Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-26 00:00:00

24.10.2023 до суду надійшла позовна заява [PERSON] до Оратівської селищної ради про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. Позов обґрунтовано тим, що [INFO] в с. Юшківці Оратівського району Вінницької області помер [PERSON] . Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, яке складається із земельної ділянки площею 3,4829 га, кадастровий номер 0523187300:02:002:0097, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Юшковецької сільської ради Оратівського району Вінницької області. Позивач [PERSON] разом зі своєю матір`ю [PERSON] та спадкодавцем [PERSON] проживали однією сім`єю у домоволодінні в [ADDRESS] , мали спільний побут, взаємні права та обов`язки, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, дбали одне про одного тощо. Вказаний будинок належав [PERSON] , а після її смерті належить позивачу на праві власності з розміром частки . При цьому, померлий [PERSON] був зареєстрований у вказаному житловому будинку разом із [PERSON] . Позивач [PERSON] фактично проживала у зазначеному житловому будинку без реєстрації зі спадкодавцем, з [INFO] до дня смерті [PERSON] , та після його смерті позивач провела його поховання. Спадкову справу до майна померлого [PERSON] заведено у приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Кравченко О.В. Однак, при огляді наданих документів для оформлення спадкових прав в нотаріальному порядку нотаріус зазначив, що юридичний факт проживання однією сім`єю протягом п`яти років до часу відкриття спадщини має бути встановлений винятково рішенням суду. За вказаних обставин, для подальшого оформлення спадкових прав виникла необхідність встановлення факту спільного проживання з [PERSON] однією сім`єю не менше п`яти років та на час відкриття спадщини. Нотаріально оформити прийняття спадщини позивач позбавлена можливості, в підтвердження чого надала відповідну обґрунтовану постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25.09.2023. Таким чином, [PERSON] , з урахуванням заяви про доповнення позовних вимог від 12.01.2024, просить суд встановити факт, що має юридичне значення, про те, що вона постійно проживала однією сім`єю з 07.01.2007 по 05.02.2014 разом зі спадкодавцем ( [PERSON] ), який помер [INFO] , а також визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 3,4829 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 0523187300:02:002:0097, яка розташована на території колишньої Юшковецької сільської ради Оратівського району Вінницької області, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою суду від 30.10.2023 відкрито провадження у справі № 141/783/23 та призначено підготовче судове засідання на 28.11.2023, витребувано у приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Кравченко О.В. належним чином завірену копію спадкової справи № 125/2023, заведеної після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . 01.11.2023 до суду надійшло клопотання позивача, в якому [PERSON] просить суд викликати та допитати в якості свідків [PERSON] та [PERSON] , оскільки вони можуть підтвердити обставини по суті позову. Також 13.11.2023 до суду надійшов відзив відповідача Оратівської селищної ради №3414/03.01-11 від 10.11.2023, відповідно до змісту якого відповідач вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом є безпідставними, а тому просить суд в задоволенні позову відмовити. Підготовче судове засідання, призначене на 28.11.2023, не відбулось та було відкладено 26.12.2023, у зв`язку з проходженням судді [PERSON] щорічної підготовки голів, заступників голів, місцевих загальних судів в Національній школі суддів України. В підготовчому судовому засіданні 26.12.2023 суд задовольнив усне клопотання позивача [PERSON] про відкладення розгляду справи з метою вирішення питання про доповнення позовних вимог, а також з власної ініціативи продовжив строк підготовчого провадження на тридцять днів по справі №141/783/23 та оголосив перерву в підготовчому судовому засіданні до 30.01.2024. 12.01.2024 до суду надійшла заява позивача [PERSON] від 09.01.2024 про доповнення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить суд встановити факт спільного проживання її та [PERSON] із 07.01.2007 по 05.02.2014 однією сім`єю, та визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 3,4829 га, кадастровий номер: 0523187300:02:002:0097, розташовану на території Юшковецької сільської ради, в порядку спадкування за законом. 30.01.2024 до суду надійшов лист Оратівської селищної ради № 333/03.01-11 від 29.01.2024, згідно якого відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог [PERSON] з урахуванням заяви позивача від 09.01.2024 про доповнення позовних вимог та просить суд не брати до уваги довідку Оратівської селищної ради № 91-24 від 19.09.2023, оскільки інформація, зазначена у вказаній довідці, не відповідає дійсності. Ухвалою суду від 30.01.2024 прийнято заяву позивача [PERSON] від 12.01.2024 про доповнення позовних вимог до розгляду та долучено до матеріалів справи №141/783/23, закрито підготовче провадження у справі № 141/783/23, призначено справу до судового розгляду по суті на 08.02.2024. Викликано у судове засідання свідків [PERSON] та [PERSON] . У судовому засіданні, призначеному на 08.02.2024, судом оголошено перерву до 27.02.2024, у зв`язку з задоволенням усного клопотання позивача [PERSON] 20.02.2024 до суду надійшло клопотання позивача [PERSON] від 14.02.2024 про долучення до матеріалів справи № 141/783/23 нових доказів. 26.02.2024 до суду надійшов лист Оратівської селищної ради № 640/03.01-16 від 23.02.2024, згідно якого відповідач на підставі частин 2, 8 ст. 83 ЦПК України просить докази, що подані позивачем після закінчення підготовчого судового засідання без належного обґрунтування та після закінчення строку, встановленого ЦПК України, не приймати до розгляду. Позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про час, день та місце судового засідання, 27.02.2024 в судове засідання не з`явилася, повноважного представника до суду не направила. Натомість, 27.02.2024 до суду надійшла заява позивача [PERSON] від 27.02.2023 про розгляд справи № 141/783/23 без участі позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач Оратівська селищна рада Вінницької області, будучи належним чином повідомлена про час, день та місце судового засідання, 27.02.2024 в судове засідання не з`явилася, повноважного представника до суду не направила. При цьому, згідно відзиву №3414/03.01-11 від 10.11.2023, а також листа № 333/03.01-11 від 29.01.2024, Оратівська селищна рада Вінницької області просить суд розгляд справи № 141/783/23 проводити без участі представника селищної ради, щодо задоволення позовних вимог відповідач заперечує та в задоволенні позову просить відмовити. Від сторін надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 211 ЦПК України, у зв`язку з чим в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши подані документи і матеріали справи № 141/783/23, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого Оратівським РВ УМВС України у Вінницькій області, [PERSON] , [INFO] , з 10.08.1995 року зареєстрований в с. Юшківці Оратівського району Вінницької області. [PERSON] помер [INFO] в с. Юшківці Оратівського району Вінницької області, про що 06.02.2014 зроблено відповідний актовий запис за № 02, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Юшковецької сільської ради Оратівського району Вінницької області. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, у складі якої наявне нерухоме майно. Відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серії IV-ВН № 034097, виданого 10.10.2001 Юшковецькою сільською Радою народних депутатів, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 3,4829 га, яка розташована на території Юшковецької сільської ради Оратівського району Вінницької області, цільове призначення земельної ділянки: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 0523187300:02:002:0097. Як вбачається з витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-9928598152023 від 25.09.2023, земельна ділянка з кадастровим номером 0523187300:02:002:0097 площею 3,4829 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Юшковецької сільської ради Оратівського району Вінницької області, форма власності приватна. Власником земельної ділянки є [PERSON] . Відповідно до відомостей домової книги для прописки (реєстрації) громадян, які проживають у буд [ADDRESS] , у розділі ІІІ "Прописка (реєстрація)" зазначено, що у вказаному домоволодінні були прописані [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 26993766 від 18.09.2014, 18.09.2014 приватним нотаріусом Оратівського районного нотаріального округу Вінницької області Дроновою В.О. на підставі свідоцтва про право на спадщину серії на номер 18.09.2014 внесено запис про право власності номер 7046034 на об`єкт нерухомого майна, а саме житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] . Власниками вказаного нерухомого майна з розмірами частки по кожна є [PERSON] та [PERSON] . Згідно заповіту від 02.08.2002, посвідченого секретарем виконкому Юшковецької сільської ради Підвальною Г.Ю. та зареєстрованого в реєстрі за № 78, [PERSON] , [INFO] , все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось і взагалі все, що буде належати йому законом і на що він матиме право, в тому числі державний акт на право приватної власності на землю IV-ВН № 034097, майновий пай ВІ ХV 009268, сертифікат іменних акцій серії АВС № 301609, який знаходиться ВАТ «Оратівське хлібоприймальне підприємство» Оратівського району Вінницької області, заповів [PERSON] . [INFO] в с. Юшківці Оратівського району Вінницької області померла [PERSON] , про що 06.02.2014 зроблено відповідний актовий запис за № 01, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Юшковецької сільської ради Оратівського району Вінницької області. Як убачається з довідки Юшковецької сільської ради Оратівського району Вінницької області № 16 від 10.02.2014, [PERSON] помер [INFO] , його поховання проводила [PERSON] . Згідно накладної № б/н від 02.06.2015, [PERSON] придбала один гранітний подвійний пам`ятник на тумбі на суму 12250,00 грн. Відповідно до довідки Оратівської селищної ради Вінницького району Вінницької області № 91-24 від 19.09.2023, згідно відомостей Юшковецького старостинського округу (погосподарська книга № 2, особовий рахунок № [NUMBER] ), [PERSON] , місце проживання якої зареєстровано в [ADDRESS] , проживала разом із спадкодавцем [PERSON] в одному житловому будинку в [ADDRESS] , з 07.01.2007 до дня смерті спадкодавця, та проживає по даний час. Також, як убачається з довідки Юшковецької сільської ради Оратівського району Вінницької області № 36 від 04.03.2014, [PERSON] дійсно проживала з січня місяця 2007 року з спадкодавцем і вела спільне господарство з [PERSON] , який помер [INFO] , та до дня смерті проживав в [ADDRESS] . Згідно довідки Рожичнянського старостинського округу Оратівської селищної ради Вінницького району Вінницької області № 06/08.00.31-10 від 09.02.2024, [PERSON] , місце проживання якої зареєстровано в [ADDRESS] , згідно відомостей Рожичняського старстинського округу Оратівської селищної ради Вінницького району Вінницької області (погосподарська книга № 2, особовий рахунок № [NUMBER] ), проживала в одному житловому будинку з спадкодавцем [PERSON] , співмешканцем, в [ADDRESS] з 07 січня 2007 року до дня смерті спадкодавця, без реєстрації місця проживання. Як вбачається з інформації з погосподарської книги Юшковецької сільської ради Оратівського району Вінницької області за 2006-2010 роки, особовий рахунок № [NUMBER] , членами домогосподарства, розташованого за адресою [ADDRESS] , були [PERSON] , [INFO] - голова двору, [PERSON] , [INFO] - чоловік, [PERSON] , [INFO] - мати. [PERSON] померла [INFO] в с. Юшківці Оратівського району Вінницької області, про що 13.03.2006 зроблено відповідний актовий запис за № 02, що підтверджується свідоцтвом про смерть (повторним) серії [NUMBER] , виданим Оратівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Відповідно до інформації з погосподарської книги Юшковецької сільської ради Оратівського району Вінницької області за 2006-2010 роки (облікової картки об`єкта погосподарського обліку на 2011-2015 роки), номер об`єкта погосподарського обліку 01864, членами домогосподарства, розташованого за адресою [ADDRESS] , були [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] та [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] . Згідно Витягу про реєстрацію у Спадковому реєстрі № 74074438 від 25.09.2023, спадкова справа до майна померлого [INFO] [PERSON] заведена 25.09.2023 приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Кравченко О.В., стан чинний, номер у нотаріуса 125/2023. З матеріалів спадкової справи № 125/2023, заведеної після смерті [PERSON] , убачається, що справу розпочато 25.09.2023 за заявою [PERSON] . Постановою приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Кравченко О.В. від 25.09.2023 [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] , на земельну ділянку площею 3,4829 га, кадастровий номер 0523187300:02:002:0097, яка знаходиться на території Юшквецької сільської ради Вінницького (колишнього Оартівського) району Вінницької області. У судовому засіданні 08.02.2024 [PERSON] суду пояснила, що зареєстрована у м. Києві, однак у 2007 році вона достроково вийшла на пенсію та переїхала у с. Юшківці, оскільки захворіла її мати [PERSON] . Відтак, з 2007 року по 2014 рік [PERSON] проживала однією сім`єю із матір`ю [PERSON] та [PERSON] , який з 1988 року проживав разом із її матір`ю та доводився їй вітчимом. Вони вели спільне господарство, вона турбувалася про них, доглядала за [PERSON] та [PERSON] . Допитана в судовому засіданні 08.02.2024 свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] з 2007 року приїхала у с. Юшківці та проживала однією сім`єю з матір`ю [PERSON] та [PERSON] , який доводився позивачу вітчимом. [PERSON] доглядала за ними, турбувалася про них, у тому числі і за [PERSON] , який мав захворювання дихальної системи. [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] вели спільне господарство, тримали домашню худобу (корову, свині). Між [PERSON] та [PERSON] склались сімейні правовідносини, як між вітчимом та падчеркою. Також допитана в судовому засіданні 08.02.2024 свідок [PERSON] суду пояснила, що з 2007 року по 2014 рік, до дня смерті [PERSON] , [PERSON] проживала з ним однією сім`єю в с. Юшківці Оратівського району Вінницької області, вели спільне господарство, тримали домашню худобу. Між [PERSON] та [PERSON] склались сімейні правовідносини, як між батьком та донькою. Оскільки позивач позбавлена можливості оформити свої спадкові права на спадкове майно в нотаріальному порядку у зв`язку з тим, що юридичний факт проживання однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини має бути встановлений винятково рішенням суду, [PERSON] звернулася до суду із даним позовом, та, з урахуванням заяви про доповнення позовних вимог від 12.01.2024, просить суд встановити факт, що має юридичне значення, про те, що [PERSON] постійно проживала однією сім`єю з 07.01.2007 по 05.02.2014 разом зі спадкодавцем, [PERSON] , який помер [INFO] , а також визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 3,4829 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 0523187300:02:002:0097, яка розташована на території колишньої Юшковецької сільської ради Оратівського району Вінницької області, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Визначаючись щодо встановлених обставин та спірних правовідносин, суд керується наступним. Щодо позовної вимоги про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю зі спадкодавцем протягом п`яти років до часу відкриття спадщини. Згідно ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. У відповідності з ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 вказаної Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»). Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-яку заяву, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п. 36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 у справі "Голден проти Сполученого королівства") та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст. 13 Конвенції). Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України). Відповідно до ст. 3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Права члена сім`ї має одинока особа. Тлумачення наведеної норми права вказує, що для визначення статусу сім`ї необхідно встановити три складові: особи спільно проживали; ці особи пов`язані спільним побутом; ці особи мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства (ч. 4 ст. 3 СК України). Особи, які проживають однією сім`єю, а також родичі за походженням, відносини яких не врегульовані цим Кодексом, можуть врегулювати свої сімейні (родинні) відносини за договором, який має бути укладений у письмовій формі. Такий договір є обов`язковим до виконання, якщо він не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів України та моральним засадам суспільства (ч. 2 ст. 9 СК України). Суб`єктами сімейних правовідносин можуть бути лише фізичні особи, які перебувають у шлюбі, кровному спорідненні чи відносинах усиновлення. Сімейний кодекс установлює наступний перелік суб`єктів сімейних правовідносин: а) подружжя; б) батьки, діти, усиновлювачі, усиновлені; в) баба, дід, прабаба, прадід, онуки, правнуки; г) рідні брати; рідні сестри; мачуха, вітчим, падчерка, пасинок. При цьому усі інші родичі (двоюрідні брати та сестри, тітки, дядьки, племінники, племінниці та інші) не є учасниками сімейних правовідносин за винятками, встановленими законами. Згідно статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Згідно ч.1-3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. (ч. 1 ст. 1273 ЦК України). Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (ч. 1 ст. 1272 ЦК України). Спадкування за законом здійснюється у наступній черговості (при цьому кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків зміни черговості одержання права на спадкування, встановлених статтею 1259 ЦК України): - перша черга: діти спадкодавця (у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті), той із подружжя, який його пережив, та батьки; - друга черга: рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері; - третя черга: рідні дядько та тітка спадкодавця; - четверта черга: особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини; - п`ята черга: інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення, та утриманці спадкодавця (неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сім`ї спадкодавця, але не менш як п`ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування). Таким чином, в основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення. Згідно з статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Системне тлумачення положень статей 1258, 1259 та інших положень книги 6 ЦК України дозволяє стверджувати про необхідність розмежовувати такі правові конструкції як "одержання права на спадкування наступною чергою" (частина друга статті 1258 ЦК України) та "зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом". "Одержання права на спадкування наступною чергою" (частина друга статті 1258 ЦК України) стосується другої-п`ятої черг і пов`язується із такими негативними юридичними фактами як: відсутність спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини; відмова від прийняття спадщини. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (стаття 1264 ЦК України). Системне тлумачення зазначених норм матеріального права дає підстави стверджувати, що для набуття права на спадкування за законом на підставі ст. 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів, а саме: 1) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; 2) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Як вбачається з п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» ,якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, тощо. Згідно п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» спадкування за законом здійснюється почергово. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. У п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Правила статті 1264 ЦК України не стосуються дітей, влаштованих у прийомні сім`ї та дитячі будинки сімейного типу. До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК України. Конституційний Суд України у п`ятому абзаці пункту 6 мотивувальної частини рішенні №5-рп/99 від 03.06.1999 року у справі за конституційними поданнями Служби безпеки України, Державного комітету нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України, Міністерства фінансів України щодо офіційного тлумачення положень пункту 6статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", частин четвертої і п`ятої статті 22 Закону України "Про міліцію" та частини шостої статті 22 Закону України "Про пожежну безпеку"(справа про офіційне тлумачення терміну "член сім`ї") визначив, що членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі №644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що обов`язковими умовами для визнання особи членом сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки. Згідно постанови Верховного Суду від 12.11.2020 р. (справа №750/12880/19) при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ст. 3 ч. 2 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Відповідно до частин першої, шостої статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним. Так, згідно ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місце перебування - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини (ст. 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні"). Таким чином, місцем проживання фізичної особи є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. З урахуванням установлених в судовому засіданні фактичних обставин справи та перевірки їх доказами, які містяться в матеріалах справи № 141/783/23, показами свідків, суд доходить висновку про доведеність позивачем [PERSON] факту її постійного проживання не менше п`яти років (з 07.01.2007 по 05.02.2014) на час відкриття спадщини зі спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] , без реєстрації місця проживання, оскільки під час їх спільного проживання між заявником та спадкодавцем склалися усталені стосунки, притаманні сім`ї як між вітчимом та падчеркою, які вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом, мали спільний бюджет, а також взаємні права та обов`язки. Встановлення даного факту має для [PERSON] юридичне значення та не порушує прав та інтересів інших осіб, в тому числі прав Оратівської селищної ради, від його встановлення залежить реалізація права [PERSON] на оформлення спадщини та іншого порядку його встановлення немає. Щодо позовної вимоги про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 321 Цивільного кодексу України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 41 Конституції України закріплено також, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Стаття 1 Протоколу №1 до Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує право на вільне володіння своїм майном: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права». Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав, передбачених ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності є набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 цього Кодексу). Згідно вимог ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені устаттях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до частин 1,3,5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем під час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частина 1 статті 1270 ЦК України передбачає, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. У разі, коли спір виникає у зв`язку з неможливістю документального оформлення права на спадщину, за відсутності спору про безпосереднє право на неї, спадкоємець може оскаржити відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій у судовому порядку. Крім того, як роз`яснено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину у порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. Так, за наявності умов, передбачених ст. 49 Закону України «Про нотаріат», на нотаріуса покладається завдання, по-перше, відмовити у вчиненні нотаріальної дії, якщо вона суперечить вимогам чинного законодавства; по-друге, обґрунтувати своє рішення на підставі норм чинного законодавства. Згідно з п. 3 глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та ч. 4 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» відмова у вчиненні нотаріальної дії за загальним правилом здійснюється в усній формі, а у випадку наявності вимоги особи, яка звернулась за вчиненням нотаріальної дії, - виноситься відповідна постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Враховуючи норми ст. 50 Закону України «Про нотаріат» та норми Прикінцевих та перехідних положень ЦПК, справи щодо оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні повинні розглядатися в порядку позовного провадження як спір про право. Також в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» має місце роз`яснення щодо розгляду цивільних спорів, зокрема, у випадку неможливості спадкоємцями, які прийняли спадщину оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. За змістом цих роз`яснень вбачається, що не міститься прямої заборони щодо визнання судом права власності за спадкоємцем на нерухоме майно в разі, коли спадкодавець на законних підставах володів та користувався цим майном, але в силу об`єктивних причин не встиг за життя здійснити реєстрацію нерухомого майна. При розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини, коло спадкоємців, які прийняли спадщину, законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини. Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Як установлено судом та підтверджується наявними у матеріалах справи № 141/783/23 доказами, поясненнями позивача та показами свідків, на підставі відомостей заведеної нотаріусом спадкової справи № 125/2023, позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті свого вітчима [PERSON] , оскільки проживала однією сім`єю зі спадкодавцем більше п`яти років до часу відкриття спадщини, а саме із 07.01.2007 по [INFO] , без реєстрації місця проживання, як вітчим та падчерка. [PERSON] проживав також разом із [PERSON] (мати позивача) у незареєстрованому шлюбі як чоловік та жінка, та склав на [PERSON] заповіт, посвідчений 02.08.2002 секретарем виконкому Юшковецької сільської ради Підвальною Г.Ю., на усе спадкове майно, у тому числі на земельну ділянку загальною площею 3,4829 га, розташовану на території колишньої Юшковецької сільської ради Оратівського району Вінницької області, кадастровий номер 0523187300:02:002:0097, що належала померлому на підставі державного акту на праві приватної власності на землю серії ІV-ВН № 034097. Однак, [PERSON] , яка була єдиним спадкоємцем майна спадкодавця [PERSON] за заповітом, померла [INFO] , тобто до відкриття спадщини за цим заповітом, яка відкрилася [INFO] внаслідок смерті спадкодавця [PERSON] . Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини (частина друга статті 1236 ЦК України). За змістом частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно із частиною другою статті 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261- 1265 цього Кодексу. До спірних правовідносин не підлягає застосуванню норма частини першої статті 1275 ЦК України, відповідно до якої, якщо від прийняття спадщини відмовився один зі спадкоємців за заповітом, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну, оскільки спадкоємець, який помер до дня відкриття спадщини, не може вважатись таким, що не прийняв спадщину або відмовився від неї. Згідно з положенням статті 1222 ЦК України спадкоємцями можуть бути, зокрема, фізичні особи, які є живими на день смерті спадкодавця. Відповідно до статті 1245 ЦК України частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. До числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом. Врахувавши викладене та проаналізувавши положення статей 1222, 1223, 1245 ЦК України, суд доходить висновку про те, що частину спадкового майна, яку спадкодавець заповідав спадкоємцю, який помер до дня відкриття спадщини, слід вважати такою, що не охоплена заповітом, а тому право на спадкування цієї частки майна одержують спадкоємці за законом (статті 1261 - 1265 цього Кодексу). Дана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 22.06.2016 року (справа №6-2946цс15). Отже, з огляду на установлені фактичні обставини справи № 141/783/23, з урахуванням положень ст.ст. 1222, 1223, 1245 ЦК України, суд доходить висновку, що спадкове майно, а саме земельна ділянка площею 3,4829 га, що розташована на території колишньої Юшковецької сільської ради Оратівського району Вінницької області, кадастровий номер 0523187300:02:002:0097, яку спадковець [PERSON] заповідав [PERSON] , яка померла до дня відкриття спадщини, слід вважати такою, що не охоплена заповітом, а тому право на спадкування цієї частки майна одержують спадкоємці за законом. Так, відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Однак, оскільки юридичний факт проживання однією сім`єю зі спадкодавцем протягом п`яти років до часу відкриття спадщини має бути встановлений виключно рішенням суду, нотаріально оформити прийняття спадщини позивач позбавлена можливості, в підтвердження чого суду надано відповідну обґрунтовану постанову нотаріуса від 25.09.2023 про відмову у вчиненні нотаріальної дії. За вказаних обставин, враховуючи норми чинного цивільного законодавства України на час виникнення спірних правовідносин, з огляду на той факт, що спадкоємець майна спадкодавця за заповітом [PERSON] померла [INFO] (до відкриття спадщини за заповітом, яка відкрилася [INFO] ), спадщина складається із земельної ділянки площею 3,4829 га, що розташована на території колишньої Юшковецької сільської ради Оратівського району Вінницької області, кадастровий номер 0523187300:02:002:0097, та оскільки існує неможливість позивача у нотаріальному порядку оформити прийняття спадщини, а також приймаючи до уваги відсутність інших спадкоємців за законом, та те, що задоволення позову не суперечить вимогам закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд доходить висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими, а тому підлягають задоволенню з метою захисту спадкового майнового права позивача. Що стосується письмових заперечень та доводів відповідача, викладених ним у заявах по суті справи, то суд оцінює їх критично та до уваги не приймає, оскільки вони не підтверджені жодними належними доказами по справі й спростовуються установленими судом фактичними обставинами, показами свідків, наведеними висновками суду та доказами, які містяться в матеріалах справи № 141/783/23. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", § 58, рішення від 10 лютого 2010 року). На підставі ст.ст. 16, 346, 1216, 1218, 1222, 1223, 1225, 1245, 1258, 1264, 1268, 1270 ЦК України,

Outcome: approved