Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-18 00:00:00

[PERSON] , заінтересована особа - [PERSON] , звернулася до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з заявою про видачу обмежувального припису. В обґрунтування поданої заяви зазначено, що [PERSON] - дружина брата заявниці. З 2018 року остання разом з дітьми проживає у будинку, який на праві власності належить матері заявниці, за адресою: [ADDRESS] . Після 24.02.2022 року заявниця переїхала у вищевказаний будинок, де проживає і наразі. Під час спільного проживання заінтересована особа систематично висловлюється на адресу заявниці нецензурною лайкою, створювала конфліктні ситуації, принижувала її гідність. Крім того 24.01.2024 року у відношенні [PERSON] , було видано терміновий заборонний припис, серія АА №358063, у зв`язку із вчиненням домашнього насильства стосовно [PERSON] та [PERSON] . На підставі викладеного, через систематичне вчинення домашнього насильства зі сторони заінтересованої особи, що виявлялося в образах нецензурною лайкою, залякуваннях, приниженні честі і гідності на адресу заявниці та адресу її матері, стан здоров`я матері - [PERSON] , значно погіршився. Щоб забезпечити діючий та ефективний спосіб захисту від повторного вчинення домашнього насильства, заявниця просить суд видати обмежувальний припис відносно заінтересованої особи та заборонити наближатися на певну відстань до її місця проживання. Ухвалою судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15.02.2024 року дану заяву прийнято до розгляду та призначено судове засідання. У судовому засіданні заявник підтримала подану заяву та просила її задовольнити. Заінтересована особа та її представник заперечували проти винесення обмежувального припису. Надали пояснення, в яких зазначено, що заінтересована особа перебуває у зареєстрованому шлюбі з братом заявниці - [PERSON] . Від даного шлюбу у них народилися діти, місце проживання яких було зареєстроване за адресою: [ADDRESS] . Власниця будинку - мати заявниці [PERSON] , не заперечувала проти проживання родини її сина в цьому будинку, оскільки іншого житла вони не мають. Проте, всупереч вищенаведеному, у вересні 2023 року [PERSON] припинила реєстрацію місця проживання чоловіка заінтересованої особи - [PERSON] та їх дітей. Також зазначено, що у Дніпропетровському районному суді Дніпропетровської області розглядається цивільна справа за позовом заінтересованої особи з приводу визнання права користування житловим приміщенням. Крім того, ухвалою суду від 13.12.2023 року було забезпечено даний позов шляхом заборони [PERSON] та іншим особам вчиняти будь-які дії щодо виселення в поза судовому порядку малолітніх дітей заінтересованої особи. На думку заінтересованої особи, жертвою домашнього насилля є саме вона, а тому підстави для задоволення заяви відсутні. Протокольною ухвалою 19.02.2024 року задоволені клопотання про виклик свідків - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Свідок [PERSON] - мати заявниці, повідомила, що заінтересована особа систематично знущалася над нею та над [PERSON] , принижувала їх, застосовувала фізичне насильство. Проте до поліції останні з приводу нанесення тілесних ушкоджень не зверталися, оскільки постійно жаліли [PERSON] . Також зазначила, що заінтересована особа виражала словесно своє незадоволення, у зв`язку з тим, що заявниці на день народження дарували багато квітів. Свідок [PERSON] вказав, що знає про наявний конфлікт між сторонами, проте заявниця разом з матір`ю постійно провокують заінтересовану особу, шляхом виселення її з будинку, де остання проживає разом з дітьми. Свідок [PERSON] зазначив про те, що 09.12.2023 року йому поступив телефонний дзвінок, в якому повідомили про те, що [PERSON] знову виганяють з будинку. Подружжя [PERSON] одразу вирушило за адресою місця проживання сторін. По приїзду вони побачили на подвір`ї пакети з дитячими речами, які викидали заявниця зі своєю матір`ю. Агресивні висловлювання нецензурною лайкою свідок чув тільки від заявниці. При цьому заінтересована особа разом з дітьми знаходилася в будинку у своїй кімнаті. Аналогічні пояснення надала свідок [PERSON] . Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторін, допитавши свідків, суд доходить висновку, що дана заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09.11.2023 року [PERSON] визнано винною та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП у зв`язку з тим, що остання, відповідно до протоколу ВАВ № 990724 від 06.09.2023 року, 11.08.2023 року о 10-00 год, перебуваючи за місцем свого мешкання, вчинила домашнє насильство психологічного характеру відносно [PERSON] , в ході якого висловлювалася нецензурною лайкою, погрожувала фізичною розправою та виганяла з будинку. Згідно ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13.12.2023 року, забезпечено позов та заборонено у позасудовому порядку [PERSON] та іншим особам вчиняти будь-які дії щодо виселення [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в інтересах яких діє їх законний представник [PERSON] , здійснювати заміну замків, вхідних дверей або зміни вхідних дверей у житловому будинку та на територію домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , яке належить на праві приватної власності [PERSON] . Постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14.12.2023 року [PERSON] визнано винною, у зв`язку з тим, що остання 11.08.2023 року, близько 10:00 за адресою: [ADDRESS] ., вчинила домашнє насильство відносно [PERSON] та [PERSON] . За терміновим заборонним приписом стосовно кривдника (серія АА №358063) від 24.01.2024 року, складеним стосовно [PERSON] , у зв`язку із вчиненням нею домашнього насильства, а саме висловлювання нецензурною лайкою в бік [PERSON] та [PERSON] , вжито захід у вигляді заборони в будь-якій спосіб контактувати з постраждалою особою терміном на 1 добу з 13 год 45 хв. 24.01.2024 року до 23 год 45 хв. 25.01.2024 року. Основним нормативно правовим актом, який регулює спірні правовідносини є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з п.п. 3, 14, 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняється в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`є, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози. у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування. Залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: постраждала особа або її представник. У частині 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкоду користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання(перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждало особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Згідно з ч. 3 ст. 26 Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 ч. 1 ст. Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадку, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують ( за наявності). Відповідно до ч. 1 ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову у її задоволенні. З урахуванням змісту вказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків. Суд під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису має надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суд має встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність. Звертаючись до суду з заявою про видачу обмежувального припису відносно [PERSON] , заявниця вказує на те, що заінтересована особа постійно створює сварки, застосовує до заявниці фізичне та психологічне насильство. Крім того, відносно [PERSON] складений терміновий заборонний припис та складено протокол за вчинення домашнього насильства по відношенню до [PERSON] та [PERSON] . Суд звертає увагу на те, що адміністративні матеріали, на які посилається заявниця, вже були розглянуті Дніпропетровським районний судом Дніпропетровської області (справа № 175/6431/23, №175/6434/23). Крім того, сама заявниця також притягнута до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства відносно [PERSON] . Із наданих заявницею доказів, жодним документом не підтверджується вчинення [PERSON] правопорушень насильницького характеру, зокрема, заподіяння заявниці тілесних ушкоджень. Суд критично ставиться до показів свідка [PERSON] , та вважає їх необ`єктивними, оскільки остання є зацікавленою у результаті розгляду даної справи. При цьому суд бере до уваги покази інших свідків, які зазначили, що саме заявниця разом з матір`ю провокують конфлікти та намагаються виселити заінтересовану особу з її дітьми з будинку. Зазначене також підтверджується ухвалою Дніпропетровського районного суду про наявний спір між сторонами з приводу користування будинком та забезпечення даного позову. Жодної агресії з боку [PERSON] на адресу заявниці свідки не бачили, а навпаки, зазначили, що саме заявниця та її матір виражалися нецензурною лайкою в бік заінтересованої особи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed