Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача в якому просить звільнити з-під арешту транспортний засіб VOLKSWAGEN TRANSPORTER, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN/номер шасі (кузова, рами): [NUMBER] , колір червоний, рік випуску 2003, що накладений Постановою про арешт майна від 29.10.2020 року державним виконавцем Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Гапуняк Христиною Богданівною у межах виконавчого провадження ВП № [NUMBER] та припинити його розшук. Позов мотивує тим, що 07.03.2020 року ним було придбано у [PERSON] транспортний засіб VOLKSWAGEN TRANSPORTER, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN/номер шасі (кузову paми): [NUMBER] . Договір купівлі-продажу №4642/2020/1977575 транспортного засобу від 07.03.2020 був укладений у територіальному сервісному центрів МВС №4642. В подальшому у зв`язку із запровадження карантину COVID-19 робота ТСЦ була призупинена, що зокрема відображено на веб-сайті ТСЦ у Львівській області за наступним веб-посиланням https://lvv.hsc.gov.ua/tag/koronavirus/. Лише 20.10.2020 року ним було отримано нове свідоцтво про реєстрацію ТЗ видане на його ім`я. У відповідному свідоцтві в розділі особливі відмітки зазначено саме ДКП ТСЦ4642/2020/1977575 від 07.03.2020, тобто Договір, який був підставою для набуття права власності В січні 2024 року він звернувся до ТСЦ МВС України з метою продажу належного йому транспортного засобу, однак йому було повідомлено, що на вищевказаний транспортний засіб накладено арешт Постановою про арешт майна від 29.10.2020 року, що винесена в межах виконавчого провадження ВП № [NUMBER], боржником по якому виступає відповідач [PERSON] , а стягувачем відповідач АТ «Кредобанк». Крім того, 09.10.2023 року відповідний транспортний засіб буй оголошений в розшук. Звертає увагу суду, що за умовами Договору купівлі-продажу №4642/2020/1977575 транспортного засобу №4642/2020/1977575 від 07.03.2020 року, що був укладений у територіальному сервісному центрів МВС №4642, а саме п.2.2 Право власності на транспортний засіб переходить до Покупця з моменту підписання даного Договору. Більше того, навіть реєстрація транспортного засобу у сервісному центрі відбулась 20.10.2020 року, тобто до моменту винесення Постанови Про арешт майна, яка мала місце 29.10.2023 року. Звертає увагу, що Договір купівлі-продажу був укладений, задовго до відкриття виконавчого провадження та видачі виконавчого листа, котрий як вбачається зі змісту Постанови про арешт був виданий 18.08.2020 року. Таким чином, придбавши 07.03.2020 у встановленому законом порядку транспортий засіб, він набув право власності на нього. Ухвалою від 31.01.2024 провадження в зазначеній справі відкрито, постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін на 27.02.2024. Копію ухвали з позовною заявою та додатками направлено сторонам. 27.02.2024 від відповідача [PERSON] надішла заява про визнання позову. Відповідач АТ «Кредобанк» поштову кореспонденцію отримав 09.02.2024, відзиву на позов не подав. Від третьої особи надійшла заява про розгляд справи за наявними матеріалами. Щодо вирішення спору покладаються на думку суду. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов є підставним та підлягає до часткового задоволення з огляду на таке. Судом встановлено, що згідно Договору купівлі-продажу №4642/2020/1977575 транспортного засобу від 07.03.2020, який було укладено у Територіальному сервісному центрі МВС №4642, [PERSON] придбав у [PERSON] транспортний засіб VOLKSWAGEN TRANSPORTER, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN/номер шасі (кузову paми): [NUMBER] . Згідно з Витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів, [PERSON] зареєстрував вищевказаний транспортний засіб 20.10.2020 у ТСЦ 4642 на підставі ДКП ТСЦ4642/2020/1977575 від 07.03.2020. Як вбачається з постанови про розшук майна боржника від 09.10.2020 у ВП [NUMBER], відкритого на підставі виконавчого листа №442/34/20, транспортний засіб VOLKSWAGEN TRANSPORTER, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN/номер шасі (кузову paми): [NUMBER] оголошено в розшук, за постановою про арешт майна боржника від 29.10.2020 у ВП [NUMBER], на вищевказаний транспортний засіб накладено арешт. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкоду здійсненні ним права користування та розпоряджатися своїм майно, а також може вимагати усунення всяких порушень його права, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідний перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. У пункті 7.13 постанови Великої Палати Верховного Суду від-05 квітня 2023 року у справі № 911/1278/20 (провадження № 12-33гс22) вказано, що: «положеннями частини першої статті 334 ЦК України щодо переходу права власності на рухоме майно не передбачено в імперативному порядку, що право власності на таке рухоме майно переходить до набувача транспортного засобу з моменту здійснення його державної реєстрації. Право власності на рухоме майно переходить до набувача відповідно до умов укладеного договору, що узгоджується з принципом свободи договору відповідно до статей 6, 627, 628 ЦК України. Якщо договором не передбачено особливостей переходу права власності у конкретному випадку шляхом вчинення певних дій, воно переходить з моменту передання транспортного засобу». У Постанові Верховного Суду від 10.05.2023 у справі №761/22937/18 (провадження 61 -4932св22) Верховний Суд звернув увагу на ту обставину, що помилковою є позиція судів з приводу того, що перехід права власності на автомобіль залежить від його реєстрації, оскільки саме Договором, як універсальним регулятором приватних відносин визначається момент набуття права власності, якщо ж Договором момент набуття права власності не визначено, воно (право) переходить з моменту передання речі. Положення ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19) зазначено, що вимоги інших осіб щодо належності саме їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, реалізується шляхом подання ними з додержанням правил юрисдикційності позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним з підстав, передбачених законом. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. Зважаючи на вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки останній придбав спірний транспортний засіб у відповідача та зареєстрував його у встановленому законом порядку до винесення постанови про арешт майна боржника, за якою боржником був відповідач [PERSON] , а тому його порушене право як власника підлягає відновленню шляхом звільнення транспортного засобу з-під арешту та припинення його розшуку. На підставі положень статті 141 ЦПК України, так як позов задоволено, з відповідача [PERSON] в користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 1211,20 грн.

Outcome: approved