Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-26 00:00:00

До Київського районного суду м. Одеси 29.09.2023 надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Враховуючи що місцем проживання обох сторін у позові зазначена Україна, а згідно відповіді відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в Одеській області від 17.10.2023 було підтверджено місце реєстрації проживання відповідача у Київському районі м. Одеси судом, ухвалою від 19.10.2023 року було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження із викликом сторін у судове засідання, призначене на 27.11.2023. Ухвалою суду від 04.12.2023 року направлено цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу до Верховного Суд для визначення суддею Верховного Суду у порядку ст. 29 ЦПК України підсудності справи за участю громадян України які проживають за її межами та на час розгляду вказаного питання зупинено провадження у справі. Ухвалою Верховного Суду від 15.12.2023 відмовлено у визначенні підсудності та справу повернуто до Київського районного суду м.Одеси. 10.01.2024 року справа №947/31279/23 справа надійшла на адресу Київського районного суду м.Одеси, тобто відпали підстави, що слугували зупиненню провадження у справі. Представник позивача адвокат Швец В.А.та позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, позов просить задовольнити, на питання суду пояснила, що не спілкуються з відповідачем з середини 2022 року. На питання суду представник відповідача зазначив, що відповідач бажає зберегти сім`ю просив надати строк для збереження сім`ї. На питання суду, пояснив, що зі слів відповідача з жовтня 2023 року відповідач спілкувався з дружиною в телефонному режимі з Позивач категорично проти надання строку на примирення, зазначаючи, що відповідач не вживав заходів щодо примирення, а навпаки її ображає. Суд, приймаючи до уваги час зверненян позивача до суду 29.09.2023 року, той час на який провадження у справі було зупинено, пояснення позивача та відповідача щодо строку для можливого примирення, прийшов до висновку, що не є доцільним його надання, оскільки за вказаний час відповідач не вживав заходів щодо примирення. Згідно з ч.3 ст.3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч.5 ст.55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із ст.111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Системний аналіз норм СК України вказує на те, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Верховний Суд справа №442/6319/16-ц, у постанові від 30.05.2019р. висловив позицію щодо строку для примирення. Беручи до уваги категоричне заперечення позивача щодо надання строку на примирення подружжю, оскільки протягом строку з дня відкриття провадження по справі по день судового засідання протягом усього часу відповідачем не вживались заходи щодо примирення між подружжям, заява про надання строку на примирення є необґрунтованою та такою що не підлягає задоволенню. При цьому, суд звертає увагу, що поняття «моральні засади суспільства» діючим законодавством не визначено, а тому при вирішення питання чи не буде надання часу на примирення суперечити моральним засадам суспільства суд застосовує положення ст.24 Сімейного кодексу України, яке закріплює вільну згоду жінки та чоловіка на шлюб та заборону примушування жінки та чоловіка до шлюбу. Отже, при категоричній незгоді позивача на примирення, суд вважає що надання такого строку на примирення буде суперечити ст.24 Сімейного кодексу України. Так, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, вислухавши учасників справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 27 листопада 2019 року Малиновським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис про шлюб № 4121, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] видане 27.11.2019. Від шлюбу спільних дітей подружжя не має. Спір щодо розподілу спільного майна подружжя, розглядається окремо. В ході розгляду справи судом встановлено, що сторони не підтримують подружніх відносин, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Між ними відсутні спільні інтереси, позивач не бажає бути разом. Причиною розпаду сім`ї є відсутність між подружжям взаєморозуміння, любові та поваги, небажання позивача перебувати у даному шлюбі. Позивач на розірванні шлюбу наполягає, відновлювати подружні відносини з відповідачем не має наміру, оскільки вважає, що їхня сім`я розпалася остаточно. Відповідно до ст.56 ч.3 Сімейного Кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Стаття 105 ч.3 Сімейного Кодексу України наголошує на те, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу, відповідно до вимог ч.1 ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як наголошує положення ст. 24 ч.1 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За таких обставинах суд вважає, що сформовані в родині відносини виключають спільне проживання чоловіка і жінки й роблять їх спільне життя надалі неможливим тому, що збереження родини суперечило б інтересам сторін. Судовий збір по справі сплачений позивачем при зверненні до суду. Відповідно ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, враховуючи, що позов задоволено у повному обсязі, з відповідача підлягає стягненню на користь [PERSON] понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору сумою 1073,60 гривень, що підтверджується матеріалами справи (а.с.1). На підставі викладеного та

Outcome: approved