Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-27 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду з позовом до [PERSON] , про визнання права власності за [PERSON] на автомобіль, що є спільною сумісною власністю подружжя та стягнення 1/2 вартості автомобіля в розмірі 100000 грн. Позов обґрунтовано тим, що 02.06.2005 між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. Від шлюбу мають дітей: дочку [PERSON] , [INFO] , та дочку [PERSON] , [INFO] . Оскільки подружні відносини між сторонами не склалися, рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 25.10.2022 шлюб було розірвано. В період шлюбу за спільні кошти подружжя, а саме 08.07.2022, було придбано автомобіль VOLKSWAGEN PASSAT 2002 року випуску. Після розірвання шлюбу сторони не змогли дійти згоди щодо розподілу спільного транспортного засобу у позасудовому порядку. Просила у порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , право приватної власності на автомобіль марки VOLKSWAGEN PASSAT VIN код ТЗ [NUMBER] 2002 року випуску; у порядку поділу спільного майна подружжя стягнути із [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , в користь [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , 100000,00 грн. грошової компенсації вартості 1/2 частини автомобіля марки VOLKSWAGEN PASSAT VIN код ТЗ [NUMBER] 2002 року випуску. 07.11.2023 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні, мотивуючи тим, що автомобіль придбано ним за власні кошти, ціна транспортного засобу не обґрунтована, судові витрати завищені, мав намір клопотати перед судом про призначення судової товарознавчої експертизи щодо визначення ринкової власності спірного автомобіля. Позивачка та її представник в судове засідання не з`явилися, однак на адресу суду скеровано заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини\~неявки суд\~не повідомив. У відповідності до вимог частини 2 статті 247\~ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Судом встановлено, що з 2005 по 25.10.2022 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. 08.07.2022 за час спільного проживання в шлюбі однією сім`єю ними, позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] , було набуто у власність автомобіль марки «VOLKSWAGEN PASSAT» 2002 року випуску, номер кузова [NUMBER] . 08 червня 2023 року Територіальний сервісний центр МВС №4648 надав відповідь №31/13-4648-Д5/Аз на адвокатський запит №45 від 29.05.2023, що згідно даних Єдиного державного реєстру МВС автомобіль Volkswagen модель Passat 2002 року випуску VIN код ТЗ [NUMBER] 08.07.2022 був зареєстрований за громадянином [PERSON] , [INFO] . Митна вартість даного автомобіля становила 39387 грн. 19 червня 2023 року приватним підприємством «Оціночна компанія «АПЕКС» було проведено аналіз ринку стосовно потенційної вартості колісного транспортного засобу VOLKSWAGEN PASSAT 2002 року з дизельним двигуном об`ємом 1896 куб. см. Згідно консультаційної довідки, виданої цим підприємством, діапазон вартостей на об`єкт згідно технічного завдання становить від 140000,00 до 200000,00 грн. Відповідно до статей 15, 16 Цивільного Кодексу України кожна особа має право на судовий захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя\~статті 368 ЦК України). Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11). Відповідно до пункту 22 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~21\~грудня 2007\~року №\~11\~«Про практику\~застосування судами\~законодавства при\~розгляді справ\~про право\~на шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72\~СК України та статтею 372 ЦК України. Відповідно до пункту 22 цієї Постанови вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Зі змісту нормативних положень глав 7 та 8 СК України, власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто, перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в статті 60 СК України. За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто, застосовуючи цю норму права (стаття 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен встановити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто, критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: 1) час набуття такого майна, 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття), 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя. Норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими: 1)\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності; 2)\~майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. Відповідно до частини 1 статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 2 статті 60\~СК України встановлено презумпцію спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте під час шлюбу. Аналізуючи зазначену норму, суд вважає, що реєстрація права на майно, придбане під час шлюбу, лише на ім`я одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя. Придбавши рухоме майно автомобіль марки Volkswagen модель Passat 2002 року випуску VIN код ТЗ [NUMBER] під час перебування в шлюбі, сторони набули право спільної сумісної власності на спірне майно відповідно до зазначених положень та право позивача на рівну частку в майні презюмується. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до\~ЦК України\~(стаття 68 СК України). Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша\~статті 69 СК України). У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша\~статті 70 СК України). Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364\~цього Кодексу\~(частина третя\~статті 370 ЦК України). Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга\~статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою (абзаци перший і другий частини другої\~статті 364 ЦК України). Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (частина друга\~статті 183 ЦК України). Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~ЦК України. Постанова Великої Палати Верховного Суду від 8 лютого 2022 року у справі №209/3085/20 зауважує, що приписи частин четвертої та п`ятої\~статті 71 СК України\~і\~статті 365 ЦК України\~з урахуванням принципу розумності (пункт 6 частини першої\~статті 3 ЦК\~Украйни) треба розуміти так: (а) правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) згідно зі\~статтею 365 ЦК України\~заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації); (б) якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні. Згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. За змістом частини четвертої\~статті 71 СК України\~згоду на отримання такої компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно при його поділі має надати той із подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд. Цей припис узгоджується з приписом частини другої\~статті 364 ЦК України, за змістом якого саме той співвласник, який бажає виділу, має надати згоду на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки у неподільній речі. Позивач звертається до суду з метою поділу спірного автомобіля, зазначене майно є неподільною річчю. Спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58)). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто, цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63)). Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11). Відповідно до вимог\~статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідач своїми процесуальними правами щодо надання доказів придбання автомобіля за власні кошти чи доведення вартості автомобіля, не скористався, тому суд виходить з наявних в матеріалах справи доказів. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що право власності на спірний транспортний засіб підлягає залишенню за відповідачем з виплатою компенсації за 1/2 його вартості на користь позивачки. Враховуючи вищенаведене, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши належність та допустимість доказів, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно частини 1\~статті 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до пункту 1 частини 3\~статті 133 ЦПК України\~до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 8\~статті 141\~ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представником позивачки надано договір про надання правової допомоги №32/23 від 28.03.2024, додаткову угоду №1 до договору про надання правової допомоги №32/23 від 28.03.2023, акт приймання-передачі наданих послуг від 27.02.2024 на виконання вищевказаного договору, рахунок на оплату №1 від 23.10.2023. Таким чином, враховуючи складність справи та обсяг послуг, наданих адвокатом, час, витрачений на надання відповідних послуг, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 грн. Також, підлягають стягненню витрати на проведення оцінки вартості автомобіля в розмірі 2000 грн. та судовий збір в сумі 1073,60 грн.

Outcome: approved