Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-20 00:00:00

Позивачка 26 червня 2023 року звернулась до суду з вказаним позовом, у якому зазначала, що вона народилася [INFO] в с.Якушинці Вінницького району Вінницької області. На момент її народження вона мала прізвище « [PERSON] ». Батьками позивачки були [PERSON] та [PERSON] . Оскільки свідоцтво про народження позивачки не збереглося, на адвокатський запит Державним архівом Вінницької області їй надана архівна довідка від 20.06.2023 за вих..№ 07-1368/7 та запис акта про її народження № 103 від 25 липня 1939 року, за змістом якого « [PERSON] » народилася [INFO] ; батько зазначений як « [PERSON] », 20 років, українець; мати зазначена як « [PERSON] », 21 рік, українка. На час народження позивачки батьки в зареєстрованому шлюбі не перебували, а з 1938 року проживали разом як одна сім`я. Дівоче прізвище матері позивачки « [PERSON] », однак в актовий запис про народження позивачки відомості про прізвища її батьків були внесені за прізвищем батька - « [PERSON] ». Крім позивачки, батьки мали двох дочок: [PERSON] , 1940 року народження, яка померла в 2015 році, та [PERSON] , 1943 року народження, яка померла в 2014 році. Батьки спочатку проживали у Вінницькій області, а на початку 50-х років мати з дітьми переїхали в с.Дмитрівка, де мати і проживала до своєї смерті. На час переселення батьки разом не проживали, але згодом 26.11.1972 року зареєстрували шлюб, після реєстрації якого мати змінила дівоче прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». Батько позивачки помер у 1974 році і захоронений в с.Дмитрівка Миколаївського району Миколаївської області. 21 вересня 1960 року позивачка уклала шлюб з [PERSON] та змінила дівоче прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». [INFO] мати позивачки померла. Оскільки на момент смерті матері було загублено її паспорт, секретарем Дмитрівської сільської ради в книгу реєстрації акта про смерть запис було внесено на підставі свідоцтва про народження матері, де її прізвище було зазначено як « [PERSON] », тому і свідоцтво про смерть виписано на ім`я « [PERSON] ». Враховуючи, що на той час клавіатура друкарських машинок не мала українського шрифту, при виготовленені свідоцтва про смерть матері її ім`я було надруковане як « [PERSON] » замість « [PERSON] ». Після смерті матері загубилося і свідоцтво про народження, а тому родинні стосунки з матір`ю неможливо підтвердити у позасудовому порядку. На момент своєї смерті мати проживала одиноко в с.Дмитрівка Миколаївського (Березанського) району Миколаївської області. За життя мати була членом КСП iм.Ленiна в с.Дмитрiвка Березанського району Миколаївської областi та отримала право на земельну частку (пай). Разом з тим, оскільки розпорядження Березанської РДА «Про затвердження розрахунків вартості і розмірів в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) членів КСП ім.Леніна» за № 221 було винесене 11.08.1996, після чого особам, які мали право на отримання права на земельну частку (пай), були оформлені сертифікати на земельну частку (пай), і на час видачі сертифікатів мати померла, оригінал сертифікату у заявниці відсутній. Згідно з копією сертифiкату на право на земельну частку (пай), cepiї МК № 0139542, виданого Березанською районною державною адмінiстрацiєю Миколаївської областi 27 вересня 1996 року, зареєстрованого у Книзi реєстрацiї сертифiкатiв на правo на земельну частку (пай) 14 жовтня 1996 року за № 2771, [PERSON] , яка проживає в с.Дмитрівка Березанського району Миколаївської області, належить право на земельну частку (пай) у землі? яка перебуває у колективній власності КСП iм.Ленiна с.Дмитрівка Березанського району Миколаївської області, розміром 8,86 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). На даний час право на земельну частку (пай) розміром 8,86 в умовних кадастрових гектарах знаходиться в невитребуваних паях Березанської селищної ради (колишньої Дмитрівської сільської ради) Миколаївського району Миколаївської області. На випадок своєї смерті мати заповіту не залишила; позивачка, як донька спадкодавця, відповідно до ст.529 ЦК УРСР, є спадкоємцем за законом першої черги; інші спадкоємці відсутні. Позивачка здійснила поховання матері, влаштовувала після її смерті у будинку поминальні обряди, розпорядилася особистими речами матері та речами домашнього вжитку, користувалася присадибною земельною ділянкою, а тому відповідно до п.1 ч.1 ст.549 ЦК УРСР вважається такою, що прийняла спадщину шляхом вступу в управління та володіння належним спадкодавцю майном. У червні 2023 року заявниця звернулася до приватного нотаріуса Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області Балиханової Т.О. з приводу оформлення спадщини після смерті матері на спадкове майно, яке складається з права на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності КСП ім.Леніна с.Дмитрівка Березанського району Миколаївської області, розміром 8,86 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Але оскільки у неї відсутні документи, що підтверджують їх родинні стосунки із матір`ю, та відсутній оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай) нотаріусом роз`яснено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за законом і для вирішення даного питання рекомендовано звернутися до суду. Посилаючись на викладені обставини, позивачка просить встановити факт родинних відносин, а саме, що вона є дочкою [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] ; встановити факт прийняття мною спадщини після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] ; встановити факт належності [PERSON] , яка померла [INFO] , Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії МК № 01З9542, виданого головою Березанської районної державної адміністрації 27 вересня 1996 року на підставі розпорядження Березанської РДА від 11 вересня 1996 року № 221-р, зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 14 жовтня 1996 року за №2771, на ім`я [PERSON] ; та визнати за позивачкою право на земельну частку (пай) у землі? яка перебувала у колективній власності КСП iм.Ленiна, розміром 8,86 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) cepiї МК № 0139542 на ім`я [PERSON] , виданого Березанською районною державною адмінiстрацiєю Миколаївської областi 27 вересня 1996 року, зареєстрованого у Книзi реєстрацiї сертифiкатiв на правo на земельну частку (пай) 14 жовтня 1996 року за № 2771, в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . 10 липня 2023 року судом прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання за правилами загального позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою Березанського районного суду Миколаївської області від 16 листопада 2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Позивачка та її представник адвокат Дорошенко А.В. у судове засідання не з`явилися, представник позивачки [PERSON] надала до суду заяву про підтримання позовних вимог у повному обсязі та розгляд справи за їх відсутності (а.с.126). Представники відповідачів, повідомлених належним чином про дату, час і місце судового засідання, не з`явилися; надали заяви про розгляд справи за їх відсутності (а.с.57, 79, 110). 18 вересня 2023 року від відповідача Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області надійшов до суду Відзив на позовну заяву, у якому відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог до ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області, оскільки вирішення спору у даній справі про право на земельну частку (пай), яка знаходиться в межах території Березанської селищної ради без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) по КСП ім.Леніна, в порядку спадкування за законом, не пов`язане із сферою реалізації Головним управлінням покладених на нього завдань, а тому ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області є неналежним відповідачем у даній справі (а.с.77-80). За таких обставин, суд розглянув справу за відсутності представників відповідачів на підставі наявних у справі доказів. Ознайомившись зі змістом позовної заяви та Відзиву на позовну заяву, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Згідно з ч.1 ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України). Перелік фактів, які підлягають встановленню судом в окремому провадженні викладений в ч.1 ст.315 ЦПК України та не є вичерпним (ч.2 ст.315 ЦПК України). Згідно ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно із п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, як що: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2009 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Верховний Суд у постановах від 09 вересня 2020 року в справі № 464/3523/18, провадження № 61-17523св19, від 31 березня 2021 року в справі № 330/626/20, від 13 травня 2021 року в справі № 645/784/20, провадження № 61-2246св21, зазначив, що наявність спадкового спору між заявницею та органом місцевого самоврядування стосовно спадкового майна, є підставою для розгляду справи в порядку позовного провадження. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] народилася [INFO] в с.Якушинці Вінницького району Вінницької області, і її батьками були [PERSON] та [PERSON] ; 21 вересня 1960 року позивачка уклала шлюб з [PERSON] та змінила своє дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] »; 12 серпня 2002 року позивачці присвоєно реєстраційний номер облікової картки фізичної особи - платника податків [NUMBER] . Вказані обставини підтверджуються: - архівною довідкою Державного архіву Вінницької області № 07-1368/7 від 20.06.2023, відповідно до якої у книзі актових записів про народження громадян по с.Якушинці Вінницького району Вінницької області за 1939 рік наявний запис акта про народження № 103 від 25 липня 1939 року про народження такого змісту: прізвище та ім`я дитини - « [PERSON] » (так у документі); дата народження: [INFO] ; батьки: « [PERSON] » (так у документі), 20 років, українець; « [PERSON] » (так у документі), 21 рік, українка (а.с.17-19); - свідоцтвом про одруження позивачки серії [NUMBER] від 21 вересня 1960 року (а.с.12); - паспортом позивачки серії [NUMBER] , виданим 29 лютого 1996 року Березанським РВ УМВС України в Миколаївській області на ім`я [PERSON] , [INFO] , уродженки с.Якушинці Вінницького району Вінницької області та довідкою ГУ ДПС у Миколаївській області (а.с.13, 14). Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя № 00014856494 від 19.12.201426, 26 листопада 1972 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького районного управління юстиції Вінницької області зареєстровано шлюб між батьками позивачки [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] ; після державної реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с.21). Як вбачається з копії сертифiкату на право на земельну частку (пай) cepii МК № 0139542, виданого Березанською районною державною адмінiстрацiєю Миколаївської областi 27 вересня 1996 року, зареєстрованого у Книзi реєстрацiї сертифiкатiв на правo на земельну частку (пай) 14 жовтня 1996 року за № 2771, [PERSON] , яка проживає в с.Дмитрівка Березанського району Миколаївської області, належить право на земельну частку (пай) у землі? яка перебуває у колективній власності КСП iм.Ленiна с.Дмитрівка Березанського району Миколаївської області, розміром 8,86 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (а.с.26). Згідно з довідками відділу № 3 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 13.06.2023, [PERSON] є власником права на земельну частку (пай) розміром 8,86 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) КСП iм.Ленiна, с.Дмитрiвка, Березанського району Миколаївської областi на підставі Сертифiкату на право на земельну частку (пай) cepiї МК № 0139542, виданого Березанською РДА Миколаївської областi 27 вересня 1996 року, зареєстрованого у Книзi реєстрацii сертифiкатiв на правo на земельну частку (пай) 14 жовтня 1996 року за № 2771, однак сертифікат за життя не отримала; у натурі (на місцевості) земельна ділянка не виділялася, державний акт на право власності не видавався; право на земельну частку (пай) знаходиться в невитребуваних паях Березанської селищної ради (колишньої Дмитрівської сільської ради) Миколаївського району Миколаївської області (а.с.26-29). Згідно зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 01 жовтня 1995 року мати позивачки [PERSON] померла [INFO] в с.Дмитрівка Березанського району Миколаївської області і внаслідок її смерті відкрилася спадщина ( а.с.20). На момент своєї смерті [PERSON] проживала одиноко в с.Дмитрівка Миколаївського (Березанського) району Миколаївської області, що підтверджується витягом з погосподарської книги виконавчого комітету Дмитрівської сільської ради народних депутатів с.Дмитрівка Березанського району Миколаївської області за 1991-1995 роки, особовий рахунок № [NUMBER] том № 2 та довідкою Березанської селищної ради від 12.06.2023 (а.с.23-25) Відповідно до довідки Березанської селищної ради Миколаївської області від 12 червня 2023 року, позивачка [PERSON] фактично вступила в управління та володіння спадковим майном після смерті [INFO] матері [PERSON] , провела поховання, розпорядилася спадковим майном (а.с.34). Правовідносини у даній справі щодо спадкування спірного майна виникли внаслідок відкриття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла до [INFO] , тобто до набрання чинності ЦК України, а тому відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до вказаних спірних правовідносин підлягають застосуванню відповідні положення Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 р. Відповідно до статті 524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Згідно зі статтями 525, 526 ЦК Української РСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме - місцезнаходження майна або його основної частини. Статтею 548 ЦК Української РСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до статті 529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Ч.1 ст.548 ЦК Української РСР встановлено обов`язок для спадкоємця прийняти спадщину для її набуття. Згідно зі статтею 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно Витягу зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 72757291 від 08.06.2023, виданого приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області Балихановою Т.О., після смерті [INFO] [PERSON] , спадкова справа не заводилась (а.с.31). Оскільки спадкодавець [PERSON] заповіту не залишила, інші спадкоємці відсутні, позивачка як дочка спадкодавця, відповідно до ст.529 ЦК УРСР, є спадкоємцем за законом першої черги. Позивачка здійснила поховання матері, влаштовувала після її смерті у будинку поминальні обряди, розпорядилася особистими речами матері та речами домашнього вжитку, користувалася присадибною земельною ділянкою, а тому відповідно до п.1 ч.1 ст.549 ЦК УРСР вважається, що позивачка прийняла спадщину шляхом вступу в управління та володіння належним спадкодавцю майном. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] , яка є племінницею позивачки, та [PERSON] , односельчанка позивачки, пояснили, що спілкувалися з матір`ю позивачки та добре її пам`ятають; підтвердили, що померла [PERSON] є матір`ю позивачки [PERSON] ; позивачка провела поховання померлої і фактично вступила в управління та володіння спадковим майном; та підтвердили факт належності померлій [PERSON] сертифікату на право на земельну частку (пай) серії МК № 0139542, виданого головою Березанської районної державної адміністрації 27 вересня 1996 року на ім`я [PERSON] . Таким чином суд вважає, що факт родинних відносин між позивачкою та померлою [PERSON] , факт прийняття позивачкою спадщини після смерті [PERSON] та факт належності [PERSON] сертифікату на право на земельну частку (пай) у судовому засіданні знайшли своє підтвердження. При вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 08 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК України. Відповідно до пункту 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі - Порядок паювання земель) встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі, створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Право на земельну частку (пай) згідно з пунктом 2 Порядку паювання земель мають члени сільськогосподарського підприємства, кооперативу, акціонерного товариства, у тому числі, пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Відповідно до частини першої статті 22 та частини другої статті 23 Земельного Кодексу України (далі - ЗК України) 1990 року (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) право власності на землю виникає після одержання документа, що посвідчує це право. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Отже, право особи на земельну частку (пай) виникає за наявності трьох умов: одержання КСП державного акта на право колективної власності на землю, перебування такої особи в членах КСП на час передачі державного акта, та включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. До вказаних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 20 січня 2021 року в справі № 623/901/18, провадження № 61-18587св19, від 25 лютого 2021 року в справі №587/2672/19, провадження №61-14568св20, від 30 червня 2021 в справі № 283/187/19, провадження № 61-1965св20, від 29 березня 2023 року в справі № 532/2064/21,провадження № 61-7216св22. Як вбачається з матеріалів справи, Державний акт на право колективної власності на землю серії МК № 3 видано КСП імені Леніна Дмитрівської сільської Ради народних депутатів 18 жовтня 1995 року, відповідно до рішення Дмитрівської сільської Ради народних депутатів від 14 вересня 1995 року №61 (а.с.36-39). До державного акта про колективну власність на землю КСП ім..Леніна Березанського району Миколаївської області додано список членів КСП на отримання земельної частки (паю), де за № 191 зазначена [PERSON] , що підтверджується витягом зі списку (а.с.40-41). Розпорядженням Березанської РДА № 221 від 11.09.1996 затверджено розрахунки вартості і розмірів в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) членів КСП ім..Леніна та зобов`язано комісію по паюванню земель КСП ім.Леніна оформити сертифікати на право на земельну частку (пай) і надати райдержадміністрації до 27.09.96 р., а відділу земельних ресурсів зареєструвати сертифікати на право на земельну частку (пай) у книзі реєстрації сертифікатів для видачі їх членам КСП ім.Леніна (а.с.43-46). Сертифікат серії МК № 0139542 на право на земельну частку (пай) у землі? яка перебуває у колективній власності КСП iм.Ленiна, розміром 8,86 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) від 27 вересня 1996 року виготовлено матері позивачки як члену КСП ім.Леніна с.Дмитрівка Березанського району Миколаївської області на їм`я [PERSON] , на підставі розпорядження Березанської РДА від 11 вересня 1996 року № 221-р., однак сертифікат за життя вона не отримала; у натурі (на місцевості) земельна ділянка не виділялася, державний акт на право власності не видавався; право на земельну частку (пай) знаходиться в невитребуваних паях Березанської селищної ради (колишньої Дмитрівської сільської ради) Миколаївського району Миколаївської області (а.с.26-29). Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» , при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року , Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК УРСР . У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Як зазначено у постановах Верховного Суду від 26 листопада 2018 року в справі № 392/1660/16-ц, провадження № 61-24311св18; від 20 лютого 2020 року в справі № 544/1095/18, провадження № 61-7370св19; від 17 березня 2020 року в справі № 396/1683/18-ц, провадження №61-9879св19; від 24 березня 2020 року в справі № 538/302/19-ц, провадження № 61-16716св19, під час вирішення спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України, Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям». Згідно п. 3.5 Листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України від 05 червня 2003 року № 899-IV «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Неможливість видачі позивачці оригіналу чи дубліката сертифікату, як спадкоємцю, в зв`язку з тим, що спадкодавець за життя його не отримала, вбачається із листа відділу № 3 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 13.06.2023 за вих..№ 1366/22-23 (а.с.29). Таким чином, оскільки мати позивачки мала право на земельну частку (пай) відповідно до сертифіката на право на земельну частку (пай) серії МК №0139542 від 27.09.1996 року, позивачка, як спадкоємець за законом першої черги, має право на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом. Разом з тим, у зв`язку з тим, що мати позивачки за життя не отримала документ, що посвідчує її право на земельну частку (пай), нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно відмовлено, про що надано письмове роз`яснення від 15.06.2023 року (а.с.30). Згідно частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Оскільки позивачка не може реалізувати своє право на земельну ділянку (пай) у порядку спадкування, порушене право позивачки підлягає захисту у судовому порядку шляхом визнання за нею права на земельну частку (пай). Таким чином, за встановлених обставин, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є законними та обґрунтованими, і підтвердженими дослідженими в судовому засіданні доказами, у зв`язку з чим, позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved