Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-27 00:00:00

Акціонерне товариство «СЕНС БАНК» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову вказує, що 07.08.2007 р. між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк", та [PERSON] укладено кредитний договір №2007/24-24/148. Загальними зборами акціонерів 09.03.2010 р. прийнято рішення про зміну типу АТ на ПАТ та зміну найменування банку на ПАТ "Укрсоцбанк". Згідно рішення №5/2019 АТ "Укрсоцбанк" від 15.10.2019 р. було прийнято рішення щодо припинення АТ "Укрсоцбанк" шляхом приєднання до АТ "Альфа-Банк". 12.08.2022 р. позачерговими загальними зборами акціонерів АТ "Альфа-Банк" було прийнято рішення про зміну найменування банку з АТ "Альфа-Банк" на АТ "Сенс Банк". Умови кредитного договору відповідачем не виконуються, тому просить стягнути з відповідача на користь банку заборгованість в загальній сумі 455755,48 грн. В обґрунтування позову позивач посилається на порушення відповідачем умов кредитного договору щодо строків та порядку повернення кредитних коштів. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягав на задволенні позовних вимог. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи, повідомлявся належним чином. Справу вирішено за правилами заочного розгляду, передбаченими ст. 280-282 ЦПК України, відповідач не подав відзиву проти позову. Дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що 07.08.2007 р. між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк", та [PERSON] укладено кредитний договір №2007/24-24/148. Загальними зборами акціонерів 09.03.2010 р. прийнято рішення про зміну типу АТ на ПАТ та зміну найменування банку на ПАТ "Укрсоцбанк". Згідно рішення №5/2019 АТ "Укрсоцбанк" від 15.10.2019 р. було прийнято рішення щодо припинення АТ "Укрсоцбанк" шляхом приєднання до АТ "Альфа-Банк". 12.08.2022 р. позачерговими загальними зборами акціонерів АТ "Альфа-Банк" було прийнято рішення про зміну найменування банку з АТ "Альфа-Банк" на АТ "Сенс Банк". Відповідач зобов`язався повернути кошти в зазначений строк, а також сплачувати проценти за користування кредитним коштами та комісію, у строки, передбачені договором. Відповідач користувався кредитними коштами, однак свої зобов`язання за кредитним договором №2007/24-24/148 належним чином не виконував. Оскільки відповідач в добровільному порядку не здійснює погашення кредитної заборгованості, то позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. Таким чином, між сторонами існує спір з приводу належності виконання зобов`язань за кредитним договором, який регулюється нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК) та положеннями укладеної між сторонами Кредитної угоди. Відповідно до ст. 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Статтею 525 ЦК передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Згідно кредитного договору за користування кредитом встановлено процентна ставка у розмірі 12,45% річних. Статтею 1050 ЦК передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Як встановлено судом, відповідач не виконував належним чином свого зобов`язання із здійснення щомісячних платежів, чим допустив порушення умов повернення кредиту, тобто строків та розмірів внесення щомісячних платежів, а тому неналежним чином виконував свої обов`язки, внаслідок чого у позивача виникло право вимагати повернення кредиту та сплати відсотків за фактичне користування кредитними коштами. При цьому варто звернути увагу, що відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, внаслідок чого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Всупереч вимог ст.ст.12,81 ЦПК України відповідачем не надано суду будь-яких заперечень проти позовних вимог та не повідомлено про обставини, які б спростували правомірність заявлених позивачем вимог та встановлені судом обставин спірних правовідносин. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] кредитні кошти отримав та користувався ними, однак свої зобов`язання за Кредитним договором не виконав, суд приходить до висновку про задоволення позову та стягнення вказаних сум з відповідача на користь позивача. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що судові витрати по справі складаються з судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду в сумі 6836,33 грн., які відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача. На підставі вищевикладеного і

Outcome: approved