Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-19 00:00:00

04.10.2021 року до Орджонікідзевського районного суду м.Харкова звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В позовній заяві вказувала на те, що 12.09.2014 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] . [INFO] в них народилася донька [PERSON] . 18.08.2017 року рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Полтави шлюб між ними було розірвано. А також даним рішенням було стягнуто на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 713 грн. щомісячно. Весь це час [PERSON] не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не цікавиться її здоров`ям, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, не забезпечує необхідним харчуванням, матеріальної допомоги не надає. За шість років [PERSON] бачив дитину лічені рази, і то, тільки тоді коли випадково проходив мимо. Крім того, відповідач не виконує рішення суду в частині стягнення аліментів, в зв`язку з чим станом на 01.08.2021 року мається заборгованість в розмірі 39077,50 грн. А тому, просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав у відношенні дитини [PERSON] , [INFO] та стягнути з [PERSON] судові витрати в розмірі 908,00 грн. та на правничу допомогу у розмірі 5000 грн. 12.10.2021 року суддею Орджонікідзевського районного суду м.Харкова Ізмайловим І.К. відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. 10.05.2023 року ухвалою судді Київського районного суду м.Полтави Турченко Т.В. на підставі розпорядження Верховного Суду України від 14.03.2022 року №7/0/9-22 прийнято цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав до провадження, та визначено, що розгляд справи здійснюватиметься за правилами загального позовного провадження. 04.09.2023 року до суду надійшла заява позивача [PERSON] про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити. Ухвалою суду від 04.09.2023 року зобов`язано Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради надати в судове засідання висновок, щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Проте, не зважаючи на неодноразове направлення ухвали для виконання, станом на день розгляду справи вона залишається не виконаною. Ухвалою суду від 05.10.2023 року судом закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду. В судові засідання, що відбулися 06.11.2023 року, 06.12.2023 року, 23.01.2024 року та 20.02.2024 року позивач [PERSON] не з`явилася, хоча про час та місце розгляд справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з`являвся про час та місце розгляду справи повідомлявся, причини неявки суду не відомі, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради в судове засідання свого представника не направив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. Враховуючи неодноразові виклики сторін в судові засідання, та наявність у справі достатніх доказів, суд приходить до висновку про розгляд справи за відсутності сторін, що не з`явилися в судове засідання. Суд вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 12.09.2014 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, який рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 18.08.2017 року було розірвано. [INFO] в сторін народилася донька [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 20.08.2015 року, актовий запис №1188. Також з матеріалів справи вбачається, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 18.08.2017 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 713 грн. щомісяця, починаючи з 22.05.2017 року до досягнення дитиною повноліття. У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують , та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько чи мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Жодної з цих обставин на час розгляду судом справи та ухвалення судового рішення не встановлено. Посилання позивачки на те, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, взагалі не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, не приймає участь у вихованні дитини в судовому засіданні не було встановлено, не доведено ухилення від батьківських обов`язків, а також не підтверджено належними доказами, що до відповідача застосовувалися будь-які заходи впливу. Долучені позивачкою до матеріалів справи відповіді КНП «Міська дитяча поліклініка №16» ХМР №1024/0/545-21 від 07.07.2021 року, відповідь КЗ «ДНЗ (Ясла-Садочок) №427 ХМР» та розрахунок заборгованості аліментів за виконавчим провадженням №54909191 не можна вважати належними доказами, оскільки вони не підтверджують вищевикладені позивачкою обставини. Наявність заборгованості по сплаті аліментів не може бути беззаперечною підставою для позбавлення батьківських прав. Крім того, в матеріалах справи відсутній висновок компетентного органу про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до дитини [PERSON] , [INFO] , тобто позивачка не зверталася щодо отримання вказаного висновку. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч. 1 ст.164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно своєї дитини в матеріалах справи відсутні. Відповідно до положень ч. 3 ст.12, ч. 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вищий спеціалізований суд України у справі № 211/559/16-ц від 01 листопада 2017 року зауважив, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. При позбавленні батьківських прав суду слід не тільки встановити ухилення батька від виконання батьківських обов`язків, а також чи попереджувався батько офіційно про необхідність змінити ставлення до дитини. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батьки ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними. Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини («Хант проти України», № 31111/04 від 07 грудня 2006 року, п.п. 57-58). У п.п. 47-49 справи «Савіни проти України» (№ 39948/06 від 18 грудня 2008 року) Європейський суд з прав людини вказує, що право батьків і дітей бути поряд одне з одним становить основоположний складник сімейного життя, а розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Крім того, у даному рішенні Судом звернуто увагу, що при вирішенні прав про позбавлення батьківських прав має бути встановлено відсутність поважних причин не виконання батьками батьківських обов`язків, які б виправдовували позбавлення батьківських прав. У відповідності до приписів ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд зазначає, що позивачем не надано беззаперечних доказів, які б свідчили про вчинення насильства відповідачем у відношенні дитини, винної поведінки відповідача по ухиленню від виконання своїх обов`язків щодо виховання та утримання дитини та належними доказами не зазначено і не доведено, та не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, та не обґрунтовані позивачем та її представником належними доказами, як того вимагає ст.77 ЦПК України. Разом з тим, позивач, пред`явивши позов про позбавлення батьківських прав, виклала обставини і посилання на наведені правові норми, не надавши належних та допустимих доказів, які мали свідчити про наявність умислу в діях відповідача щодо ухилення від виконання батьківських обов`язків та, в тому числі, його обізнаності про сам факт існування таких обов`язків взагалі. Більше того, матеріали справи не містять жодних доказів щодо місцезнаходження відповідача та поважності/неповажності підстав його відсутності, що виключає можливість суду встановити умисність дій відповідача фактом його відсутності та неучасті у вихованні дитини, зокрема існування мети уникнення від виконання батьківських обов`язків. За таких обставин, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України, у разі відмови у задоволенні позову, сплачена сума судових витрат, які складаються з судового збору не відшкодовується позивачеві. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed