Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-14 00:00:00

До Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява [PERSON] , в інтересах якої діє представник адвокат Стариченко Микола Петрович, до [PERSON] про стягнення аліментів. Позов обґрунтований тим, що [INFO] у незареєстрованому шлюбі позивача та відповідача народилась спільна дитина [PERSON] . Спільне життя у сторін не склалося, за взаємною згодою батьків дитини проживає разом із матір`ю та знаходиться на її повному утриманні. Зазначає, що на цей час не працює, оскільки перебуває у декретній відпустці до досягнення дитиною трирічного віку, інших доходів не має, відповідач матеріальну допомогу в добровільному порядку на утримання дитини та на її утримання не надає, у зв`язку з чим позивач була вимушена звернутися до суду з вказаним позовом. Просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини у розмірі частини з усіх видів доходів боржника, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, стягнути з відповідача на свою користь кошти на своє утримання в розмірі 1/4 частини усіх видів його доходів щомісячно, до досягнення сином трирічного віку, починаючи з дня звернення до суду та стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 3500,00 грн. Сторони в судове засідання не з`явились, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи. В справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, тому суд ухвалив на підставі ст.ст.\~223,\~280 ЦПК України\~розглянути справу заочно. Згідно із вимогами ст.274 ЦПК України справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. [INFO] у сторін по справі народилась дитина [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане 11.03.2023 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 201. Згідно ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.ч.1,2 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Згідно з\~ст.27 Конвенції «Про права дитини», яку ратифіковано Постановою ВР №789-XII від 27.02.1991, передбачено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до ч.2 ст.27 Конвенції батько(ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один Таким чином, судом встановлено, що позивачка та відповідач є батьками неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні, домовленостей щодо виконання батьком свого обов`язку по утриманню дитини між сторонами не досягнуто, відповідач зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття і будь-яких доказів щодо причин, які унеможливлюють або звільняють його від вказаного обов`язку суду не надав, а відтак вимоги позивачки підлягають задоволенню, а аліменти на утримання дитини підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки у вигляді стягнення частки від доходу батька, оскільки обраний вид стягнення зазначається позивачкою, з якою мешкає дитина, а саме у розмірі 1/4, що з урахуванням рівності обов`язку батьків по утриманню неповнолітніх дітей, буде достатнім для утримання дитини, а позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача коштів на її утримання до досягнення дитини трьохрічного віку, суд приходить до наступних висновків. Статтею 91\~СК України\~передбачено,\~що якщо\~жінка та\~чоловік,\~які не\~перебувають у\~шлюбі між\~собою,\~тривалий час\~проживали однією\~сім`єю,\~той із\~них,\~хто став\~непрацездатним під\~час спільного\~проживання,\~має право\~на утримання\~відповідно до\~статті 76\~цього Кодексу. Жінка\~та чоловік,\~які не\~перебувають у\~шлюбі між\~собою,\~мають право\~на утримання\~в разі\~проживання з\~нею,\~ним їхньої\~дитини,\~відповідно до\~частин другої\~-\~четвертої статті\~84\~та статей\~86\~і 88\~цього Кодексу. Право жінки та чоловіка на утримання припиняється з підстав, встановлених пунктами 2 і 4 статті 83, статтями 85, 87 і 89 цього Кодексу. Відповідно до ч.2,4 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Судом встановлено, що сторони перебували у незареєстрованому шлюбі, від якого народилась дитина, яка на теперішній час проживає разом з матір`ю. Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, суд вважає, що при даних обставинах з відповідача слід стягнути аліменти на утримання позивачки у розмірі 1/4 частини доходу щомісячно з усіх видів заробітку (доходів), до досягнення дитиною трирічного віку. Згідно до ст. 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви, в даному випадку з 14.05.2021 року. Щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача понесені останньою судових витрат, суд виходить з наступного. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу було надано наступні докази: копію договору про надання правової допомоги від 20.12.2023 року, копію додаткової угоди № 1 до Договору про надання правничої допомоги №б/н від 20.12.2023 року, акт виконаних робіт та копію розрахункової квитанції серії СЖТІ № 898388 на суму 3500,00 грн., копію ордера на надання правничої допомоги. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з частиною другою цієї статті за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі Закон про адвокатуру) гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Отже, положення спеціального Закону про адвокатуру передбачають, що розмір гонорару визначається у договорі про надання правової допомоги за взаємною згодою обох сторін, як клієнта так і адвоката. З однієї сторони норми вказаного Закону покликані гарантувати оплату праці адвоката за надані правові послуги, з іншого боку визначити вартість кваліфікованих правових послуг, які спроможний буде заплатити клієнт з урахуванням його фінансових можливостей та з огляду на кваліфікацію, досвід адвоката, обсяг наданих ним послуг. Особа, бажаючи ефективно захисти своє право, яке порушено/порушується, звертається за допомогою до адвоката, та, укладаючи з ним договір про надання правової допомоги, погоджується оплатити вартість запропонованих ним правових послуг. Разом з тим, така особа має правомірні очікування повернути назад вказані кошти, стягнувши їх із відповідача, у випадку, якщо її право буде відновлено, чи судом буде визнана її правота. Інститут відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, передбачений у ст. 137 ЦПК України, власне і покликаний гарантувати право людини на повернення здійснених нею витрат на правову допомогу у разі постановлення судом рішення на її користь. З огляду на все викладене вище, суд вважає, що стягнення витрат за правову допомогу відповідатиме основними засадами (принципами) цивільного судочинства, зокрема, верховенству права та відшкодуванню судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Враховуючи те, що завданням цивільного судочинства, є насамперед справедливий, та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, суд вважає, що розмір відшкодування витрат на правову допомогу у сумі 3500,00 грн. не порушуватиме принципу співмірності позовних вимог, відповідатиме складності справи та виступатиме гарантією реалізації правомірних очікувань позивача як особи, чиї права було порушено, на повну або часткову компенсації сплачених ним коштів за правову допомогу щодо захисту його права, надану йому адвокатом. Так, суд стягує з відповідача на користь позивача 3500,00 грн. витрат на правничу допомогу. Оскільки позивач за даною категорією справ звільнена від сплати судового збору при подачі позову, то відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України ці витрати підлягають стягненню з відповідача. Крім того, у відповідності до ст.430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: approved