Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-18 00:00:00

15.11.2023 року позивач ТзОВ «ФК «ЄАПБ» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свій позов мотивує тим, що 22.11.2019 року між ТзОВ «Качай Гроші» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 00-522504, за умовами якого відповідач отримала кредитні кошти, які зобов`язався повернути та сплатити відсотки за користування ними. 22.11.2022 року між ТзОВ «Качай Гроші» та ТзОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 22112022/2, у відповідності до умов якого до позивача, з-поміж іншого, перейшло право майнової вимоги за кредитним договором № 00-522504 від 22.11.2019 року, розмір заборгованості позичальника за яким становить 19621 грн. з яких: 7000 грн. основного боргу та 12621 грн. відсотків. Всупереч умовам кредитного договору № 00-522504 від 22.11.2019 року відповідач свої кредитні зобов`язання не виконує. Просить суд стягнути з [PERSON] на користь ТзОВ «ФК «ЄАПБ» суму заборгованості суму заборгованості за кредитним договором № 00-522504 від 22.11.2019 року в загальному розмірі 19621 грн., а також понесені судові витрати по справі. 27.12.2023 року представником відповідачки було подано до суду відзив на позовну заяву. В обгрунтування своїх заперечень щодо позову остання зазначає, що ТзОВ «ФК «ЄАПБ» при зверненні до суду з даним позовом не надав жодних доказів, які б підтверджували факт отримання її довірителькою кредитних коштів. Крім того, позивачем було пропущено у даному спорі строк позовної давності на пред`явлення вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором № 00-522504 від 22.11.2019 року, оскільки строк його дії був встановлений до 22.12.2019 року. На підставі наведеного, у задоволенні позову просить відмовити (а.с. 58-59). 04.01.2024 року від представника позивача надійшла на адресу суду відповідь на відзив на позовну заяву в якому зазначено, що при укладенні кредитного договору № 00-522504 від 22.11.2019 року [PERSON] було особисто вказано той номер рахунку, на який власне й здійснено зарахування кредитних коштів. Зокрема, до матеріалів справи долучено інформаційну довідку про успішну транзикцію 7000 грн. на банківську карту № [NUMBER] . При цьому, у розглядуваному випадку строк позовної давності ТзОВ «ФК «ЄАПБ» не пропущено, оскільки перебіг такого продовжується на час дії воєнного стану (а.с. 61-66). Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.01.2024 року було задоволено клопотання представника позивача та витребувати у АТ КБ «Приватбанк» наступні докази: інформацію щодо наявності у [PERSON] карткового рахунку, відкритого в АТ КБ «Приватбанк» станом на 22.11.2019 року; інформацію щодо належності [PERSON] карткового рахунку № [NUMBER] ; інформацію щодо надходження 22.11.2019 року на картковий рахунок № [NUMBER] грошових коштів в сумі 7000 грн. за кредитним договором № 00-522504 (а.с. 91-92). В судове засідання представник позивача не з`явився, у своїй відповіді на відзив просила розгляд справи проводити за її відсутності, позов підтримує у повному обсязі. Відповідачка та її представник у судовому засіданні у задоволенні позову просили відмовити посилаючись на обставини, які викладені у відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення відповідачки та її пресдтавника, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається із долученого до матеріалів справи договору про надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту № 00-522504 від 22.11.2019 року, між ТзОВ «Качай гроші» та [PERSON] укладено правочин за умовами якого ТзОВ «Качай гроші» надало [PERSON] грошові кошти у розмірі 7000 грн на умовах строковості, зворотності та платності на строк тридцять днів. Сторонами було погоджено процентну ставку за користування кредитом (а.с. 6-10). Із інформаційної довідки ТзОВ «Платежі Онлайн» № 301/01 від 30.01.2023 року слідує, що сума вищевказаного кредиту були перераховані [PERSON] на її картковий рахунок № [NUMBER] (а.с. 68-73). 22.11.2022 року між ТзОВ «Качай Гроші» та ТзОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 22112022/2, у відповідності до умов якого до позивача, з-поміж іншого, перейшло право майнової вимоги за кредитним договором № 00-522504 від 22.11.2019 року, розмір заборгованості позичальника за яким, на дату укладення такого правочину, становив 19621 грн. з яких: 7000 грн. основного боргу та 12621 грн. відсотків (а.с. 11-16). У даній позовній заяві ТзОВ «ФК «ЄАПБ» ставить питання про стягнення з відповідачки вказаної заборгованості. За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі ст. 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про електронно цифровий підпис» електронний цифровий підпис вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа; засіб електронного цифрового підпису програмний засіб, програмно-апаратний або апаратний пристрій, призначені для генерації ключів, накладення та/або перевірки електронного цифрового підпису; особистий ключ параметр криптографічного алгоритму формування електронного цифрового підпису, доступний тільки підписувачу; відкритий ключ параметр криптографічного алгоритму перевірки електронного цифрового підпису, доступний суб`єктам відносин у сфері використання електронного цифрового підпису. Таким чином, альтернативою підписання кредитного договору за допомогою електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис» є підписання його за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. За правилами визначеними ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; Одноразовий ідентифікатор алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Разом з тим, на сайті Центрального засвідчувального органу здійснюється перевірка саме електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис» проте відсутня можливість перевірки підписанта електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатору, визначеним ЗУ «Про електронну комерцію». Виходячи з вищевикладеного, електронним договір наданий позивачем в паперовій формі про надання кредиту, підписаний [PERSON] за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, є належним та допустимим доказом на підтвердження її волевиявлення на укладання між сторонами 22.11.2019 року правочину, оскільки без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та ТзОВ «Качай гроші» не міг бути укладений. Однак, суд вважає обґрунтованими доводи сторони відповідача, що позивачем не доведено перерахунку коштів на рахунок [PERSON] за укладеним кредитним договором. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. У постановах Верховного Суду від 16.09.2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19), від 28.10.2020 року у справі № 760/7792/14-ц (провадження № 61-16754св19), від 17.12.2020 року у справі № 278/2177/15-ц (провадження № 61-22158св19) зроблено висновок про те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 року № 75. Банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. При цьому відповідно до пункту 5.5. Положення форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: номер особового рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; суму вхідного залишку за рахунком; код банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку. Отже, якщо виписка з рахунку відповідає зазначеним вимогам, то такий документ може бути доказом, який суду необхідно оцінити відповідно до вимог процесуального закону. До таких правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 09.11.2018 року у справі № 910/1580/18; від 23.09.2019 року у справі № 910/10254/18; від 19.02.2020 року у справі № 910/16143/18. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто, виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Як вбачається із долученої стороною відповідача довідки АТ КБ «Приватбанк» № Т28VTEI9PME33C25 від 19.12.2023 року, картковий рахунок № [NUMBER] в період з 01.01.2019 року по 19.12.2023 року [PERSON] не належав (а.с. 55). Вищевказана інформація в повній мірі узгоджується із відомостями, наданими АТ КБ «Приватбанк» на виконання ухвали суду про витребування доказів, яка була постановлена за клопотанням ТзОВ «ФК «ЄАПБ». Так, у своєму інформаційному листі № 20.1.0.0.0/7-240131/30187 від 31.01.2024 року АТ КБ «Приватбанк» зазначило, що картковий рахунок № [NUMBER] не був імітований на ім`я [PERSON] , а тому й підтвердження факту надходження на такий кредитних коштів не виявляється можливим (а.с. 99). Відтак, інформаційну довідку ТзОВ «Платежі Онлайн» № 301/01 від 30.01.2023 року суд вважає неналежним доказом перерахування відповідачі кредитних коштів, оскільки ТзОВ «ФК «ЄАПБ» не надано до суду доказу того, що картковий рахунок, на який було перераховано грошові кошти дійсно належить відповідачці. Первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували перерахування коштів [PERSON] на підставі кредитного договору № 00-522504\~від 22.11.2019\~року ТзОВ «ФК «ЄАПБ» не надало. Підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ТзОВ «ФК «ЄАПБ» до [PERSON] про стягнення заборгованості в повному обсязі. З огляду на положення ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у позові понесені ТзОВ «ФК «ЄАПБ» судові витрати по справі слід залишити за позивачем. На підставі ст.ст. 509,\~526,\~527,\~530,\~1048,\~1050,\~1054 ЦК України,\~

Outcome: dismissed