Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-18 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому, зокрема, посилається на те, що після смерті своєї матері отримала у спадщину земельну ділянку. В подальшому дізналася, що земельну ділянку фактично використовує відповідач. На письмовий запит відповідач підтвердив використання земельної ділянки, зазначив, що орендна плата здійснена в повному обсязі. Позивач стверджує, що її матір не мала наміру укладати та не укладала із відповідачем жодних договорів, не отримувала орендної плати від відповідача. Отримавши електронну копію договору оренди позивач дізналась, що від імені орендодавця договір підписано [PERSON] . Позивач переконана, що її мама ніколи не домовлялась із відповідачем про передачу йому в користування земельної ділянки та нікого не уповноважувала на укладення будь яких правочинів. При цьому позивач звертає увагу, що на день укладення договору [PERSON] був засновником і власником 50% статутного капіталу ТОВ «Жильнельфа Вельє». На підставі викладеного, позивач вважає договір оренди неукладеним та просить зобов`язати відповідача усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою та скасувати державну реєстрацію права оренди відповідача. Відповідач проти задоволення позову заперечував, зазначив, що [PERSON] знала про існування договору оренди землі, отримувала орендну плату за користування земельною ділянкою та не мала претензій до відповідача впродовж дії договору (більш ніж три роки). Тобто, [PERSON] схвалила правочин вчинений представником. ІІ. Заяви, клопотання та процесуальні дії у справі. 03.05.2023 року Жашківський районний суд Черкаської області ухвалив прийняти позовну заяву до розгляду. Розгляд справи постановив провести в порядку загального позовного провадження. Витребував у відповідача оригінали договору оренди та довіреності. 25.05.2023 року надійшов відзив на позовну заяву. Також відповідач надав клопотання про витребування у податкового органу інформації про суми нарахованих та/або отриманих доходів та суми нарахованих та/або сплачених податків [PERSON] , а саме доходів у вигляді орендної плати та інформації про сплачену відповідачем, як податковим агентом, податкових зобов`язань за [PERSON] 25.05.2023 року на вимогу суду відповідачем наданий оригінал договору оренди. 09.06.2023 року від позивача надійшла відповідь на відзив. 12.06.2023 року Жашківський районний суд Черкаської області задовольнив клопотання відповідача та витребував відповідну інформації у податкового органу. 29.06.2023 року на адресу суду надійшла відповідь Головного управління ДПС у Черкаській області. 11.07.2023 року від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив. 12.09.2023 року відповідач надав клопотання про витребування інформації у податкового органу уточнивши період, за який потрібна інформація. 11.10.2023 року Жашківський районний суд Черкаської області задовольнив клопотання відповідача та витребував відповідну інформації у податкового органу. 11.10.2023 року закрито підготовче провадження. 24.10.2023 року на адресу суду надійшла відповідь Головного управління ДПС у Черкаській області. 08.11.2023 року відповідачем надані додаткові пояснення та оригінал довіреності. 13.11.2023 року розпочатий розгляд справи по суті. 15.11.2023 року надійшла заява відповідача про подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу. 08.01.2024 року на вимогу суду відповідачем наданий розрахунок сум орендної плати. 05.02.2024 року надійшли додаткові пояснення відповідача. 07.02.2024 року від сторін надійшли клопотання про розгляд справи за відсутності представників, в письмовому провадженні. \~ \~ \~ \~ ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. 01.09.2012 року між [PERSON] та ТОВ «Агросервіс» укладено договір оренди землі площею 2,15 га, яка знаходиться в с. Конельська Попівка Жашківського району Черкаської області (арк. с. 9-12). Договір укладено на п`ять років до 01.09.2017 року. Орендна плата вноситься орендарем щорічно в грошовій або в натуральній формі, що становить 1 933,33 грн (3% від вартості земельної частки). Нормативна грошова оцінка земельної ділянки складає 64\~443,80 грн. 19.11.2014 року [PERSON] надана довіреність [PERSON] якою довірено користуватись земельною ділянкою для ведення товарного господарського виробництва площею 2,15 га, яка розташована та території Конельськопопівської сільської ради, зокрема отримувати орендну плату за неї, для чого уповноважено розписуватись за неї і здійснювати всі дії, пов`язані з виконанням даної довіреності. Довіреність видана терміном на п`ять років і дійсна до 19.11.2019 року (арк. с. 62, 178). 02.09.2017 року укладено договір оренди земельної ділянки між [PERSON] та ТОВ «Жильнельфа Вельє», згідно якого в оренду передається земельна ділянка загальною площею 2,1512 га, кадастровий номер 7120983000:02:001:0461. Нормативно-грошова земельної ділянки становить 96\~585,15 грн. Договір укладено на 49 років та діє до 02.09.2066 року. Орендна плата вноситься орендарем щорічно в грошовій або в натуральній формі, що становить 4,5% від вартості земельної ділянки (арк. с. 57-61, 131-133). За розрахунком суду орендна плата складає 4\~346,33 грн. Від імені орендодавця договір підписаний за довіреністю [PERSON] про що зазначено в розділі «Реквізити сторін». Державна реєстрація договору відбулась 13.09.2017 року (арк. с . 63-64). В листопаді 2017 року [PERSON] отримала 1\~054,47 грн, про що свідчить її підпис у відомості на виплату грошей № 5 в рахунок оплати за оренду земельної ділянки у 2017 році (арк. с. 100-101). У 2018 році [PERSON] отримала 1\~398,91 грн згідно відомості № 2 та 2\~100,00 грн згідно відомості № 12 (арк. с. 102-103, 104). Разом 3\~498,91 грн. Факт нарахування доходу та сплати податку на доходи фізичних осіб підтверджено довідкою податкового органу (арк. с. 174). Зазначено ознаку доходу «106», тобто дохід від надання майна в лізинг, оренду або суборенду (строкове володіння та/або користування), визначений у порядку, встановленому пунктом 170.1 статті 170 розділу IV Кодексу (підпункт 164.2.5 пункту 164.2 статті 164 розділу IV Кодексу) згідно Довідника ознак доходів фізичних осіб затвердженого\~Наказом Мінфіну від 13.01.2015 року №4. У 2019 році [PERSON] отримала 3\~269,10 грн, про що свідчить її підпис у відомості на виплату готівки № 30 в рахунок оплати за оренду земельної ділянки за 2019 рік (арк. с. 105). У 2020 році [PERSON] отримала 3\~269,10 грн, про що свідчить її підпис у відомості на виплату готівки № 1 в рахунок оплати за оренду земельної ділянки за 2019 рік (арк. с. 106). Факт нарахування доходу та сплати податку на доходи фізичних осіб підтверджено довідкою податкового органу (арк. с. 149). Ознака доходу «106». Підписи [PERSON] у вказаних відомостях позивачем під сумнів не поставлено. З будь якими позовами про оспорювання договору оренди [PERSON] не зверталась, довіреність не скасувала. [PERSON] померла [INFO] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (арк. с. 20). [PERSON] (позивач у справі) отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом 18.02.2022 року. Спадщина складається з земельної ділянки загальною площею 2,1512 га кадастровий номер 7120983000:02:001:0461 (арк. с. 21). 18.02.2022 року зареєстровано право власності [PERSON] на вказану земельну ділянку (арк. с. 22). 06.01.2023 року позивач звернулась до відповідача з листом, в якому повідомила про вступ у спадщину та попросила надати документи про оренду земельної ділянки та відомості про нарахування та виплати за користування земельною ділянкою (арк. с. 24). Листом від 10.02.2023 року відповідач повідомив, що користується земельною ділянкою добросовісно та на умовах передбачених договором, запропонував укласти додаткову угоду про заміну сторони в договорі оренди (арк. с. 27-28). В подальшому позивач надіслала на адресу відповідача лист, в якому вона, не ставлячи під сумнів факт укладення договору її матір`ю, для з`ясування всіх умов договору, просить надати копію договору оренди земельної ділянки (арк. с. 29) Вказані обставини не є спірними між сторонами. IV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. \~ \~ \~ \~ Частиною 3 ст. 244 ЦК України визначено, що довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. За приписами ст. 238 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. 19.11.2014 року [PERSON] надана довіреність [PERSON] , якою довірено користуватись земельною ділянкою для ведення товарного господарського виробництва площею 2,15 га, яка розташована та території Конельськопопівської сільської ради, зокрема отримувати орендну плату за неї, для чого уповноважено розписуватись за неї і здійснювати всі дії, пов`язані з виконанням даної довіреності. Довіреність видана терміном на п`ять років і дійсна до 19.11.2019 року. Вказана довіреність не містить будь яких обмежень щодо способу користування земельною ділянкою, [PERSON] за життя не скасована, позивачем під сумнів не поставлена. Суд не погоджується із доводом позивача, що вказана довіреність видана виключно на отримання орендної плати. Згідно тексту довіреності [PERSON] довірила [PERSON] користуватись земельної ділянкою без обмеження способу користування. Зокрема, але не виключно, довірила отримувати орендну плату. Судом встановлено, та не поставлено під сумнів сторонами, що в наслідок укладення спірного договору оренди, орендна плата, яку отримувала [PERSON] , збільшилась з 1\~933,33 грн до 4\~346,33 грн. Тобто, довід відповідача, що вказаний договір укладено на користь [PERSON] , знайшов своє підтвердження. Також, не є спірним, що [PERSON] протягом чотирьох років самостійно отримувала орендну плату від відповідача. Суд не погоджується з доводом відповідача, що отримуючи орендну плату [PERSON] вважала, що продовжує отримувати орендну плату від ТОВ «Агросервіс», оскільки такий довід ґрунтується виключно на припущеннях та не підтверджується матеріалами справи. Крім того, позивач стверджує, що спірний договір було укладено із перевищенням повноважень. Статтею 241 ЦК України встановлено, що правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину. Згідно договору оренди землі від 01.09.2012 року, укладеного особисто [PERSON] із ТОВ «Агросервіс», договір укладено на п`ять років до 01.09.2017 року. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжувати його дію. Таким чином, [PERSON] знала, що з вересня 2017 року строк дії договору із ТОВ «Агросервіс» сплинув. Доказів, що орендар мав намір продовжити дію договору позивач не надав. [PERSON] особисто отримувала орендну плату за відомостями ТОВ «Жильнельфа Вельє», про що зазначено на бланках відомостей, у значно більшому розмірі. За життя [PERSON] не висловила жодних заперечень довіреній особі, не ставила під сумнів укладений ним договір. Відповідно, є всі підстави стверджувати, що [PERSON] було відомо про укладений договір та вона його схвалила. Верховний Суд у постанові від 01.02.2023 року (справа № 569/19674/19) зазначив, що відповідно до частини третьої статті 238 ЦК України представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. Тобто, з метою забезпечення інтересів цієї особи представнику заборонено вчиняти представницький правочин у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є. При цьому словосполучення «у своїх інтересах» потрібно розуміти таким чином, що представник не може вчиняти від імені особи, яку він представляє, правочин щодо себе особисто (тобто бути стороною цього правочину) або іншим шляхом на шкоду інтересам довірителя, в тому числі на користь інших осіб, включаючи і тих, представником яких він одночасно є. Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 25 вересня 2019 року у справі № 727/3501/16-ц, від 19 січня 2021 року у справі № 910/12791/19, від 19 травня 2021 року у справі № 642/7417/18, від 10 листопада 2021 року у справі № 757/50762/18-ц. Отже, якщо представник вчинив правочин не в інтересах довірителя, а у своїх власних, то це є підставою для визнання такого правочину недійсним. Суд звертає увагу, що позивач в позовній заяві стверджує, що спірний договір оренди є саме неукладеним, проте наводить доводи щодо недійсності договору. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами), або уповноваженими на те особами (частини друга та четверта\~статті 207 ЦК України). Згідно з частиною першою\~статті 627 ЦК України\~і відповідно до\~статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша\~статті 638 ЦК України). За змістом\~статті 14 Закону України «Про оренду землі»\~ договір оренди землі укладається у\~\~письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий\~\~номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов\~\~розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за\~\~її\~\~несплату (частина перша\~статті 15 Закону України «Про оренду землі»). Укладеним є такий правочин (договір), щодо якого сторонами у належній формі досягнуто згоди з усіх істотних умов. У разі ж якщо сторони такої згоди не\~\~досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а\~\~наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року (справа № 227/3760/19-ц) вказано, що підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми правочину, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Відсутність на письмовому тексті правочину (паперовому носії) підпису його учасника чи належно уповноваженої ним особи означає, що правочин у письмовій формі не вчинений. Відсутність вольової дії учасника правочину щодо вчинення правочину (відсутність доказів такого волевиявлення за умови заперечення учасника правочину) не можна ототожнювати з випадком, коли волевиявлення учасника правочину існувало, але не відповідало ознакам, наведеним у частині третій статті 203 ЦК України: волевиявлення не було вільним чи не відповідало його внутрішній волі. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання правочину недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил статей 229-233 ЦК України про правочини, вчинені з дефектом волі - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. Тобто як у частині першій статті 215 ЦК України, так і в статтях 229-233 ЦК України йдеться про недійсність вчинених правочинів у випадках, коли існує волевиявлення учасника правочину, зафіксоване в належній формі (що підтверджується, зокрема, шляхом вчинення ним підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає волі цього учасника правочину. Тож внаслідок правочину учасники набувають права і обов`язки, що натомість не спричиняють для них правових наслідків. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, то правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою взагалі не набуті, а правовідносини за ним не виникли. Тобто суду необхідно встановити не просто факт використання спірного майна орендарем, а й те, чи сплачував орендар за таке використання орендодавцю та його правонаступникам і чи приймали вони таку оплату. У разі якщо договір виконувався обома сторонами\~(зокрема, орендар користувався майном і сплачував за нього, а орендодавець приймав платежі),\~то кваліфікація договору як неукладеного виключається, такий\~договір оренди вважається укладеним та може бути оспорюваним\~(за відсутності законодавчих застережень про інше). Висловлене вище про можливість визначити фактичне укладення правочину у спосіб його виконання (за відсутності законодавчих застережень про інше) не суперечить викладеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) правовому висновку про те, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. Враховуючи викладене, оскільки відсутні підстави для визнання договору оренди земельної ділянки неукладеним, відсутні підстави для витребування земельної ділянки. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог. V. Розподіл судових витрат. Частиною 1 ст. 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, судовий збір покладається на позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed