Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-27 00:00:00

Позивач звернувся в суд з даним позовом та просить визнати за ним право власності на житловий будинок по [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що йому належить на праві власності житловий будинок [ADDRESS] . Однак, державним реєстратором виявлено, що дана адреса належить також сусідньому житловому будинку. Надалі за його зверненням міською радою змінено нумерацію адреси належного йому житлового будинку з «46» на 46А», внесено зміни до інвентаризаційної справи, однак зареєструвати право власності на належний йому будинок за новою адресою неможливо, що слугувало підставою звернення до суду з даним позовом. Позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав. Представник відповідача в судове засідання також не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутності. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши докази по справі, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За [PERSON] зареєстровано право власності на житловий будинок [ADDRESS] , загальна площа якого становить 81,2кв.м, житлова 47,3кв.м та який складається з коридору площею 5,2кв.м, коридору площею 11,8кв.м, житлової кімнати площею 12,8кв.м, житлової кімнати площею 13,9кв.м, коридору площею 8,3кв.м., житлової кімнати площею 20,6кв.м, кладової площею 2,8кв.м, кухні площею 5,8кв.м, що стверджується свідоцтвом про право приватної власності на будівлі від 25.01.1988р. і технічного паспорта. Рішенням Сокальської міської ради Львівської області №262 від 06.02.2023р. належному позивачу [PERSON] індивідуальному житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] присвоєно даресу: [ADDRESS] . На підставі даного рішення вказану адресу внесено до Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про присвоєння адрес Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, що стверджується витягом від 11.09.2023р. З довідок №3752 від 23.08.2023р. та №4836 від 2610.2023р. встановлено, що реєстрація права власності на належний [PERSON] житловий будинок після зміни адреси не проводилася. Відповідно до ст.41 Конституції України регламентовано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, визначені у главі 24 ЦК України, зокрема із правочинів. Відповідно до ст.12 Закону України «Про власність», у приватній власності громадян можуть знаходитися житлові будинки, збудовані на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці або придбані на законних підставах, в тому числі за договором купівлі-продажу. Відповідно до ст.30 ЦК України, житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами і призначена для постійного у ній проживання. Спірний житловий будинок відповідає зазначеному визначенню, однак, внаслідок помилок в правовстановлюючих документах, в мене виникли перешкоди в здійсненні права власності на нього. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В свою чергу відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Правомочність володіння розуміють як передбачену законом (тобто юридично забезпечену) можливість мати (утримувати) в себе певне майно (фактично панувати над ним, зараховувати на свій баланс тощо). Правомочність користування означає передбачену законом можливість використовувати, експлуатувати майно, отримувати від нього корисні властивості, його споживання. Правомочність розпорядження означає юридично забезпечену можливість визначення і вирішення юридичної долі майна шляхом зміни його належності, стану або призначення (відчуження за договором, передача у спадщину, знищення, переробка тощо). Згідно з нормою ст. 319 ЦК власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Судом встановлено, що позивачу належить право власності житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, однак він позбавлений змоги зареєструвати таке право. З огляду на зазначене, суд визнає позов підставним.

Outcome: approved