Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-18 00:00:00

Позивач звернулась до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] , третя особа: Адміністрація Шевченківського району Дніпровської міської ради Управління-служба у справах дітей про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини, На обґрунтування позову зазначила, що вона є матір`ю [PERSON] та бабусею [PERSON] , [INFO] . При реєстрації [PERSON] народження доньки [PERSON] Бабушкінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції 04 серпня 2009 року був зроблений відповідний актовий запис № 1002, в якому відомості про батька « [PERSON] » були записані відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України. Таким чином, відповідач [PERSON] є матір`ю одиначкою, а у дитини [PERSON] батько відсутній. Дитина [PERSON] з народження зареєстрована та мешкає в квартирі [ADDRESS] , яка належить позивачці, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності, що підтверджено Свідоцтвом про право власності на житло. Після початку військової агресії російської федерації проти України, введення в Україні режиму воєнного стану, позивачка разом з донькою та онукою в березні 2022 року виїхали за межі України та деякий час перебували у Німеччині в евакуації. В травні 2022 року [PERSON] залишила позивачку разом з онукою [PERSON] в Німеччині в місті Берлін та поїхала одноособово мешкати в інше місто Німеччини Мангейм, де познайомилась з громадянином Єгипту . Останній раз позивачка з неповнолітньою [PERSON] бачили [PERSON] [INFO] , коли вона приїхала до них в Берлін на один день. В квітні 2023 року [PERSON] повідомила по телефону, що вона знаходиться в Україні. Позивачці була необхідна довіреність від [PERSON] на право представляти інтереси дитини від імені матері в Німеччині для отримання матеріальної допомоги, а також для вирішення питання щодо проведення операції по видаленню металевої платини з правого бедра, встановленої внаслідок отриманої травми в 2019 році. В зв`язку з цим [PERSON] , повернулась зі своєю неповнолітньою онукою [PERSON] в Україну, але, як тільки Відповідач дізналась про повернення, одразу виїхала назад до Німеччини, а в подальшому в Єгипет. Зі слів [PERSON] позивачці відомо, що вона зареєструвала шлюб з-громадянином Єгипту . Отже, вона з онукою з квітня 2023 року залишились мешкати в м.Дніпрі. Відповідач [PERSON] фактично залишила дитину разом з позивачкою. 3 того часу неповнолітня [PERSON] , [INFO] , фактично проживає з бабусею [PERSON] за адресою: квартира [ADDRESS] . Позивач вказала, що нею [PERSON] , створені належні умови для виховання, проживання та розвитку дитини. У [PERSON] є місце для відпочинку, сну, навчання, проведення дозвілля, вона забезпечена одягом та взуттям за сезоном. Вказане підтверджується Актом обстеження умов проживання, складеним 18.07.2023 року комісією управління-служби у справах дітей адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради. Мати дитини, [PERSON] , не займається вихованням та утриманням своєї дитини і не планує цього робити. З її слів вона в Україну повертатись не планує. Відповідачка жодним чином не приділяє дитині ніякої уваги, не цікавиться її станом здоров?я, матеріально не забезпечує, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання. В той же час, дитина [PERSON] з 10.11.2021 року визнана дитиною з інвалідністю, перебуває на диспансерному обліку у лікаря-педіатра, ортопеда дитячого, офтальмолога дитячого. Згідно листа Комунального закладу освіти «НВК N? 48» ДМР» N?132/01-19 від 12.07.2023 року дитина [PERSON] , [INFO] , є дитиною з особливими потребами (порушенням інтелектуального розвитку), навчалась за індивідуальною програмою, рівень загальних інтелектуальних здібностей низький, має особливості психофізичного розвитку і потребує сторонньої допомоги. За час очного навчання дитина мала усе необхідне шкільне приладдя та сезонний одяг, охайна. Вихованням дівчинки займалася бабуся [PERSON] , мати [PERSON] за час навчання дитини до школи з`являлась дуже рідко. Викладене підтверджує, що мати дитини [PERSON] вже декілька років ухиляється від виховання та утримання дитини, переклала свої батьківські обов`язки на позивача [PERSON] . Така поведінка відповідача щодо неповнолітньої доньки є безумовно винною, вона свідомо нехтує своїми батьківськими обов?язками, прямо ухиляється від їх виконання, є байдужою до долі та життя дитини. Тому вважає, що з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини доцільно позбавити відповідачку [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Також вказала, що це надасть їй можливість, встановити опіку над неполнолітньою онукою [PERSON] та вже як офіційний представник неповнолітньої вирішувати всі питання стосовно її прав та інтересів в правоохоронних органах з питання отримання паспорту громадянина України, закладах освіти, охорони здоров`я, в тому числі щодо проведення необхідного оперативного втручання, державних організаціях та установах, управліннях соціального захисту, органах місцевого самоврядування, тощо. Крім того з відповідача на користь позивача повинні бути стягнені аліменти на утримання дитини, так як позбавлення батьківських прав не звільняє особу від сплати аліментів на утримання дитини. [PERSON] є працездатною особою, інших утриманців не має, тому зобов?язана сплачувати аліменти. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Представник третьої особи - Пантелеєва Г.С. вказала, що вважає за доцільне позбавити батьківських прав відповідачку так як вона свої обов`язки не виконує. Також надала письмовий висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідачка в судове засідання не з`явилась, була належним чином повідомлена про дату та місце судового розгляду, своїм правом дати особисто пояснення в судовому засіданні чи подати відзив на позов не скористалась, заяв про причини неявки чи клопотань про відкладення не подала. Суд, вислухавши позицію сторін по справі, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов висновку про задоволення позовних вимог з огляду на таке: Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є матір`ю [PERSON] та бабусею [PERSON] , [INFO] . При реєстрації [PERSON] народження доньки [PERSON] Бабушкінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції 04 серпня 2009 року був зроблений відповідний актовий запис № 1002, в якому відомості про батька « [PERSON] » були записані відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , актовий запис №1002. Таким чином, відповідачка [PERSON] є матір`ю одиначкою, а у дитини [PERSON] батько відсутній. Відповідно до висновку адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради, як органу опіки та піклування адміністрації від 26.12.2023 № 4/3-342, комісією з питань захисту прав дитини одноголосно було прийнято рішення про надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно дитини - [PERSON] , [INFO] . Органом опіки встановлено, що батько не приймає участі у житті, навчанні, вихованні дитини, не проживає разом з дитиною. З висновку органу опіки та піклування від та наданої довідки КНП « ДЦПМСД №2 ДМР, акту обстеження умов проживання від 18.07.2023 року судом встановлено, що [PERSON] , створені належні умови для виховання, проживання та розвитку дитини. У [PERSON] є місце для відпочинку, сну, навчання, проведення дозвілля, вона забезпечена одягом та взуттям за сезоном. Згідно листа Комунального закладу освіти «НВК N? 48» ДМР» N?132/01-19 від 12.07.2023 року дитина [PERSON] , [INFO] , є дитиною з особливими потребами (порушенням інтелектуального розвитку), навчалась за індивідуальною програмою, рівень загальних інтелектуальних здібностей низький, має особливості психофізичного розвитку і потребує сторонньої допомоги. За час очного навчання дитина мала усе необхідне шкільне приладдя та сезонний одяг, охайна. Вихованням дівчинки займалася бабуся [PERSON] , мати [PERSON] за час навчання дитини до школи з`являлась дуже рідко. Викладене підтверджує, що мати дитини [PERSON] вже декілька років ухиляється від виховання та утримання дитини, переклала свої батьківські обов`язки на позивача [PERSON] . Така поведінка відповідача щодо неповнолітньої доньки є безумовно винною, вона свідомо нехтує своїми батьківськими обов?язками, прямо ухиляється від їх виконання, є байдужою до долі та життя дитини. Статтею 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно із частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з п.п. 15, 16 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Слід розуміти, що поняття ухилення від виконання обов`язку і невиконання обов`язку не є тотожними. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони свідомо не піклуються про розвиток дитини, хоча мають реальну можливість для цього. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. У рішенні у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року ЄСПЛ наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для матері (батька), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Із матеріалів справи вбачається, що відповідачка на засідання комісії з питань захисту прав дітей не з`явився, пояснень не надала, про бажання спілкуватися з донькою та приймати участь у її житті не заявляла. Відповідачка особисто в судове засідання не з`явилась, своїм правом на надання пояснень щодо своїх заперечень проти позбавлення батьківських прав не скористалась. Таким чином, належних та допустимих доказів щодо будь якої участі відповідача у виконанні своїх обов`язків у вихованні дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти матеріали справи не містять. Жодних доказів на підтвердження бажання відповідачки приймати участь у вихованні, навчанні, підтримання здоров`я, дозвіллі дитини впродовж судового розгляду справи з вересня 2023 року до лютого 2024 року матеріали справи не містять. Тому суд вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача зробить життя дитини кращим, ніж зараз, буде відсутня залежність від волі відповідача щодо вирішення багатьох питань, в тому числі, але не виключно, про виїзд за кордон, це буде відповідати інтересам дитини. Проаналізувавши встановлені обставини по справі та матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав відповідачки підлягають задоволенню, оскільки позивачем надані достатні докази свідомого нехтування батьківськими обов`язками відповідача, які свідчать про ухилення [PERSON] , від виховання доньки, тому позбавлення батьківських прав буде відповідати меті цього заходу: захист інтересів дитини. На підставі положення ч.3 ст. 166 СК України, відповідно до якої при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину, однак суд вважає доцільним зазначити наступне. Обов`язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплений в ч.2 ст.51 Конституції України, ст. 180 СК України. У випадку ухилення батьків від виконання цього обов`язку, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу його матері, батька й (або) у твердій грошовій сумі, що передбачено ст. 181 СК України. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Передбачених законом підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримання неповнолітньої дитини судом не встановлено. Разом з тим, згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України - завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи передбачене статтею 55 Конституції України, право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов`язаний надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до вимог статті З ЦПК України й статті 15 ЦК України в порядку цивільного судочинства підлягає захисту порушене право, однак, суд позбавлений можливості задовольняти вимоги на майбутнє для захисту прав осіб зазначених в прохальній частині позову, оскільки, на час розгляду справи таких не існує. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Тому суд дійшов висновку, що вимоги про стягнення аліментів на користь особи, яка буде виконувати обов`язки законного представника дітей, спрямовані на майбутнє, а тому позов в цій частині не може бути задоволений. В силу ст. 141 ЦПК України з відповідачки необхідно стягнути на користь позивачки суму сплаченого судового збору в розмірі 1073 грн. 60 коп. за вимогу про позбавлення батьківських прав.

Outcome: partial