Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-25 00:00:00

[PERSON] звернувся через свого представника до Волочиського районного суду Хмельницької області з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення її батьківських прав відносно дитини [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову представник позивача зазначила, що батьки [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] в зареєстрованому шлюбі не перебували. З 3-х річного віку мати [PERSON] покинула сина, про нього не піклувалася, матеріально не забезпечувала, вела антиморальний спосіб життя. З 2010 року [PERSON] фактично проживає разом з батьком, який займається його вихованням. Відповідачка не забезпечує харчування, медичного догляду та лікування сина [PERSON] , не піклується про нього, свідомо ухиляється від своїх обов`язків, при чому робить це без поважних причин, зловживає алкоголем, а тому вважає, що є всі підстави для позбавлення її батьківських прав щодо [PERSON] . В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник позивача подала до суду нотаріально засвідчену заяву [PERSON] , якою відповідачка дає згоду на позбавлення її батьківських прав щодо сина [PERSON] , та просить провести процедуру позбавлення батьківських прав без її присутності. Представник служби у справах дітей Козлівської селищної ради Тернопільського району Тернопільської області в судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи у його відсутності, у вирішенні справи покладається на думку суду. Заслухавши вступне слово позивача та його представника, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 28.10.2010 (а.с. 14). Дитина [PERSON] зареєстрований та проживає разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] не одружений, сам виховує сина, за місце проживання характеризується з позитивної сторони. Мати дитини [PERSON] [PERSON] більше 10 років не проживає разом з [PERSON] та не бере участі у вихованні сина. [PERSON] закінчив 9 клас Козлівського ліцею. Батько приймав активну участь у житті класу, відвідував батьківські збори. За час навчання дитини в ліцеї, мати не з`являлася жодного разу. Вказане підтверджується довідкою про склад сім`ї № 383 від 21.07.2023, характеристикою [PERSON] , виданою Козлівською селищною радою Тернопільського району Тернопільської області від 09.08.2023 № 01-587/3.09, актом обстеження матеріально-побутових умов від 11.08.2023 № 01-595/3.09, характеристикою [PERSON] , виданою Козлівським ліцеєм Козлівської селищної ради № 57 від 11.08.2023, витягом з реєстру територіальної громади № 2023/004971325 від 04.07.2023 (а.с. 8-11, 13.) Відповідно до довідки, виданої КНП «Козлівська районна лікарня» Козлівської селищної ради, дитина [PERSON] на огляд до сімейного лікаря завжди приходив у супроводі батька (а.с. 12). Крім того, [PERSON] було неодноразово була притягнута до адміністративної та кримінальної відповідальності, що підтверджується інформацією з Єдиного реєстру боржників та вироками Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22.09.2014 у справі № 607/14519/14-к, та від 29.01.2018 у справі № 607/11315/17 (а.с. 29-35). Відповідно до висновку органу опіки і піклування виконавчого комітету Козлівської селищної ради, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] щодо неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 112-113). Свідки [PERSON] та [PERSON] суду показала, що [PERSON] не приймає участі у вихованні сина [PERSON] , не цікавиться ним, не дбає про його здоров`я. Вона покинула сина, коли йому було 3 роки, веде аморальний спосіб життя. Вихованням та матеріальним забезпеченням [PERSON] займається його батько [PERSON] . Правовідносини, які виникли між сторонами пов`язані з правами та обов`язками батьків та дітей, регулюються Сімейним кодексом України, Законом України «Про охорону дитинства». Відповідно до ч. 6 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Згідно з ч.ч. 1, 2, 3 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою покладення на них відповідальності. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст. 165 СК України). Пунктом 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що факт ухилення батька (матері) від виховання та утримання дітей може бути підтверджений письмовими доказами (актами, листами тощо), а також показаннями свідків. Відповідно до п. 16 зазначеної постанови, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Враховуючи наведені обставини, суд прийшов до висновку, що [PERSON] ухиляється від своїх батьківських обов`язків по вихованню сина [PERSON] , не спілкується з ним, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, не забезпечує здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, не забезпечує належно матеріально, не цікавиться сином та не проявляє до нього належної турботи, що негативно впливає на розвиток дитини, як на складову виховання. Вищенаведені фактори суд розцінює як винну поведінку матері по відношенню до дитини, як свідоме нехтування своїми обов`язками щодо виховання дитини та забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи визнання відповідачкою позову та відсутність у суду сумнівів щодо добровільності її позиції, з урахуванням встановлених обставин справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню і відповідачку [PERSON] необхідно позбавити батьківських прав відносно дитини [PERSON] , [INFO] . При ухваленні рішення суд, відповідно до вимог п. 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, враховує, що дитині повинні бути надані можливості і сприятливі умови, які б дозволили їй розвиватися розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом в умовах свободи і гідності при найвищому забезпеченні інтересів дитини. Згідно з ч. 3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Враховуючи те, що відповідачка добровільно матеріально сина не забезпечує, суд прийшов до висновку про необхідність стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] в розмірі в розмірі 1/4 частини від її заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в сумі 1073,60 грн.

Outcome: approved