001322 від 19 квітня 2007 року, якою внесено зміни до договору, а саме сторони домовились, що сума заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання цієї додаткової угоди зменшується на 1840,90 дол. США (пеня) (а.с. 89-90). 27 грудня 2012 року між тими ж сторонами укладено додаткову угоду до кредитного договору № VOY0GA00001322 від 19 квітня 2007 року, якою внесено зміни до договору, а саме сторони домовились, що сума заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання цієї додаткової угоди зменшується на 956,50 дол. США (пеня) Підписано графік погашення угоди (а.с. 90 зворот -92). 27 листопада 2015 року між сторонами укладено додаткову угоду №3 до кредитного договору № VOY0GA00001322 від 19 квітня 2007 року, якою внесено зміни до договору, а саме сторони домовились, що сума заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання цієї додаткової угоди зменшується на 7136,22 дол. США (пеня). Підписано графік погашення угоди (а.с. 93). Однак, суд вважає такі доводи відповідача безпідставними, з огляду на наступне. Із довідки ПАТ КБ «Приватбанк» від 26 квітня 2023 року № Е.08.0.0.0/4-230426/49577 вбачається, що 03 квітня 2023 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2011 року про стягнення з [PERSON] в користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості у сумі 671988,44 грн., боргу у сумі 200, грн., 1950 грн., витрат за надання юридичних послуг та витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги адвоката та інших фахівців в галузі права, та 1820 грн. судових витрат виконано в повному обсязі (а.с. 16). Разом з тим, постановою про закінчення виконавчого провадження від 12 травня 2023 року державного виконавця ВДВС у місті Луцьку ЗМУМЮ, виконавче провадження №68251221, відкрите на підставі виконавчого листа №161/12058/20 від 12 жовтня 2021 року про стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість в сумі 56206,94 грн., закрито на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з повним виконанням рішення суду, що спростовує доводи відповідача про відсутність доказів виконання рішення суду №161/12058/20 [PERSON] (а.с. 124). Отже, звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. Зазначена правова позиція також викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 року, справі № 310/11534/13-ц. Однак, із наданого відповідачем розрахунку заборгованості за кредитним договором (а.с. 99-109) вбачається, що відповідач продовжує нараховувати [PERSON] заборгованість за кредитом, відсотками, комісією станом на 08.01.2024 року, незважаючи на фактичне погашення позивачем своєї заборгованості за рішенням суду від 22 листопада 2011 року та рішення суду від 19 травня 2021 року. Відтак, суд вважає, що відповідач неправомірно продовжує нараховувати проценти та комісію за вищевказаним кредитним договором, оскільки, наявність вищевказаних судових рішень про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, які фактично виконані позивачем, а відтак, зазначений розрахунок суми боргу не береться судом до уваги. За таких обставин, враховуючи що позивачем [PERSON] в повному обсязі сплачено борг, визначений рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2011 року та постанови Волинського апеляційного суду від 19 травня 2021 року, судовими рішеннями, також відмовлено відповідачу у задоволенні позовних вимог банку про стягнення боргу на підставі виконавчого напису нотаріуса та звернення стягнення на предмет іпотеки, суд прийшов до висновку, що позов в частині вимог про визнання зобов`язання за кредитним договором припиненими, слід задовольнити, у зв`язку з його фактичним виконанням боржником своїх зобов`язань по кредитному договору. Доводи відповідача про відсутність повного виконання кредитних зобов`язань на підставі укладених між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] додаткових угод від 06 грудня 2011 року, 27 грудня 2012 року, 27 листопада 2015 року до кредитного договору, суд вважає безпідставними, оскільки, такі угоди були укладені після ухвалення рішення суду про стягнення заборгованості в повному обсязі, та, у даному випадку, не створюють будь-яких правових наслідків для сторін даних додаткових угод, так як, судом встановлено, що [PERSON] добровільно виконала рішення суду від 22 листопада 2011 року, в повному обсязі, тобто сплатила борг більший, ніж зазначено у додаткових угодах. Крім того, щодо розрахунку боргу за кредитним договором станом на 08 січня 2024 року (а.с. 99-109), що випливає з додаткових угод та графіків погашення заборгованості [PERSON] , укладених після визначення остаточної суми заборгованості у рішенні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2011 року, то суд звертає увагу на те, що вимоги до боржника про стягнення заборгованості, що виникла на підставі даних угод, банк не пред`являв. Щодо вимог позивачів про визнання іпотеки припиненою та зняття заборони відчуження та іпотеки на нерухоме майно, суд зазначає наступне. Окремим видом застави є іпотека (стаття 575 ЦК України). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. За змістом статті 11 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець (майновий поручитель) несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання в межах вартості предмета іпотеки. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Як зазначалося вище, з метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором № VOY0GA00001322 від 19 квітня 2007 року, між ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] , [PERSON] , 19 квітня 2007 року було укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира [ADDRESS] та квартира [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Троц Ю.Б., зареєстрований в реєстрі за номером 939 (а.с. 9-14). Відповідно до положень статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору. Отже, іпотека припиняється в разі припинення основного зобов`язання, зокрема, на підставі виконання. При цьому законодавство не вимагає від іпотекодавця будь-яких дій, пов`язаних з припиненням іпотеки оскільки іпотека, за відсутності іншої обґрунтованої заборгованості припиняється за фактом виконанням основного зобов`язання. Отже, за відсутності обґрунтованої заборгованості позичальника, вимог кредитора та припинення у зв`язку із цим основного зобов`язання іпотека припиняється. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року, в справі № 127/26402/20. Оскільки, судом достовірно встановлено, що зобов`язання за кредитним договором № VOY0GA00001322 від 19 квітня 2007 року припинилися у зв`язку із повним виконанням, то і вимоги позивачів щодо припинення іпотеки, в силу вищезазначених вимог закону, є підставними. Як вбачається з відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та з Державного реєстру іпотек, станом на 08.11.2023 року, обтяження з нерухомого майна, що належить [PERSON] , [PERSON] не знято (а.с. 20-22). Крім того, 12 вересня 2023 року позивач [PERSON] зверталася до відповідача із заявою про зняття заборони відчуження та іпотеки з нерухомого майна, однак, відповіді від відповідача не отримала (а.с. 17-18). Такі обставини, на переконання суду, створюють ситуацію правової невизначеності та порушують права позивачів на володіння, користування та розпорядження своєю власністю, гарантовані їм приписами ст. 41 Конституції України. Частиною 1 ст.\~321\~ЦК України закріплено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з положеннями ст. 1 Протоколу до Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вимога позивачів про визнання іпотеки, яка виникла на підставі іпотечного договору від 19 квітня 2007 року, укладеного між [PERSON] , [PERSON] та АТ КБ «Приватбанк», такою, що припинена, є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Щодо вимог позивачів про зняття заборони відчуження нерухомого майна та виключення записів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 31-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», реєстраційні дії на підставі рішень судів проводяться виключно на підставі рішень, отриманих у результаті інформаційної взаємодії Державного реєстру прав та Єдиного державного реєстру судових рішень, без подання відповідної заяви заявником. Державна судова адміністрація України у день набрання законної сили рішенням суду, яке передбачає набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора, забезпечує передачу до Державного реєстру прав примірника такого судового рішення. Згідно з положеннями ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Стаття 391\~ЦК України встановлює, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відтак, наявне обтяження переданого в іпотеку нерухомого майна позивача порушує її право власності та перешкоджає вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. Таким чином, враховуючи те, що відповідач добровільно не здійснив дій, спрямованих на припинення обтяження права позивачів, не надав доказів існування дійсного основного зобов`язання та обґрунтованої заборгованості за кредитним договором, на сьогоднішній день, а позивачі не мають можливості самостійно звернутись до суб`єктів державної реєстрації прав для проведення державної реєстрації припинення обтяження, тому суд вважає право позивачів порушеним та таким, що підлягає судовому захисту, а відповідні позовні вимоги - обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Разом з тим, суд не бере до уваги доводи відповідача щодо пропуску строку, встановленого ст. 257 ЦК України, для звернення до суду з даним позовом, оскільки, саме з повним виконанням кредитних зобов`язань 03 квітня 2023 року, згідно довідки ПАТ КБ «Приватбанк» від 26 квітня 2023 року № Е.08.0.0.0/4-230426/49577, тобто з дня припинення зобов`язань за кредитним договором та відсутності відповіді АТ КБ «Приватбанк» на заяву [PERSON] від 12 вересня 2023 року про зняття заборони відчуження та іпотеки з нерухомого майна. З даним\~позовом позивачізвернулися до суду 10 листопада 2023 року, тобто в межах строку позовної давності, а відтак, підстави для відмови в позові у зв`язку із пропуском строку для звернення до суду, відсутні. Разом з тим, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58). Також, п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Враховуючи наведені обставини справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачами вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до\~п.\~1\~ч.\~2\~ст.\~141\~ЦПК України,\~у разі\~задоволення позову,\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються на\~відповідача,\~а тому слід стягнути з відповідача на користь позивачів судові витрати, а саме на користь [PERSON] в розмірі 1073,60 грн., [PERSON] 3220,80 грн. та [PERSON] 3220,80 грн., відповідно до кількості позовних вимог немайнового характеру кожного з позивачів.

Outcome: approved