Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-18 00:00:00

У червні 2023 року позивач звернулась до суду з позовною заявою до Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокадацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про зняття арешту з нерухомого майна, в якій просила ухвалити рішення, яким зняти арешт з нерухомого майна 1/4 частини квартири [ADDRESS] , належну [PERSON] , який помер [INFO] , накладений постановою державного виконавця Наливайко М.М. Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 21.06.2005; судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач посилалась на те, що [INFO] помер\~її батько\~ [PERSON] ,\~якому на\~праві власності\~належала 1/4\~частина квартири [ADDRESS] . Після смерті батька відкрилась спадщина, до складу якої входить 1/4\~частина квартири [ADDRESS] . Спадкоємицею спадкового майна після смерті батька є вона донька померлого - [PERSON] , яка звернулась із заявою про відкриття спадщини до приватного нотаріуса Лушкіна О.В. Приватним нотаріусом було відкрито спадкову справу, і при відкритті стало відомо про наявність обтяження у вигляді арешту на зазначену квартиру. Спадкоємиця не може отримати документи на спадщину, оскільки на спадкове майно накладений арешт за виконавчим провадженням про стягнення аліментів на користь позивача, коли вона була неповнолітньою дитиною. Виконавче провадження знищено, тому виконавча служба не має можливості зняти арешт, у зв`язку з чим, позивач змушена звернутись за відновленням свого порушеного права до суду. За клопотанням позивача до участі у справі у якості відповідача залучено мати позивача - [PERSON] в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчому провадженні про стягнення аліментів. Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 24 червня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами\~загального позовного\~провадження. Сторонам було направлено копію ухвали, а також відповідачу було направлено копію позовної заяви із додатками. Позивач, її представник в судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги, просили позов задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог, 19.02.2024 надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача - Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокадацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) у судове засідання не з`явився, клопотали про розгляд справи за їх відсутності; у встановлений судом строк надали суду відзив на позовну заяву, згідно якого просили відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що можливе виконавче провадження відносно боржника [PERSON] в межах якого за постановою АЕ №944752, виданий 21.06.2005, видавник: ВДВС Красногвардійського райуправління юстиції, знищено, тому у них відсутні підстави для зняття арешту. Крім того, відсутні докази на підтвердження того, що права позивача були порушені саме ВДВС. Вислухавши позивача, її представника, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, у зв`язку з наступним. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Способом захисту цивільного права є припинення дії, яка порушує права відповідно до статті 16 ЦК України. У порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Спори, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого виду судочинства (пункт 23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 658/715/16-ц (провадження № 14-299цс18)). У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про звільнення майна з-під арешту. Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження\~\~і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових\~осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Стаття 59 Закону України «Про виконавче провадження» регулює випадки, коли арешт з майна та коштів боржника знімається постановою державного виконавця чи постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби. Частиною четвертою цієї статті передбачено вичерпний перелік підстав для зняття арешту у виконавчому провадженні, що перебуває на виконанні, і знищення виконавчого документа, не є такою підставою. Частиною п`ятої наведеної статті передбачено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Законом України «Про виконавче провадження» не врегульовано правовідносини щодо припинення заходів примусового виконання виконавчого документа після знищення виконавчого документа. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є донькою [PERSON] \~та [PERSON] (а.с.10, 107). Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 22.10.1999 року у справі №2-1751/99 позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів задоволена; стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] [INFO] на користь [PERSON] до повноліття дітей. В подальшому, два виконавчих листа про стягнення держмита та аліментів були направлені до виконавчої служби для виконання. З довідки ДП «ВО ПМЗ ім.Макарова» вбачається, що [PERSON] був колишнім працівником підприємства; у грудні 1999 року до бухгалтерії підприємства надійшов виконавчий лист №2-1751/99 від 22.10.1999 про утримання аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] ; утримання аліментів із заробітної плати було розпочато з січня 2000 р. і утримання проводилось до дати звільнення [PERSON] з підприємства 02.02.2004 р. наказ №178 від 02.02.2004 р., після чого, виконавчий лист з відміткою про виконання без заборгованості було повернуто до виконавчої служби. Згідно постанови державного виконавця Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Наливайко М.М. від 21.06.2005 накладено арешт на нерухоме майно 1/4 частини квартири [ADDRESS] , належну [PERSON] (а.с.16). [INFO] помер батько позивача - [PERSON] (а.с.11). На момент його смерті виконавче провадження не було\~закінчено. Спадкоємицею спадкового майна після смерті батька є донька померлого - [PERSON] , яка звернулась із заявою про відкриття спадщини до приватного нотаріуса Лушкіна О.В. Приватним нотаріусом було відкрито спадкову справу 6/2022, і при відкритті стало відомо про наявність обтяження у вигляді арешту на зазначену квартиру. Згідно Інформаційної довідки №308929355 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження: реєстраційний номер обтяження 47762692 про арешт нерухомого майна боржника, зареєстрованого на підставі постанови АЕ №944752, виданої 21.06.2005, видавник ВДВС Красногвардійського РУЮ про арешт нерухомого майна боржника, 1/4 частина яка належить [PERSON] (а.с.13). Станом на 08 лютого 2023 року день звернення представника позивача адвоката Горобець Ю.В. до виконавчої служби із заявою про зняття арешту з належного [PERSON] нерухомого майна, виконавче провадження знищено (а.с.17,18). В матеріалах справи відсутні будь-які документально підтверджені відомості про те, що в період з 21.06.2005 (дати винесення постанови державного виконавця про арешт майна) до дня розгляду цієї справи у суді органами державної виконавчої служби проводились виконавчі дії з примусового виконання виконавчого листа за постановою АЕ №944752 від 21.06.2005. На час розгляду справи виконавче провадження знищене та будь-які дії відносно спадкового майна відсутні. Оскільки станом на день розгляду цієї справи у суді виконавчий лист за постановою АЕ №944752 від 21.06.2005 повторно не пред`явлений до виконання, за відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень питання про заміну сторони виконавчого провадження чи про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання не вирішувалось, особа, яка вважає себе стягувачем та повідомлена про розгляд цієї справи в суді, не ініціювала продовження виконавчих дій, і в судовому засіданні відповідач [PERSON] підтвердила виконання рішення суду про стягнення аліментів в повному обсязі, та відсутність у неї, будь-яких майнових та/або немайнових претензій до померлого [PERSON] , та вчинення будь-яких дій державним виконавцем за межами виконавчого провадження є неможливим, суд дійшов переконання, що збереження більше\~\~18 років арешту, накладеного державним виконавцем з метою виконання судового рішення, за відсутності відкритих виконавчих проваджень, та майнових претензій з боку стягувача, та можливості продовження примусового виконання судового рішення, є невиправданим втручанням у право на мирне володіння майном боржника [PERSON] . Подібні за змістом висновки сформульовані у постановах Верховного Суду від 03 листопада 2021 року у справі №161/14034/20 (провадження №61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі №645/6694/15-ц (провадження №61-18160св19), від 26 липня 2023 року у справі №761/687/14 (провадження №61-5887св23). Крім того, суд зауважує, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності. Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей. Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. У даній правовій ситуації відмова в задоволенні позовних вимог щодо зняття арешту, накладеного на частину майна [PERSON] у виконавчому провадженні унеможливила б у подальшому здійснення належного захисту майнових прав заявника щодо зняття арешту з майна, оскільки чинне законодавство не регулює питання зняття обтяжень з майна боржника у випадку\~знищення виконавчого провадження строк зберігання яких закінчився. Викладені у цій постанові мотиви узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 01 листопада 2021 року у справі №21/170-08, від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження №61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі №645/6694/15-ц (провадження № 61-18160св19). Враховуючи правові підстави позову, а також те, що предметом позову є зняття арешту з майна боржника, який помер, накладеного в межах виконавчого провадження під час виконання судового рішення про стягнення аліментів, взявши до уваги те, що позов про зняття арешту з майна поданий спадкоємцем померлого його донькою, яка позбавлена можливості оформити право власності у порядку спадкування за законом, що вказує про порушення її прав та необхідність їх захисту, позов у цій справі підлягає задоволенню. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача, в рівних частинах. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved