Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-22 00:00:00

Позивач Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" в особі філії - Закарпатського обласного управління Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" правонаступником якого є Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії\~ Закарпатського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернулося з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 24 313,52 доларів США. Мотивуючи свої вимоги вказує на те, що 05 січня 2006 року між Відкритим акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" в особі філії - Закарпатського обласного управління "Державний ощадний банк України" правонаступником якого є Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Закарпатського обласного управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 60501, згідно з яким відповідачу надано кредит в розмірі 20\~000,00 (двадцять тисяч) доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 13,0% (тринадцять) відсотків річних з порядком погашення заборгованості, що визначений кредитним договором. Позивач вказує на те, що згідно п. 1.5. кредитного договору, за користування кредитом позичальник зобов`язується сплачувати проценти, нараховані на залишок заборгованості за кредитом, шляхом внесення готівки до каси банку. Проценти нараховуються банком щомісячно за методом факт/факт на фактично отриману Позичальником суму кредиту, починаючи з дати видачі кредиту (пп. 1.5.1.2.). За умовами\~кредитного договору\~ № 60501 від 05 січня 2006 року відповідач зобов`язався,належним чином виконувати взяті на себе зобов`язання за договором (п 3.3.1.). Згідно п.3.3.3. та п.3.3.4. кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит в сумі 20 000,00 (двадцять тисяч) доларів США 00 центів, своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, своєчасно сплачувати комісійні винагороди, встановлені цим договором, шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань, перший платіж в погашення кредиту здійснити до 28 січня 2006 року, сплату відсотків 28 січня 2006 року, в подальшому не пізніше 28 числа місяця, наступного за звітним. Останнє погашення кредиту та сплату відсотків здійснити не пізніше 05 січня 2011 року. Згідно п.3.3.6. кредитного договору, позичальник зобов`язаний, у разі порушення умов цього договору та/або договору застави достроково повернути кредит з одночасною сплатою процентів за фактичний час користування кредитними ресурсами, комісійних винагород та штрафних санкцій. Позивач вказує, що [PERSON] взяті на\~себе зобов`язання\~ щодо\~погашення суми\~отриманого кредиту\~та сплати\~відсотків за\~користування кредитними\~коштами,\~у розмірі\~та строки\~визначені кредитним\~договором не\~виконує. [PERSON] порушував терміни погашення кредиту і сплати відсотків за користування кредитом. Враховуючи, що відповідач [PERSON] не виконав належним чином своїх зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість, яка станом на 09.11.2017 перед позивачем по кредитному\~договору\~становить 24\~313,52 доларів США, з яких: 16 653,14 долари США\~ основний борг; 7 660,38 доларів США \~проценти за користування кредитом, яку\~Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії\~ Закарпатського обласного управління АТ «Ощадбанк» просило\~стягнути\~на його\~користь із\~відповідача. Позиція сторін справи Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, не запеечує проти розгляду справи в порядку заочного провадження. Відповідач\~\~ [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, за зареєстрованим місцем проживання у відповідності до ч.ч.6,7 ст. 128 ЦПК України, причини неявки не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав. Відповідач про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, що стверджується\~ рекомендованим\~\~ повідомленням про вручення поштового відправлення за №8800022684367, та рекомендованими повідомленнями, які повернулися на адресу суду за №8800021216190 та №8800021299370, з відміткою Укрпошти "за закінченням терміну зберігання". Окрім того слід зазначити, що інформація про дату і час розгляду справи наявна на сайті Судова влада. Відповідно до ч.4\~ст.12\~ЦПК\~України\~кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.4\~ст.223\~ЦПК\~України\~у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд вважає за необхідне звернути увагу на тому, що застосовуючи відповідно до ч. 4 ст. 10\~Цивільного процесуального кодексу України,\~ ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи\~ ч. 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», право\~особи\~на\~справедливий і публічний\~розгляд його справи у продовж розумного\~строку\~кореспондується з обов`язком\~добросовісного\~користуватися наданими законом процесуальними правами,\~утримуватись від дій,\~що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення\~періоду\~судового провадження\~(п.35 рішення від\~07.07.1989 Європейського\~суду з\~правлюдиниу\~справі\~«Юніон\~ Еліментарія\~Сандерс проти\~ Іспанії»\~(Alimentaria\~Sanders S.A.\~v. Spain). Обов`язок\~швидкого\~здійснення\~правосуддя\~покладається, в першу чергу,\~на відповідні\~державні\~судові органи.\~Розумність\~тривалості\~судового провадження\~ оцінюється в залежності від обставин справи\~та з огляду на складність справи, поведінки сторін,предмету спору.\~Нездатність\~суду ефективно протидіяти недобросовісно\~створюваним\~учасниками справи\~ перепонам\~для\~рухусправи\~є\~порушенням\~ч.1ст.6\~даної\~Конвенції\~(§ 6669 рішення Європейського суду з прав людини\~від\~08.11.2005р.\~у справі\~«Смірнова проти України»). Зважаючи на викладене, суд розглянув справу у відсутності відповідача, який був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, докази поважності причин неявки не надав, мав можливість подати відзив на позовну заяву, проте не скористався наданим йому процесуальним правом, тому, при відсутності заперечень зі сторони представника позивача, суд вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів і ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам\~ст. 280 ЦПК України. У відповідності до ч. 2 ст.247ЦПКУкраїни у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Заяви, клопотання 22.05.2018 року представником позивача подано до суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача. 21.08.2023 року представником позивача подано до суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача. В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії 26.03.2018 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. 12.12.2023 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи принципи рівності сторін, суд дійшов до наступного. Згідно ст. ст.13,81 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Згідно ч.ч.1-4ст.12\~ЦПК України, цивільне\~судочинство\~здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.\~Кожна сторона повинна довести\~обставини, які\~мають\~значення для справи і на які\~вона посилається як на підставу\~своїх\~вимог.\~Кожна сторона\~несе\~ризик\~настання\~наслідків, пов`язаних\~ із вчиненням чи не вчиненням\~нею\~процесуальних дій. Відповідно до ч.1 ст.\~81\~ЦПК\~України кожна сторона повинна довести ті\~\~обставини,\~\~на які\~\~вона\~\~ посилається як на підставу\~\~своїх вимог або заперечень,\~\~крім випадків, встановлених\~\~ цим\~\~Кодексом.\~\~Частиною 5 даної статті передбачено, що\~\~докази подаються сторонами та іншими\~\~ учасниками\~\~справи,\~\~а ч.6\~\~що\~\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.7 ст.\~81\~ЦПК\~України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власноїініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному\~\~здійсненні\~\~учасниками справи їхніх процесуальних прав\~\~або виконанні обов`язків\~\~щодо доказів,\~\~а\~\~також\~\~інших випадків, передбачених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює\~\~наявність або\~\~ відсутність \~обставин\~\~(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших\~\~ обставин,\~\~які мають\~\~значення\~\~для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Фактичні обставини справи Судом встановлено, що 05 січня 2006 року між Відкритим Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії Закарпатського обласного управління відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 60501, згідно умов якого Банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 20\~000,00 (двадцять тисяч) доларів США, строком на 60 місяців, з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 05.01.2011 року , зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 13,0 % річних, з порядком погашення, що визначений умовами кредитного договору. Згідно п.\~1.5.\~кредитного договору,\~за користування\~кредитом позичальник\~зобов`язується сплачувати\~проценти,\~нараховані на\~залишок заборгованості\~за кредитом,\~шляхом внесення\~готівки до\~каси банку.\~ Проценти\~нараховуються банком\~щомісячно за\~методом факт/факт\~на фактично\~отриману Позичальником\~суму кредиту,\~починаючи з\~дати видачі\~кредиту (пп.\~1.5.1.2.).\~Позичальник зобов`язаний\~належним чином\~виконувати взяті\~на себе\~зобов`язання за\~договором (п\~3.3.1.).\~Згідно п.3.3.3.\~та п.3.3.4.\~кредитного договору,\~позичальник зобов`язаний\~повернути кредит\~в сумі\~20\~000,00\~(двадцять\~тисяч)\~доларів США\~00\~центів,\~своєчасно сплачувати\~проценти за\~користування кредитом,\~своєчасно сплачувати\~комісійні винагороди,\~встановлені цим\~договором,\~шляхом внесення\~готівки до\~каси банку\~або шляхом\~безготівкових перерахувань,\~перший платіж\~в погашення\~кредиту здійснити\~до 28\~січня 2006\~року,\~сплату відсотків\~28\~січня 2006\~року,\~в подальшому\~не пізніше\~28\~числа місяця,\~наступного за\~звітним.\~Останнє погашення\~кредиту та\~сплату відсотків\~здійснити не\~пізніше 05\~січня 2011\~року.\~Згідно п.3.3.6.\~кредитного договору,\~позичальник зобов`язаний,\~у разі\~порушення умов\~цього договору\~та/або\~договору застави\~достроково повернути\~кредит з\~одночасною сплатою\~процентів за\~фактичний час\~користування кредитними\~ресурсами \~та /або\~пені , що\~стверджується кредитним\~договором № 60501 від 05.01.2006 року, копія якого приєднана до матеріалів справи. Даний кредит було надано [PERSON] для споживчих потреб. Як вбачається з кредитного договору [PERSON] отримав кошти від Відкритого Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» правонаступником якого є позивач на умовах строковості, зворотності, забезпеченості, платності. Отже, встановлено, що між сторонами діють цивільні правовідносини, засновані на договорі. Позивач свої зобовязання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі 20 000,00 дол. США. Як зазначає позивач, [PERSON] у порушення умов договору [PERSON] належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання по погашенню кредиту та відсотків. Внаслідок цього, станом на 09.11.2017 загальна заборгованість по вищевказаному кредитному договору перед банком складає 24\~313,52\~доларів США,\~з яких:\~16\~653,14\~долари США\~\~основний борг;\~7\~660,38\~доларів США\~\~проценти за\~користування кредитом,\~що стверджується\~даними розрахунку\~заборгованості станом\~на 09.11.2017, долученим до матеріалів справи. Нормативно-правове обґрунтування Правовідносини між сторонами по справі є цивільно правовими та урегульовані положеннями ЦК\~ України. Згідно зі\~ст. 11 Цивільного кодексу України,\~цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Між позивачем та відповідачем укладено Кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач\~\~ [PERSON] отримав кредитні кошти на встановлений строк з визначеною процентною ставкою за користування кредитними коштами. Отже, встановлено, що між сторонами діють цивільні правовідносини, засновані на договорі. При укладенні кредитного договору сторони керувались статтею 509 ЦК України, якою передбачено, що зобов`язання є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно умов кредитного договору, позичальник зобов`язався належним чином виконувати взяті на себе зобов`язання за цим договором (п. 3.3.1.), сплачувати проценти за користування кредитом, шляхом внесення готівки до каси банку (п. 1.5. кредитного договору), повернути кредит в розмірі 20\~000,00 доларів США у строки встановлені договором, своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, своєчасно сплачувати комісійні винагороди, встановлені договором, шляхом внесення готівки до каси Банку або шляхом безготівкових перерахувань, перший платіж в погашення кредиту здійснити до 28.01.2006, сплату відсотків до 28.01.2006, в подальшому не пізніше 28 числа місяця, наступного за звітним. Останнє погашення кредиту та сплату відсотків здійснити не пізніше 05.01.2011 (п.3.3.3. та п.3.3.4.). Пунктом 3.3.6. кредитного договору, позичальник зобов`язався, у разі порушення умов цього договору та/або договору застави достроково повернути кредит з одночасною сплатою процентів за фактичний час користування кредитними ресурсами, комісійних винагород та штрафних санкцій; та відповідати всіма власними коштами та майном по своїх зобов`язаннях, що випливають з цього договору (п. 3.3.7). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Згідно зі\~ ст. 628 Цивільного кодексу України\~ зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Визначення поняття зобов`язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно\~до\~статті\~204\~Цивільного\~кодексу\~України\~(далі\~-\~ЦК\~України)\~ правочин\~ є\~ правомірним,\~якщо\~його\~недійсність\~прямо\~не\~встановлена\~законом\~або\~якщо\~він\~не \~визнаний судом\~недійсним. Згідно\~з\~частиною\~третьою\~статті\~215\~ЦК\~України,\~якщо\~недійсність\~правочину\~прямоне\~вста-новлена\~законом,\~але\~одна\~із\~сторін\~або\~інша\~заінтересована\~особа\~заперечує\~його\~ дійсність\~ на\~ підставах,\~встановлених\~законом,\~такий\~правочин\~може\~бути\~визнаний\~судом\~недійсним\~(оспорю-ваний\~правочин). Отже,\~вчинений\~правочин\~вважається\~правомірним,\~доки \~ця\~презумпція\~не \~буде\~ спростована\~ на\~підставі\~судового\~рішення,\~яке\~набрало\~законної\~сили. У\~разі\~неспростування\~ презумпції\~ правомірності\~договору\~ всі\~права,\~набуті\~ сторонами\~ правочину,\~повинні\~здійснюватися,\~а\~обов`язки\~підлягають\~виконанню. В силу приписів\~ст. 204 ЦК України\~діє презумпція дійсності правочину. Згідно вимог п.1 ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.\~527\~ЦК\~України Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно ч.1 ст.\~530\~ЦК\~України Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ст.ст.\~610,\~611,\~612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.\~\~ Отже,\~для\~належного\~виконання\~зобов`язання\~необхідно\~дотримувати\~визначені\~ у\~ договорі\~ строки\~(терміни),\~зокрема\~щодо\~сплати\~ процентів,\~а\~прострочення\~ виконання\~ зобов`язання\~ є\~його\~порушенням. Оскільки судом\~встановлено,\~що відповідач\~не виконав\~зобов`язання,\~передбачені кредитним договором № 60501 від 05.01.2006 року у строк, встановлений цим договором, суд вважає, що у відповідності до ч.1 ст.\~612, ст.\~610 ЦК України\~його слід вважати таким, що прострочив виконання зобов`язання. Непогашення\~відповідачем\~заборгованості\~перед\~банком\~за\~кредитним\~ договором\~ свідчить про \~порушення\~ним\~ його\~умов,\~а\~також\~ вимог\~ст.\~525\~ЦК\~України,\~ які встановлюють \~ неприпустимість \~ односторонньої\~відмови\~від\~виконання\~зобов`язань. Відповідно до\~ст. 1050 ЦК України,\~якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~ст. 1048 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до вимог ч.1\~ст. 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Суд\~розглядає\~справу \~дотримуючись \~принципів\~змагальності\~і\~ диспозитивності\~ цивільного судочинства,\~оцінюючи\~докази\~у\~справі\~у\~їх\~сукупності\~ за\~своїм\~внутрішнім\~ переконанням\~ згідно ст.\~229\~ ЦПК\~України,\~захищаючи\~порушені,\~ невизнані\~або\~ оспорюванні\~ права,\~свободи\~ чи\~ інтереcи\~ фізичних\~ осіб,\~права\~та\~інтереси\~ юридичних\~ осіб\~ згідност.\~2\~ЦПК\~України. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено обов`язок позичальника повернути позику (грошові кошти) у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Так, як\~своїх\~ зобов`язань\~ за\~ кредитним\~ договором [PERSON] добровільно не\~виконує належним чином, але як боржник він не звільняється від відповідальності\~за неможливість виконання\~ ним\~ грошового\~ зобов`язання, то у позивача виникло право вимагати\~від боржника сплати заборгованості за кредитом , сплати процентів. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом\~в основу ухваленого судового рішення (стаття229ЦПКУкраїни). З огляду на викладене позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача суму заборгованості за кредитом в розмірі 24\~313,52 доларів США, з яких: 16 653,14 долари США\~ основний борг; 7 660,38 доларів США \~проценти за користування кредитом підлягають до задоволення. Відповідно до\~статті 192 ЦК України\~іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. \~\~ \~ \~ \~ \~Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто\~таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.\~При цьому умовами кредитного договору було передбачено його виконання саме у валюті кредиту - доларах США. Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. Належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 №464/3790/16-ц (14-465цс18). Відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет № 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Декретом № 15-93 встановлено режим здійснення валютних операцій на території України, визначено загальні принципи валютного регулювання, повноваження державних органів і функції банків та інших фінансових установ України в регулюванні валютних операцій, права й обов`язки суб`єктів валютних відносин, порядок здійснення валютного контролю, відповідальність за порушення валютного законодавства. Тому як укладення правочинів, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 Цивільного кодексу України, а також частини першої статті 1049 Цивільного кодексу України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, вносить двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який може бути виконаний примусово. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Аналогічні висновки Верховного Суду про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 761/12665/14-ц, № 464/3790/16-ц та від 23.10.2019 у справі № 723/304/16-ц. Під час розгляду справи судом встановлено, що за кредитним договором позичальник отримав валютний кредит в розмірі 20\~000,00 доларів США. Заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Висновки за результатами розгляду справи Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків. Згідно ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно ч.1 ст.527 Цивільного кодексу України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор\~прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. З розрахунку заборгованості, наявного в матеріалах справи, вбачається неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, внаслідок чого станом на 09.11.2017 загальна сума заборгованості перед АТ «Ощадбанк» становить 24\~313,52 доларів США, з яких: 16\~653,14 доларів США\~ заборгованість за основним боргом (кредитом); 7\~660,38 доларів США \~проценти за користування кредитом. Відповідач не спростував вказаний розрахунок заборгованості,\~хоча\~такий процесуальний\~ обов`язок\~ передбачений ст.ст.\~12,\~13 ЦПК України. Враховуючи викладене, cуд,\~перевіривши розрахунок\~заборгованості, визнає його арифметично вірним та обґрунтованим,\~у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають повному задоволенню. Таким чином, наявність заборгованості порушує законні права позивача, а тому позов є обґрунтованим, заявленим у відповідності до вимог чинного законодавства, а відтак підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1\~ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч.1 та ч.5\~ст.81ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч.1\~ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 і ч.2\~ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч.2\~ст.78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно ч.1\~ч.3 ст.83ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач і третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору разом з поданням відзиву або письмовими поясненнями третьої особи. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Відповідно до ч.1\~ст.12 ЦК України, особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Згідно із ч.2\~ст.13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач під час розгляду справи не надав суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість. Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні на явних у справі доказів. Жоден доказ немає для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст.81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що\~відповідачем не представлено суду жодних доказів щодо безпідставності вимог позивача, враховуючи те, що відповідач, будучи ознайомлений з умовами кредитування, уклавши кредитний договір не виконує його істотні умови щодо порядку та строків погашення кредиту та процентів за користування ним, хоча взяв на себе зобов`язання їх виконувати та вчасно погашати заборгованість,суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] \~на користь\~позивача суми заборгованості є обґрунтованими і\~підлягають до\~задоволення з підстав\~та мотивів\~викладених\~вище. Європейський суд з прав людини вказав, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення\~та формулювання\~рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи\~(Проніна проти України, № 63566/00, §23, ЄСПЛ від18 липня 2006 року). Розподіл судових витрат Частинами першою-другою статті 141 ЦПК України, передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову\~на відповідача; 2) у разі відмови в позові\~на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову\~на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У відповідності до ч.1ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п.1 ч.2ст.141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідача. Тож, у зв`язку із задоволенням позову у повному обсязі, з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір. Відповідно до положень частин 4, 5 статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення; датою ухвалення рішення за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. На підставі викладеного та

Outcome: approved