Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-12 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» в якому просить: - припинити договір іпотеки (житлової нерухомості) від 31.07.2008 року, укладений між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» (нині Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк») та [PERSON] , посвідчений нотаріусом Малинської державної нотаріальної контори Іваненко О.М. і зареєстрований в реєстрі за № 4867, зареєстрований в Державному реєстрі іпотек за реєстраційним номером обтяження 7664309; - зняти заборону, накладену 31.07.2008 року, реєстровий номер 4867, зареєстровану в Єдиному реєстрі заборон відчуження об?єктів нерухомого майна за реєстраційним номером обтяження 7664836 від 31.07.2013 року, проведену реєстратором: нотаріусом Малинської державної нотаріальної контори Іваненко О.М., на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , у зв?язку з припиненням договору іпотеки (житлової нерухомості) від 31.07.2008 року, укладений між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» (нині Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк») та [PERSON] , посвідчений нотаріусом Малинської державної нотаріальної контори Іваненко О.М. і зареєстрований в реєстрі за № 4867. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та пояснила, що 31.07.2008 року між відповідачем та [PERSON] був укладений кредитний договір за яким [PERSON] отримав кредит в розмірі 10000 доларів США з терміном повернення до 25.07.2013 року. Виконання зобов?язань [PERSON] забезпечувалось іпотекою житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка виникла на підставі договору іпотеки, що укладений 31.07.2008 року між [PERSON] та відповідачем. [INFO] [PERSON] померла. Спадщину після неї, в тому числі і вищевказаний будинок, прийняла [PERSON] . Оскільки [PERSON] не виконував свої зобов`язання з погашення кредиту, то відповідач звернувся в суд з позовом до [PERSON] в якому просив звернути стягнення на будинок та виселити його мешканців. За наслідками розгляду цієї справи відповідачу було відмовлено в задоволенні позову, оскільки він пропустив строк позовної давності. Таким чином відповідач фактично позбавлений права на звернення стягнення на будинок і його цивільне право є припиненим. Крім того закінчився строк дії іпотеки, який був встановлений до 30.07.2013 року. За таких обставин іпотека є припиненою, а тому позов підлягає повному задоволенню. Представник відповідача позов не визнала та пояснила, що [PERSON] не виконав свої зобов?язання з повернення кредиту, а тому й не припинились відносини, які пов?язані з забезпеченням виконання зобов?язань за кредитним договором. Також не закінчився і строк дії іпотеки, оскільки вона діє до повного виконання [PERSON] своїх зобов?язань за кредитним договором. У зв?язку з цим в задоволенні позову належить відмовити. [PERSON] та представник Малинської державної нотаріальної контори в судове засідання не з?явились та жодних пояснень до суду не надіслали. Від Малинської державної нотаріальної контори надійшла заява про розгляд справи за відсутності її представника (а.с. 82). Суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та дослідивши надані докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 31.07.2008 року між Акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № ММ-03-08 (а.с. 10-13). Відповідно до умов цього договору банк надав [PERSON] кредит в розмірі 10000 доларів США, а [PERSON] повинен був погашати кредит та сплачувати кошти за користування кредитом в розмірі 18% річних. Погашення кредиту повинно було здійснюватись щомісячно до 25.07.2013 року згідно затвердженого графіку. Також згідно пункту 7.1. кредитного договору № ММ-03-08 договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє в обсязі перерахованих коштів до повного виконання зобов?язань сторонами. Забезпеченням виконання умов кредитного договору виступає іпотека будинку [ADDRESS] (до адміністративної реформи Малинського району) Житомирської області (а.с. 14-19). Відповідно до пункту 30 договору іпотеки він діє до повного виконання сторонами своїх зобов?язань за кредитним договором (а.с. 16). Іпотекодавцем виступала [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с. 55). Дане майно [PERSON] заповідала [PERSON] (а.с. 54), яка прийняла спадщину (а.с. 55). Таким чином власником будинку [ADDRESS] стала [PERSON] . У зв?язку з невиконанням [PERSON] зобов?язань за кредитним договором банк звернувся в суд з позовом до [PERSON] в якому просив звернути стягнення на предмет іпотеки (будинок [ADDRESS] ) та виселити з будинку відповідача і інших осіб, які в ньому проживають. За результатами розгляду вказаного позову суди встановили (а.с. 20-30), що банк пропустив строк позовної давності, а тому в задоволенні позову було відмовлено з цих підстав. Відповідно до частини 1 статті 593 ЦК України право застави припиняється у разі: 1) припинення зобов`язання, забезпеченого заставою; 2) втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; 3) реалізації предмета застави; 4) набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом. Разом з тим, згідно з частинам 1, 3 статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.\~Правила про\~іпотеку землі\~та інші\~окремі види\~застав встановлюються\~законом. Особливості окремих видів застав, в тому числі іпотеки, можуть визначатися іншими законами, а саме Законом України "Про іпотеку". Статтею 1 Закону України "Про іпотеку" визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном; іпотекодавець - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов`язання або зобов`язання іншої особи перед іпотекодержателем.\~Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель; майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов`язання іншої особи-боржника за основним зобов`язанням на підставі договору, закону або рішення суду; боржник - іпотекодавець або інша особа, відповідальна перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання. Таким чином іпотека є самостійним видом забезпечення виконання зобов`язання. Правова природа іпотеки полягає у забезпеченні можливості кредитора у разі невиконання боржником зобов`язання, забезпеченого іпотекою, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку нерухомого майна переважно перед іншими кредиторами боржника. На відносини майнової поруки норми статті 559 ЦК України щодо припинення поруки не поширюються, оскільки іпотека за правовою природою є заставою та регулюється нормами параграфа 6 (статті 572-593) глави 49 ЦК України та спеціальним законом. Статтями 17, 18, 19 Закону України "Про іпотеку" встановлено підстави припинення іпотеки, істотні умови договору іпотеки і внесення змін і доповнень до іпотечного договору. Так, згідно з імперативними вимогами частини 1 статті 17 Закону України "Про іпотеку" іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється;\~з інших підстав, передбачених цим Законом. Пропуск банком\~(іпотекодержателем) строку позовної давності не є підставою для припинення іпотеки за іпотечним договором з огляду на таке. Правила припинення зобов`язання сформульовані в главі 50 "Припинення зобов`язання" розділу І книги 5 "Зобов`язальне право" ЦК України, норми якої передбачають, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599), переданням відступного (стаття 600), зарахуванням (стаття 601), за домовленістю сторін (стаття 604), прощенням боргу (стаття 605), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (стаття 606), неможливістю виконання (стаття 607), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (статті 608 та 609). Спливу позовної давності як підстави для припинення зобов`язання норми глави 50 "Припинення зобов`язання" ЦК України не передбачають. Позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи. У зобов`язальних відносинах (стаття 509 ЦК України) суб`єктивним правом кредитора є право одержати від боржника виконання його обов`язку з передачі майна, виконання роботи, надання послуги тощо. Зі спливом позовної давності в цих відносинах кредитор втрачає можливість у судовому порядку примусити боржника до виконання обов`язку. Так само й боржник зі спливом позовної давності одержує вигоду - захист від можливості застосування кредитором судового примусу до виконання обов`язку. Однак за змістом статті 267 ЦК України сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу. Зокрема, суд не має права застосовувати позовну давність інакше, як за заявою сторін, і без такої заяви може задовольнити позов за спливом строку позовної давності (частина 3 цієї статті). У разі пропуску позовної давності та наявності заяви сторони про її застосування суд може визнати причини пропуску поважними та прийняти рішення про задоволення позову (частина 5 цієї статті). Крім того, навіть після спливу позовної давності боржник може добровільно виконати зобов`язання і таке виконання закон визнає правомірним, здійсненим за наявності достатньої правової підстави (частина 1 цієї статті), установлюючи для особи, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, заборону вимагати повернення виконаного. Отже, ЦК України не визнає сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобов`язання. Виконання боржником зобов`язання після спливу позовної давності допускається та визнається таким, що має достатню правову підставу. Пропущення позовної давності також не породжує права боржника вимагати припинення зобов`язання в односторонньому порядку (частина 2 статті 598 ЦК України), якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо. Таким чином, зі спливом позовної давності, навіть за наявності рішення суду про відмову в позові з підстави пропущення позовної давності, зобов`язання не припиняється (зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04.04.2018 у справі №921/247/17-г/16). Відповідно до\~статті 599\~ЦК України\~зобов`язання\~припиняється виконанням,\~проведеним належним\~чином. При цьому належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. Згідно з умовами кредитного договору № ММ-03-08 [PERSON] зобов?язався повернути кредит, відсотки за користування кредитом та виконати інші зобов?язання передбачені договором (а.с. 10). Однак не надала належних та допустимих доказів того, що [PERSON] повністю виконав свої зобов?язання за кредитним договором, а тому іпотека зберігає свою чинність. Також суд вважає безпідставним твердження представника позивача, що іпотека припинилася 30.07.2013\~року у зв?язку із закінченням строку її дії. Велика Палата Верховного Суду в пунктах 32-35 постанови від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 висловила правову позицію про те, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина 1 статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина 3 цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина 4 статті 631 ЦК України).\~Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.\~Поняття "строк виконання зобов`язання" і "термін виконання зобов`язання" охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).\~З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. У зв`язку\~з цим\~суд,\~враховуючи,\~що згідно пункту\~30\~договору іпотеки\~він діє\~до повного\~виконання сторонами\~своїх зобов?язань\~за кредитним\~договором,\~вважає,\~що строк\~дії іпотеки\~не закінчився\~і підстави\~для зняття\~заборони на\~відчуження будинку\~відсутні. За таких обставин суд відмовляє в задоволенні позову повністю. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд не відшкодовує позивачу судові витрати, оскільки йому відмолено в задоволенні позову.

Outcome: dismissed