Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-20 00:00:00

У грудні 2023 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , та просить суду розірвати шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Галицького районного управління юстиції Івано-Франківської області 06.03.2002 року, відповідний актовий запис за № 22. Сторони мають двох спільних дітей: сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] . Підставою для розірвання шлюбу є те, що між сторонами шлюбні відносини фактично припинені, шлюбно-сімейні відносини не підтримують, шлюб існує формально. Подальше перебування у шлюбі буде суперечити інтересам кожного з подружжя. Рішення про розірвання шлюбу подружжя прийняло остаточно і змінювати його не має намірів, примирення неможливе. Спір про майно, або інший спір про право, між подружжям відсутній. Спору щодо визначення місця проживання дітей сторони не мають. Ухвалою суду від 14.12.2023 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. У судове засідання позивач не з`явилась, про день, час, місце розгляду справи повідомлена належним чином, до суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, вимоги позову підтримала та просила задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час, місце розгляду справи повідомлений належним чином, до суду подав відзив на позовну заяву, у якому не заперечував щодо розірвання шлюбу між сторонами. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше і, з урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до Свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований Бурштинською міською радою 06.02.2002 року про, що зроблено відповідний актовий запис № 22. Прізвище після державної реєстрації шлюбу дружини змінено на [PERSON] . Сторони мають двох спільних дітей: сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] . З огляду на те, що у вимогах позовної заяви міститься вимога про визначення місця проживання неповнолітніх дітей з матір`ю, проте сторонами не підтримана, та до суду подано про клопотання, в якому вказано,що питання щодо утримання, виховання, спілкування із спільними дітьми між сторонами вирішено та погоджено між батьками, тому судом вказана не розглядалась. Спору щодо визначення проживання дітей сторони не мають. Позивачка та відповідач не ведуть спільне господарство, сумісне життя не склалося, сторони не підтримують шлюбно-сімейні відносини. Сторони бажають розірвати шлюб, на розірванні шлюбу наполягають. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється в наслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позивачка скористалася даним правом та звернулась до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Приймаючи до уваги заяву позивачки, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 109 СК України, шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Враховуючи що сім`я сторін розпалась остаточно, підстав для досягнення примирення між сторонами немає, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, відтак, суд приходить висновку про розірвання шлюбу між сторонами. Згідно ч. 2 ст. 114, абз. 2 ч. 3 ст. 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Щодо стягнення витрат по сплаті судового збору. Відповідно до ч. 1, п. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Позивачем [PERSON] про усунення недоліків та сплачено судовий збір у розмірі 1294 грн., що підтверджується квитанцією №0.0.3343526631.1 від 07.12.2023. Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Позовну заяву до суду позивачкою подано 07.12.2023.Прожитковий мінімум для працездатних осіб, що встановлений законом на 1 січня 2023 року становив 2684 грн. Так, за подання фізичною особою до суду позовної заяви немайнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 1073, 60 грн. За правилами ч. 2 ст. 7 Закону України «Про судовий збір судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми. Таким чином, із вказаної квитанції судом встановлено, що позивачем було надмірно сплачений судовий збір у розмірі 220, 40 грн. (1294-1073,60= 220,40), який підлягає поверненню з Державного бюджету України. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то відповідно позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, а інші 50 відсотків судового збору, що сплачені позивачем при зверненні до суду з позовом, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved