Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-15 00:00:00

30 травня 2023 року позивач звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до акціонерного товариства «Аграрний фонд» про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, у якому просив стягнути з відповідача на користь [PERSON] 80407,58 грн. інфляційних втрат та 13138,24 грн. 3% річних. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач перебував у трудових відносинах з АТ «Аграрний Фонд». Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17 червня 2021 року у справі №753/11751/20, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 05 жовтня 2022 року та постановою Верховного Суду від 21 березня 2023 року, стягнуто з АТ «Аграрний фонд» на користь [PERSON] середній заробіток за вимушений прогул за 46 робочих днів затримки видачі трудової книжки у сумі 163 497,34 грн. із вирахуванням із цієї суми податку на доходи фізичних осіб та єдиного соціального внеску. Відповідач виконав свої грошові зобов`язання лише 13 травня 2023 року, хоча повинен був здійснити виплати 07 вересня 2020 року, у зв`язку з чим прострочення за грошовим зобов`язанням склало 2 роки 8 місяців та 6 днів або 978 днів. Посилаючись на положення ст. 625 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача за період з 07 вересня 2020 року по 13 травня 2023 року 80407,58 грн. інфляційних витрат та 3% річних у розмірі 13138,24 грн. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 31 травня 2023 року цивільну справу передано за підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 11.08.2023 р. зазначену цивільну справу було передано в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І. Ухвалою суду від 14 серпня 2023 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 15 грудня 2023 року відкрито у справі спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін. Визначено відповідачу строк на подання відзиву на позов у порядку, передбаченому ст. 178 ЦПК України, - 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Позивачу роз`яснено право подати до суду відповідь на відзив у порядку, передбаченому ст. 179 ЦПК України, протягом 15 днів з дня отримання відзиву відповідача на позов. 30 січня 2024 року представник Акціонерного товариства «Аграрний фонд» подав відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Постанова Верховного Суду у справі №753/11751/20 надійшла на адресу АТ «Аграрний фонд» 27 березня 2023 року, а 06 квітня 2023 року АТ «Аграрний фонд» з метою добровільного виконання рішення суду звернулося до [PERSON] . Позивач свідомо володіючи інформацією про бажання відповідача добровільно виконати рішення суду ще в квітні 2023 року, 03 травня 2023 року подав до Солом`янського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) заву про відкриття виконавчого провадження та постановою від 08 травня 2023 року було відкрито виконавче провадження. Після вирахування всіх податків і зборів відповідачем виплачено [PERSON] 96533,84 грн., у зв`язку з чим 12 травня 2023 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Відповідач вважає нарахування [PERSON] інфляційних втрат та 3% річних на суму 163497,34 грн. незаконним, адже якщо навіть вважати вимоги [PERSON] правомірними, то нарахування 3% річних та інфляційних втрат має відбуватися на суму 96533,84 грн., так як сума 66963,50 грн. є сумою податків та зборів, а саме 29429,52 грн. - ПДФО; 2452,46 грн. - військовий збір та 35081,52 грн. - ЄСВ. Щодо строку нарахування інфляційних втрат та 3% річних, вказав, що сстаточне рішення у справі №753/11751/20, а саме постанова Верховного Суду датується 21 березня 2023 року та надійшла до АТ «Аграрний фонд» 27 березня 2023 року, а отже є безпідставним нарахування інфляційних втрат з 07 вересня 2020 року. При цьому, кошти у виконавчому провадженні [NUMBER] було перераховано 12 травня 2023 року, а не як стверджує позивач 13 травня 2023 року. Додатково вказав, що передбачена статтею 625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин. Трудове законодавство передбачає спеціальні правила відповідальності роботодавця за порушення відповідних норм, зокрема можливість стягнення з роботодавця середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Ухвалою суду від 16 лютого 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача Акціонерного товариства «Аграрний фонд» про повернення позовної заяви. Ухвалою суду від 16 лютого 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача Акціонерного товариства «Аграрний фонд» про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 16 лютого 2024 року заяву представника позивача [PERSON] - адвоката Мельникова Д.О. про зміну підстав позову повернуто без розгляду. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, врахувавши подані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. З матеріалів справи судом встановлено, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17 червня 2021 року у справі №753/11751/20, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 05 жовтня 2022 року та постановою Верховного Суду від 21 березня 2023 року, стягнуто з АТ «Аграрний фонд» на користь [PERSON] середній заробіток за вимушений прогул за 46 робочих днів затримки видачі трудової книжки у сумі 163 497,34 грн. із вирахуванням із цієї суми податку на доходи фізичних осіб та єдиного соціального внеску. Вказані обставини в порядку ч. 4 ст. 82 ЦПК України суд визнає такими, що не підлягають доказуванню, оскільки вони встановлені рішенням суду у цивільній справі, у якій брали участь ті самі особи. Копія постанови Верховного Суду від 21 березня 2023 року у справі №753/11751/20 надійшла до АТ «Аграрний фонд» 27 березня 2023 року за вх. №253. Постановою головного державного виконавця Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лебедєвої Л.Ю. від 08 травня 2023 року відкрито виконавче провадження ВП [NUMBER] з примусового виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17 червня 2021 року у справі №753/11751/20. На виконання рішення суду АТ «Аграрний фонд» здійснило оплату суми коштів як [PERSON] , так і всіх податків, що підтверджено квитанціями від 12 травня 2023 року №815 на суму 113252,57 грн., з них 96533,84 грн. [PERSON] , а також виконавчого збору та витрат виконавчого провадження по виконавчому провадженню [NUMBER]; від 12 травня 2023 року №810 на суму 29429,52 грн. (сплата ПДФО); від 12 травня 2023 року №813 на суму 2452,46 грн. (сплата військового збору). Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі №758/1303/15-ц. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги п`ятої ЦК України. Отже, приписи цього розділу поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги п`ятої ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги п`ятої ЦК України). Тобто, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц суд відступив від висловленого у постанові від 20 січня 2016 року у справі №6-2759цс15 висновку Верховного Суду України про те, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можна застосовувати норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) (п. 32.1 постанови від 16 травня 2018 року). Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду не відступала від висловленого у зазначеній постанові від 20 січня 2016 року у справі №6-2759цс15 іншого висновку Верховного Суду України про те, що припис частини другої статті 625 ЦК України до трудових правовідносин не застосовується. Трудове законодавство передбачає спеціальні правила відповідальності роботодавця за порушення відповідних норм, зокрема можливість стягнення з роботодавця середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати, моральної шкоди, тощо. Правовідносини між сторонами у цій справі регулюються нормами трудового права, а не цивільного законодавством, тому положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, якою передбачена відповідальність за порушення грошового зобов`язання, на трудові правовідносини не поширюється. Такий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі № 711/4010/13-ц. При цьому частина п`ята статті 11 ЦК України, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування статті 625 ЦК України в разі наявності між сторонами правовідносин, які регулюються нормами трудового законодавства. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, оскільки спірні правовідносини виникли у зв`язку з виконанням судового рішення про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та затримки розрахунку при звільненні, то до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України), тому суд не встановив підстав для стягнення з відповідача на користь позивача три відсотки річних та інфляційних втрат на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Outcome: dismissed