Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-19 00:00:00

30.01.2024 позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , в якому просить розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Львівського обласного управління юстиції від 31.05.2003 за актовим записом №782, прізвище позивача залишити без змін. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що між позивачем та відповідачем зареєстрований шлюб Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Львівського обласного управління юстиції від 31.05.2003 за актовим записом №782. Зазначає, що подружні відносини між сторонами фактично розірвані, спільного господарства не ведуть, а шлюб має формальний характер. У позивача з відповідачем зовсім різні погляди на життя, за характером не сходяться, що суперечить подальшому сумісному проживанню. Повідомляє, що проживати однією сім`єю не здається для нього можливим, тому подальше збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам. Рішення позивача про розірвання шлюбу усвідомлене, добровільне та безпосередньо пов`язане з бажанням припинити подальше подружнє життя. Від сумісного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , яка після розірвання шлюбу буде продовжувати проживати разом зі своєю матір`ю. Зазначає, що надання строку для примирення не потребує. Ухвалою від 31.01.2024 прийнято до розгляду даний позов та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін. 16.02.2024 позивачем [PERSON] подано до суду заяву про розгляд справи без його участі, зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить такі задоволити. 20.02.2024 до суду надійшла заява відповідача [PERSON] , в якій повідомила, що просить розгляд справи проводити без її участі, позов визнає, строку на примирення не потребує. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 31.05.2003 в Міському відділі реєстрації актів громадянського стану Львівського обласного управління юстиції, актовий запис №782, після реєстрації шлюбу [PERSON] отримала прізвище « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] . У шлюбі у подружжя народилась донька - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 14.02.2008. Відповідно до положень ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст.56 Сімейного кодексу України кожна особа має право припинити свої шлюбні відносини. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно зі ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно із ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що подружні відносини між сторонами фактично розірвані, спільного господарства не ведуть, а шлюб має формальний характер. У позивача з відповідачем зовсім різні погляди на життя, за характером не сходяться, що суперечить подальшому сумісному проживанню. Проживати для позивача однією сім`єю з відповідачем не здається можливим, тому подальше збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам. Наведені обставини приводять суд до переконання, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі, суперечить інтересам сторін, сім`я розпалась остаточно та шлюб існує формально. У суду немає підстав для вжиття заходів для примирення подружжя, оскільки це буде суперечити моральним засадам суспільства та інтересам сторін, а відтак шлюб між сторонами слід розірвати. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, слід зазначити таке. Позивач [PERSON] , при зверненні до суду з позовною заявою, будучи особою, яка має статус учасника бойових дій, на підставі п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви про розірвання шлюбу встановлена ставка судового збору 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову Враховуючи, що позивач при зверненні до суду з позовною заявою, відповідно до вимог п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», був звільнений від сплати судового збору, оскільки відповідач до початку розгляду справи по суті визнала позовні вимоги, та приймаючи до уваги, що позовні вимоги підлягають задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір у сумі 605,60 грн., іншу частину судового збору слід віднести за рахунок держави.

Outcome: approved