Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-26 00:00:00

27.04.2023 року [PERSON] в особі представника адвоката Цьот Ю.І. звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів на неповнолітню дитину, що стягуються на підставі судового наказу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22.11.2018 року по справі № 333/6085/18 з позивача на користь відповідача на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з частини до 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50% розміру прожиткового мінімуму, і не більше десяти прожиткових мінімумів, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, і до повноліття дитини. Позов обґрунтований тим, що 17.01.2015 року між сторонами було укладено шлюб, від якого [INFO] народився син [PERSON] 11.12.2018 року шлюб було розірвано. Судовим наказом Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22.11.2018 року з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50% розміру прожиткового мінімуму, і не більше десяти прожиткових мінімумів, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, і до повноліття дитини. На даний час вважає розмір аліментів занадто значним для матеріального утримання сина. Відповідне стягнення ставить [PERSON] у скрутне матеріальне становище. 23.10.2021 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] .. В шлюбі народилася дитина [PERSON] , [INFO] . Окрім того, у дружини є донька від першого шлюбу [PERSON] , [INFO] , яка проживає з ними. Батько дитини [PERSON] аліменти на утримання своєї доньки не сплачує, матеріально не забезпечує, має заборгованість зі сплати аліментів. Таким чином, позивач має на утримання трьох неповнолітніх дітей. Отже, у зв`язку з утриманням малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , а також доньки дружини від першого шлюбу [PERSON] , [INFO] , беручи до уваги розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та значні витрати, [PERSON] звертається до суду про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено та передано судді Кулик В.Б. Ухвалою судді від 28.04.2023 року позовну заяву залишено без руху. 03.05.2023 року представником позивача [PERSON] усунуто зазначені судом недоліки. 04.05.2023 року ухвалою судді позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 15.05.2023 року до суду надійшов відзив від представника відповідача адвоката Сімонець Є.О. Заперечення проти позову обґрунтовані таким. Сторони знаходилися у зареєстрованому шлюбі з 17.01.2015 року по 11.12.2018 року. У період шлюбу народилась дитина [PERSON] , [INFO] . 22.11.2018 року судовим наказом Комунарського районного суду м. Запоріжжя по справі № 333/6085/18 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі частини усіх видів доходів (заробітку), але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 06.11.2018 року. Відповідач вважає, що встановлений судом розмір аліментів повністю відповідає нормам сімейного законодавства, а його зменшення з на 1/6 частину доходів позивача негативно вплине на належне забезпечення дитини та суперечитиме її інтересам. Вважає, що подача даного позову [PERSON] є посяганням на інтереси дитини [PERSON] та є дискримінацією прав однієї дитини на фоні пріоритету інтересів та прав дитини від іншого шлюбу [PERSON] . Крім того, вважає, що частина аргументів позивача є перебільшенням, не підкріпленим належними та достатніми доказами, що підтверджує бажання позивача керуватись лише власними інтересами, а не інтересами його дітей. Також, звертає увагу, що дитина [PERSON] має батька, який також за рішенням суду повинен сплачувати аліменти на її утримання. Невиконання ним своїх обов`язків по забезпеченню вищевказаної дитини не може ніяким чином впливати на утримання сина позивача [PERSON] . Вказані обставини позивач вважає тими обставинами, які мають істотне значення для зменшення розміру аліментів. Проте, позивачем до позовної заяви не надано належних та допустимих доказів того, що він є непрацездатною особою та не має можливість заробляти на життя своєю працею, також не надано доказів про свій матеріальний стан чи відсутність доходу. Враховуючи викладене, вважає, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів, які б свідчили, що в нього значно змінилось матеріальне становище та за своїм матеріальним станом або ж через стан здоров`я він не здатен сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] , в розмірі визначеному судовим рішенням (наказом), а тому підстав для зменшення розміру аліментів немає. Просить суд у позові відмовити, судові витрати покласти на позивача, в тому числі і витрати на правову допомогу в розмірі 3\~500,00 грн. 10.07.2023 року представником позивача надано відповідь на відзив, позов просить задовольнити в повному обсязі. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, від представника позивача адвоката Кок (Цьот) Ю.І. надійшла заява про розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять задовольнити. У судове засідання відповідач та її представник не з`явилися, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за відсутності сторони відповідача. Вивчивши матеріали справи і дослідивши письмові докази, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони по справі знаходилися у зареєстрованому шлюбі з 17.01.2015 року по 11.12.2018 року, у якому народилася дитина [PERSON] , [INFO] (а.с. 12-13). 22.11.2018 року судовим наказом Комунарського районного суду м. Запоріжжя по справі № 333/6085/18 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] аліменти в розмірі частини усіх видів доходів (заробітку), але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 06.11.2018 року (а.с. 14-15). 23.10.2021 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] (а.с. 11), від якого мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] (а.с. 5). У [PERSON] є донька [PERSON] , [INFO] (а.с. 20), заборгованість по аліментам [PERSON] станом на 24.06.2022 року складає 53\~511 грн. 22 коп. (а.с. 17-18). Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. У частині першій ст. 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року (далі Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами першою та другою ст. 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною першої ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. У постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. За правилами ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили. Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний стан, оскільки від шлюбу з [PERSON] має доньку [PERSON] , [INFO] , а тому на його утриманні перебуває малолітня дитина. Також на його утриманні перебуває і донтка дружини від першого шлюбу [PERSON] , [INFO] . Згідно з ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилається на те, що у нього народилась донька від іншого шлюбу та він утримує дітей [PERSON] , [PERSON] . Однак, суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що з моменту постановлення судового рішення суттєво погіршився його матеріальний стан, через що він не має змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Та, обставина, що у позивача народилась донька [PERSON] , [INFO] , сама по собі не свідчить про погіршення матеріального стану позивача. Факт того, що на його утриманні знаходиться ще неповнолітня [PERSON] не може варуватись судом, так як на утримання останньої стягнуті аліменти з її біологічного батька. Аналогічний за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 03.06.2020 року у справі № 760/9783/18-ц, від 16.09.2020 року у справі № 565/2071/19. Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд вважає, що відповідно до рішення (судового наказу) Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22.11.2018 року розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні дитину від іншого шлюбу, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини сина [PERSON] , [INFO] , та суперечитиме його інтересам. Таким чином, суд, встановивши всі фактичні обставини справи та дослідивши зібрані у справі докази, прийшов до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову [PERSON] , оскільки належними та допустимими доказами позивачем не підтверджено погіршення його майнового стану, а зміна його сімейного стану народження дитини від іншого шлюбу, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Аналогічний за змістом висновок викладено в постанові Верховного Суду від 03.06.2020 року у справі № 760/9783/18-ц (провадження № 61-9460св20). Також, позивачем не надано і доказів зміни його матеріального стану, внаслідок чого виникла необхідність у зменшенні розміру аліментів через неможливість їх сплачувати у визначеному розмірі. Інші доводи позивача не можуть бути прийняті судом, оскільки не відносяться до безумовних підстав для зменшення розміру аліментів. А тому суд приходить до висновку, що належних доказів в обґрунтування позову не надано, та в їх задоволенні слід відмовити. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У позові [PERSON] відмовлено повністю, тому на підставі ст. 141 ЦПК України вимога [PERSON] про стягнення судових витрат підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України); розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 3, ч. 4, ч. 5, ч. 6 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19). Стороною позивача не подано заяву про зменшення суми витрат на професійну правничу допомогу. Договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Згідно з матеріалами справи, на підтвердження понесених витрат на професійну допомогу позивачем надано договір про надання правових послуг адвоката від 08.05.2023 року укладений між [PERSON] та Адвокатським об`єднанням «СНЄЖНИЙ БАРС» (а.с. 40), рахунок № 48/95-23 від 08.05.2023 року на суму 2\~000,00 грн. (підготовка відзиву на позов). Суд вважає, що за таких обставин відповідачем доведено витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 2\~000, 00 грн., тому вимога щодо стягнення витрат на правову допомогу підлягає частковому задоволенню.

Outcome: approved