Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-27 00:00:00

13 лютого 2024 року Кобеляцьким районним судом Полтавської області розглянуто по суті цивільну справу № 532/1704/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення земельного сервітуту. Рішенням Кобеляцького районного суду від 13 лютого 2024 року у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено. У судовому засіданні 12 лютого 2024 року представником відповідача відповідно до ч.1 ст. 246 ЦПК України зроблено заяву про надання доказів на підтвердження понесених судових витрат протягом п`яти днів з дня постановлення рішення суду, у зв`язку з чим зазначеним рішенням відповідно до вимог п.5 ч.7 ст. 265 ЦПК України призначено судове засідання для вирішення питання про судові витрати на 28 лютого 2024 року та визначено п`ятиденний строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру понесених нею судових витрат. 15 лютого 2024 року до суду надійшла заява представника відповідача [PERSON] адвоката Галушка Сергія Станіславовича про долучення до матеріалів справи доказів на підтвердження понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу. У судовому засіданні представник позивача прохав стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6800 гривень 00 копійок відповідно до наданих ним розрахунку витрат, акту приймання-передачі правничих послуг та квитанції до прибуткового ордера. Позивачка та її представник вважали витрати такими, що не відповідають засадам розумності, не відповідають реально витраченому представником відповідачки часу, є надмірними та істотно завищеними. Третя особа [PERSON] підтримав позицію позивача. Представник третьої особи Кобеляцької міської ради в судове засідання не з`явився, що відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України, не перешкоджає вирішенню питання та постановленню додаткового рішення у цій справі. Дослідивши надані докази понесених судових витрат, суд робить такі висновки. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.7 ст. 141 ЦПК України, якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до ч.5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Скорочене рішення суду проголошене 13 лютого 2024 року, а тому представником відповідача своєчасно подано до суду докази щодо розміру витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи. Із матеріалів справи встановлено, що позивачка [PERSON] є інвалідом І групи та є звільненою від сплати судового збору за подання цього позову на підставі Закону України "Про судовий збір", а тому витрати зі сплати судового збору за вимогу немайнового характеру у цій справі слід віднести на рахунок держави. Водночас, вказаний закон не звільняє особу від сплати інших судових витрат, пов`язаних з розглядом справи. Рішення про звільнення позивачки від сплати судових витрат не приймалося. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується ст.ст.133, 137, 141 ЦПК України, та приходить до висновку про стягнення із позивачки на користь відповідачки витрат на професійну правничу допомогу у сумі 6800 гривень, що визначена Актом прийому-передачі наданих правничих (юридичних) послуг № 1 від 15 лютого 2024 року та Договором № 134 про надання правничої допомоги від 24 жовтня 2023 року та підтверджена квитанцією до прибуткового касового ордера № 134/1 від 15.02.2024 (а.с. 136-139). При цьому, суд враховує, що судове засідання було проведено за участю представника відповідача, а останнім дійсно було складено та подано до суду вказані у розрахунку створені адвокатом процесуальні документи, пов`язані із розглядом цієї справи. Твердження позивача та її представника про те, що визначений у розрахунку витрат на правничу допомогу час вчинення робіт (наданих послуг) є суб`єктивною оцінкою зазначених обставин і наведена адвокатом у розрахунку витрата часу жодними об`єктивними доводами не спростована. Натомість представник відповідача дійсно брав участь у судових засіданнях, у своїх виступах оперував не лише міркуваннями, але й аналізом судової практики, що свідчить про вчинення ним співмірних, належних та об`єктивно обумовлених процесуальних дій на виконання укладеного договору про надання правничої допомоги, які очевидно потребували підготовки. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Оскільки стороною відповідача документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, а стороною позивача не доведена неспівмірність витрат, а інвалідність позивача сама по собі не може слугувати єдиною підставою для зменшення розміру судових витрат, що підлягають стягненню з позивача на користь відповідача, чи звільнення від їх сплати, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Зважаючи на зазначені процесуальні норми, з урахуванням принципу співмірності понесених позивачем витрат на правову допомогу до складності справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, обґрунтованості понесених витрат, суд вважає за необхідне вимогу задовольнити повністю, визнавши понесені витрати на правову допомогу в зазначеному розмірі 6800 гривень 00 копійок такими що відповідають вказаним критеріям, такий розмір не є надмірним тягарем для позивачки, і підлягає стягненню з позивачки на користь відповідачки.

Outcome: approved