Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-22 00:00:00

У листопаді 2023 року позивач [PERSON] , в особі представника [PERSON] , звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» про стягнення пені та інфляційних збитків у зв`язку із простроченням виплати страхового відшкодування. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 26.05.2018 на автошляху Т0412 у м. Кам?янському з вини водія [PERSON] , який керував автомобілем «Нісан», державний номер [NUMBER] сталась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої автомобіль «Лексус», державний номер [NUMBER] , належний позивачці отримав механічні ушкодження. Вартість відновлювального ремонту належного їй транспортного засобу склала 86803,15 грн. Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у СК «Євроінс Україна» на підставі полісу АМ/6025034 від 25.05.2019. Разом з цим, відповідач листом від 10.02.2020 у виплаті страхового відшкодування відмовив. Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10.04.2023, яке було залишено без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 13.11.2023, позов [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» про стягнення матеріального збитку та моральної шкоди заподіяного внаслідок спричинення дорожньо-транспортної пригоди - задоволено. Позивач зазначає, що нею помилково було розрахована пеня у меншому розмірі аніж встановлено судом, а термін нарахування інфляційних збитків складав з 10.02.2020 по 26.12.2022. Фактичне стягнення коштів із відповідача в примусовому порядку відбулось лише 22.06.2023. Отже, загальний розмір пені та інфляційних нарахувань за період з 10.02.2020 по 22.06.2023 за вирахуванням стягнутих судом коштів складає: пеня - 45273,10 грн, інфляційне нарахування - 6683,29 грн, 3% річних - 1270 грн. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача пеню - 45273,10 грн, 3% річних - 1270 грн, інфляційні збитки - 6683,29 грн., а разом стягнути 54496,39 грн. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 22.11.2023 відкрито провадження по справі та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 14.02.2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідачем було добросовісно сплачено всі кошти, за рішенням суду першої інстанції у межах пропорційності задоволення позовних вимог. Отже, зазначає, що спір між сторонами щодо події, яка сталась 26.05.2018 та розміру позовних вимог було розглянуто та вирішено Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області. Тому, вважає, що спір між сторонами було вичерпано та виконано рішення суду у повному обсязі. Враховуючи наведене, просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 19.02.2024 до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що з копії вказаних судових рішень, позивачем була помилково розрахована пеня у меншому розмірі, аніж встановлено судом, а термін нарахування інфляційних збитків складав з 10.02.2020 (дата відмови у виплаті страхового відшкодування) по 26.12.2022 (дата подання уточненого позову щодо збільшення позовних вимог в частині стягнення пені та збитків в порядку ст. 625 ЦК України). Разом з тим, фактичне стягнення коштів із відповідача в примусовому порядку відбулось лише 22.06.2023. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 25 травня 2018 року між ПрАТ «СК «Євроінс Україна» та [PERSON] був укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у вигляді полісу № АМ/6025034, відповідно до якого забезпечено транспортний засіб «Nissan micra», реєстраційний номер [NUMBER] . 26 травня 2018 року [PERSON] приблизно о 19.05 годині на перехресті автодороги Т 0412 по пр-ту Перемоги у м. Кам`янському, керуючи автомобілем «Nissan micra (march)» держаний номерний знак [NUMBER] , здійснюючи маневр повороту ліворуч, не переконався в безпеці руху та не надав переваги у русі автомобілю «Lexus» держаний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався у зустрічному напрямку та скоїв ДТП, внаслідок якої транспортні засоби отримали механічні пошкодження, що підтверджується постановою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 24 вересня 2019 року, витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, постановою про закриття кримінального провадження від 20 серпня 2019 року. Власником автомобілю «Lexus» держаний номерний знак [NUMBER] є позивач, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. 07 червня 2018 року [PERSON] звернувся до ПрАТ «СК «Євроінс Україна» із повідомленням № 18304 про настання події, яка в подальшому може бути визнана страховим випадком від Страхувальника та повідомив про ДТП, яка мала місце 26 травня 2018 року. Повідомлення було отримано представником страхової компанії [PERSON] 15 червня 2018 року. 23 травня 2019 року представник позивача за довіреністю - [PERSON] звернувся до ПрАТ «СК «Євроінс Україна» із повідомленням № 18304 про настання події, яка в подальшому може бути визнана страховим випадком за шкоду, заподіяну транспортному засобу потерпілої особи. 29 травня 2019 року ПрАТ «СК «Євроінс Україна» було оглянуто транспортний засіб «Lexus» держаний номерний знак [NUMBER] , що підтверджується актом технічного огляду від 29 травня 2019 року. Відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку, спричиненого власнику колісного транспортного засобу № 45/05/19 від 03 червня 2019 року, вартість матеріального збитку власнику транспортного засобу «Lexus» держаний номерний знак [NUMBER] складає 86803,15 грн. з ПДВ. 04 червня 2019 року та 27 січня 2020 року представник позивача за довіреністю [PERSON] звертався до ПрАТ «СК «Євроінс Україна» із заявою про виплату страхового відшкодування до справи № 18304. ПрАТ «СК «Євроінс Україна» відмовило позивачу у виплаті страхового відшкодування, оскільки з моменту скоєння ДТП пройшло більше одного року, що підтверджується відповіддю за вих. № 820/ДВЗ від 10 лютого 2020 року. Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпроджержинська Дніпропетровської області від 10.04.2023 позов [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» про стягнення матеріального збитку та моральної шкоди, заподіяного внаслідок спричинення дорожньо-транспортної пригоди - задоволено. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» на користь [PERSON] в розмірі 165271,58 грн, яка складається: з 86803,15 грн - невиплачене страхове відшкодування, 3900,63 грн - інфляційні втрати, 3% річних - 7491 грн, 31976,80 - пеня. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» на користь [PERSON] судові витрати у розмірі 3968,00 грн. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 13.11.2023 апеляційну скарга представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» - Журова Євгена Євгеновича - залишено без задоволення. Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпроджержинська Дніпропетровської області від 10.04.2023 залишено без змін. Частиною 4 статті 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як вбачається з вищевказаного рішення суду, - термін нарахування інфляційних збитків складав з 10.02.2020 по 26.12.2022. Разом з цим, фактичне стягнення коштів із відповідача в примусовому порядку відбулось лише 22.06.2023, що підтверджується відповідною випискою по рахунку позивача та не заперечується сторонами. В частині заявлених у даній справі позивачкою вимог щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 року по справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18) зазначила, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01.06.2016 у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. При безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України). Оскільки по справі № 209/1803/20, рішення у якій набрали законної сили і є остаточними, приймали участь ті ж самі сторони, що і у цій справі, і обставини, які були встановлені у ній є такими, що стосуються предмету спору у даній справі, то відповідно у цій справі суд вважає встановленими та враховує обставини наявності обов`язку відповідача зі сплати страхового відшкодування на користь позивачки як такі, що не потребують повторного доказування. Статтею 598 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. Суд враховує, що з ухваленням рішення по справі № 209/1803/20 зобов`язання відповідача сплатити страхове відшкодування за договором добровільного страхування не припинилося та тривало до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення до дати виконання рішення суду. Стягнення інфляційних втрат узгоджується із правовою позицією, висловленою у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 року по справі № 127/15672/16-ц, відповідно до якої визначено, що оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст.625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3% річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим. Фактичне стягнення коштів із відповідача в примусовому порядку відбулось лише 22.06.2023, що підтверджується відповідною випискою по рахунку позивача та не заперечується сторонами. З огляду на вказане, судом встановлено, що по справі № 209/1803/20 з відповідача на користь позивачки було присуджено до стягнення страхове відшкодування в розмірі 86803,15 ; інфляційних втрат (за період з 10.02.2020 по 26.12.2022) в розмірі 3900,63 грн.; 3% річних (за період з 10.02.2020 по 26.12.2022 року включно) в розмірі 7491 грн., пені (за період з 10.02.2020 по 26.12.2022 року включно) в розмірі 31976,80 грн були припинені виконанням 22.06.2023 року. У даній же справі позовні вимоги стосуються інфляційних втрат за період з 10.02.2020 по 22.06.2023 року включно та складають суму в розмірі грн. Суд вважає обґрунтованим розрахунок інфляційних втрат, а вимоги про стягнення інфляційних втрат на суму 80052,87 грн. такими, що підлягають задоволенню. Щодо стягнення пені у зв`язку з простроченням сплати страхового відшкодування, суд керується наступним. Відповідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною 1 ст. 549 та ч. 1 ст. 550 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. Одночасно законодавством, що регулює правовідносини у сфері страхування, визначено, що в разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом (ст. 992 ЦК України). Верховний Суд у справі № 569/6553/20 дійшов висновку про те, що пеня має застосовуватися у розмірі визначеному п. 7.5.3 Додатку 1 до Договору страхування, а зокрема, в розмірі 0,01% від суми боргу та в межах такої справи з відповідача на користь позивачки було присуджено до стягнення пеню за період з 01.02.2020 року по 20.04.2020 року (80 днів). У даній справі предметом позову є стягнення пені за період з 10.02.2020 по 26.12.2022 року та наведено відповідний розрахунок пені на суму 45273,10 грн., який відповідає вимогам законодавства. Отже, загальний розмір пені, та інфляційних нарахувань в порядку ст. 625 ЦК України за період з 10.02.2020 (відмова страховика у виплаті) по 22.06.2023 (сплата страхового відшкодування), за вирахуванням стягнутих судом коштів, складає: пеня - 77249,90 грн - 31976,80 грн (пеня, що стягнута судовим рішенням) = 45273,10 грн. Інфляційне нарахування: 45683,92 грн - 39000,63 грн (інфляція, що стягнута судовим рішенням) = 6683,29 грн. Три відсотки річних: 8761 грн - 7491 грн (три відсотки річних, що стягнуті судовим рішенням) = 1270 грн., що підтверджується розрахунками, наявними в матеріалах справи. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Позивачкою за подання позовної заяви до суду було сплачено судовий збір в розмірі 1074,00 грн. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи, суд приймає до уваги поданий представником позивача адвокатом Чіп Я.М. ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АЕ № 1000152, виданий на підставі договору про надання правової допомоги доручення органу, установи, уповноваженої на надання безоплатної правової допомоги № 02/03 20-1 від 02.03.2020. Разом з цим, суд зазначає, що стороною позивача не надано належних та допустимих доказів для підтвердження здійснення оплати витрат на оплату послуг адвоката. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, оскільки докази на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу були подані з порушенням вимог, передбачених частиною 3 статті 141 ЦПК України.

Outcome: partial