Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на його утримання в розмірі частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця з моменту розгляду позовної заяви до зміни матеріального та сімейного стану. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що йому 70 років, він пенсіонер за віком, отримує лише пенсію, інших джерел доходів не має. Його пенсія витрачається на лікування, придбання ліків, оплату комунальних послуг, придбання продуктів харчування, підтримання будинку в належному стані. Тому його матеріальне становище є вкрай нужденним. Його син [PERSON] матеріальну допомогу мені добровільно не надає, проте проходить службу в Збройних Силах України та має можливість надавати йому матеріальну допомогу. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій зазначив, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі, розгляд справи просив провести за його відсутності. Також, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] , належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, відзив на позов не надав. Зі згоди позивача, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. Відповідно до паспорту громадянина України [NUMBER] , виданого Нововодолазьким РВ УМВС України в Харківській області 27 червня 2001 року, пенсійного посвідчення № [NUMBER] , виданого 08 жовтня 2013 року [PERSON] є особою непрацездатного віку ( а. с. 2-4). Позивач є батьком відповідача, що вбачається зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] . [PERSON] народився [INFO] , про що Нововодолазьким районним відділом РАЦС Харківської області 12 серпня 1980 року в Книзі реєстрації актів про народження 12 серпня 1980 року вчинено запис за № 171 та видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON] (а. с. 5). Згідно з довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої ЦЕНТРОМ НАДАННЯ АДМІНІСТРАТИВНИХ ПОСЛУГ НОВОВОДОЛАЗЬКОЇ СЕЛИЩНОЇ РАДИ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 29 листопада 2023 року за № 0405-28/647, [PERSON] зареєстрований один за адресою: [ADDRESS] . За довідкою про доходи № 0550 8750 2477 4514 вбачається, що [PERSON] перебуває на обліку в Харківському приміському об`єднаному управлінні ПФУ в Харківській області і отримує пенсію за віком. Сума пенсії за період з 01 січня 2023 року по 30 листопада 2023 року складає 98793,05 грн. Позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання непрацездатного батька. Тобто, між сторонами виникли правовідносини, що регулюються Сімейним кодексом України. Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. За приписами ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Як роз`яснено у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв`язку з цим, суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст.204 СК). Також, ч. 2 п. 21 вказаної постанови передбачено, що при визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків. Підставами для задоволення позовних вимог позивачем зазначено, що відповідач, його син, не надає матеріальної допомоги, якої він потребує, оскільки його пенсія витрачається на лікування, придбання ліків, оплату комунальних послуг, придбання продуктів харчування, підтримання будинку в належному стан. Аналіз ст. 205 СК України свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі. Статтею 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону. Судом встановлено, що надані позивачем докази по справі свідчать, що [PERSON] є непрацездатною особою. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо. Сам по собі факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання утримання та не свідчить про наявність потреби в отриманні матеріальної допомоги. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Тобто, прожитковий мінімум - сума, необхідна для мінімального задоволення потреб людини. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2023 рік» установлено, що у 2023 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність визначено у розмірі 2093 гривень. Розмір пенсії позивача у 2023 році складав від 7597 грн до 9393 грн, що станом на час звернення позивача з цим позовом до суду, перевищував прожитковий мінімум на одну особу у три рази. Водночас, позивач наголошував на тому, що його пенсія витрачається на лікування, придбання ліків, оплату комунальних послуг, придбання продуктів харчування, підтримання будинку в належному стані Співвідношення доходу позивача до встановленого законодавцем розміру прожиткового мінімуму має суттєве значення під час вирішення спору за вимогами, пред`явленими на підставі статей 202, 205 СК України, які визначають підстави виникнення обов`язку повнолітніх дочки, сина утримувати батьків та порядок визначення розміру присуджених аліментів. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц дійшов висновку, що тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. Тобто, суд, на підставі доказів по справі, має встановити три умови, що зобов`язують повнолітніх дітей утримувати батьків. Проте, судом встановлено лише дві умови, а саме те, що [PERSON] є непрацездатною особою і батьком [PERSON] . Щодо третьої вимоги, суд зазначає, що позивачем не надано жодних доказів щодо потреби у матеріальній допомозі. [PERSON] , зазначивши, що його матеріальне становище є вкрай нужденним, одночасно зазначив, що його пенсія витрачається на лікування, придбання ліків, оплату комунальних послуг, придбання продуктів харчування, підтримання будинку в належному стані. У чому полягає нужденне матеріальне становище позивачем не зазначено, доказів на підтвердження зазначених обставин не надано. Позивачем не надано доказів у підтвердження причин та підстав того, що він потребує матеріальної допомоги, не зазначено на які потреби йому бракує коштів, не доведено необхідності в отриманні аліментів від сина. Будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі [PERSON] , не наведено. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно зі змістом ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов?язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Приписами частин 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що підстави для стягнення аліментів з відповідача на корить позивача відсутні, оскільки позивачем не обгрунтовано свої вимоги за допомогою належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів у справі. За таких підстав, суд доходить висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання батька задоволенню не підлягає. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed