Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним п. 1.2 Договору кредиту та страхування №А03.00506.007012902 від 18.09.2020 року в частині включення суми страхового платежу до суми наданого кредиту та подальшого нарахування на таку суму процентів та зобов`язати АТ «Ідея Банк» провести нарахування процентів на суму кредиту у розмірі 91900, 05 грн., застосувати наслідки виконання недійсного та зобов`язати АТ « Ідея Банк» провести перерахунок здійснених з часу укладення кредитного договору №А03.00506.007012902 від 18.09.2020 платежів, зарахувавши сплачену позивачем «Плату за обслуговування кредитної заборгованості» у рахунок інших обов`язкових платежів за кредитним договором, відшкодувати судові витрати. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 18.09.2020р. між відповідачем та [PERSON] було укладено Договір кредиту та страхування №А03.00506.007012902. Згідно п. 1.7. Договору Банк надає кредит Позичальнику для власних потреб шлях переказу коштів в розмірі 91900,95 гривень на рахунок Позичальника, який відкритий в АТ «Ідея Банк» та Позичальник доручає Банку оплатити страховий внесок за рахунок кредиту в розмірі 4595,05 гривні згідно з умовами Договору добровільного страхування життя, укладеного відповідно до п. 2 цього Договору. Кредитний договір укладався на основі запропонованої форми, внесення змін до нього не допускаються. Договір містить умови, які є несправедливими, суперечать принципу сумлінності, що є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків та погіршення становища споживача, що є підставою для визначення окремих пунктів такого договору недійсним застосування наслідків нікчемності правочину. \~ \~ \~ \~ Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 22.12.2022 року цивільну справу передано до Комінтернівського районного суду м. Харкова. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06.03.2023 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17.08.2023 року призначено справу до розгляду. До суду надійшла заява представника позивача [PERSON] адвоката Боденка Д.О. про розгляд справи за його відсутності із зазначенням щодо підтримання позовних вимог в повному обсязі та ухвалення рішення на підставі наявних у справі доказів. Предствник відповідача АТ «Ідея Банк» у судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце судового засідання у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не подавав. За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 18.09.2020 року між відповідачем та [PERSON] було укладено Договір кредиту та страхування №А03.00506.007012902. Згідно з п.1.2 Договору сума кредиту - 96496,00 грн. Згідно п. 1.3. Договору процентна ставка та тип, % річних - 10 змінювана. Згідно п. 1.4. Договору строк кредиту 24 місяці. Відповідно до п. 1.5. Договору під час користування кредитом Банк надає Позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим договором та Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за надання яких встановлена плата, відповідно до п. 5 Додатку № 1 як «Плата за обслуговування кредитної заборгованості». Комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки з подальшим зарахуванням на рахунки в Банку, інші комісії за відкриття і ведення рахунку, сплачується згідно діючих Тарифів Банку. Тарифи є невід`ємною частиною Договору, та розміщені на веб-сайті Банку http://ideabank.ua. Відповідно до\~п.\~9.8.2.\~Договору комплексного\~банківського обслуговування\~фізичних осіб\~станом на\~01.09.2020\~року «Плату\~за обслуговування\~кредитної заборгованості\~щомісячно в\~терміни та\~в розмірах,\~визначених згідно\~з Графіком\~за Договором\~кредиту,\~що включає\~в себе:\~-\~надання інформації\~за рахунками\~Позичальника з\~використанням телефонних\~каналів зв`язку,\~а саме\~зі стаціонарних\~телефонів в\~Україні,\~в Контакт-центрі\~Банку,\~шляхом направлення\~sms-повідомлень\~щодо суми платежу за Договором кредиту, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; - надання інформації по рахунку Позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти Позичальника; - опрацювання запитів Позичальника, що направлені Банку Позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо». Із загальних умов укладеного між сторонами Кредитного договору від 18.09.2020 року вбачається, що сторонами досягнуто домовленості щодо всіх істотних умов кредитного договору, зокрема, суми кредиту, дати видачі кредиту, річної відсоткової ставки, сплати усіх платежів за кредитним договором, умов повернення кредиту нарахування та сплати відсотків, порядку їх сплати, порядку зміни та припинення договору, відповідальності сторін за невиконання чи неналежне виконання умов договору, умов забезпечення кредиту. Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. У разі якщо розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені у договорі про споживчий кредит (кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії тощо), споживачу також у строк, визначений цим договором, надається виписка з рахунку/рахунків (за їх наявності), у якій зазначаються: стан рахунку на певну дату, оборот коштів на рахунку за період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій), баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, баланс рахунку на кінець періоду, за який зроблена виписка, дати і суми здійснення операцій за рахунком споживача, застосована до проведених споживачем операцій процентна ставка, будь-які інші платежі, застосовані до проведених споживачем операцій за рахунком, та/або будь- яка інша інформація, передбачена договором про споживчий кредит. Згідно з пунктом 1.5 кредитного договору від 18.09.2020 року позичальнику було встановлено плату за обслуговування кредиту, що включає в себе плату за: надання інформації за рахунками Позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів в Україні, в Контакт-центрі Банку, шляхом направлення sms-повідомлень щодо суми платежу за Договором кредиту, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунку Позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти Позичальника; опрацювання запитів Позичальника, що направлені Банку Позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо. Тобто пунктом 1.5 кредитного договору позичальнику фактично було встановлено плату за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо встановлена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Надання інших послуг за вказану плату умовами договору не передбачено. Вказана щомісячна плата за обслуговування міститься у пункті 1.5 кредитного договору, а також у п. 5. Паспорту споживчого кредиту Додаток № 1 до Договору кредиту та страхування № АОЗ.00506.007012902 від 18.09.2020 року. Таким чином,\~обов`язок\~позичальника щомісячно\~сплачувати Банку\~плату винагороду)\~за обслуговування\~кредиту,\~що включає\~в себе\~плату за:\~надання інформації\~за рахунками\~Позичальника з\~використанням телефонних\~каналів зв`язку,\~саме зі\~стаціонарних телефонів\~в Україні,\~в Контакт-центрі\~Банку,\~шляхом направлення\~sms-повідомлень\~щодо суми платежу за Договором кредиту, що зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунку Позичальника із використанням засобів електронного зв`язку: шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти Позичальника; опрацювання запитів Позичальника, що направлені Банку Позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо, є платою встановлення якої заборонено частиною третьою статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», частинами першою і другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів. Велика Палата ВС у постанові 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 висловилася щодо наслідків включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації, що за законом повинна надаватися безоплатно, у такому разі має застосовуватися той нормативно-правовий акт, який набув чинності на момент виникнення спірних правовідносин та в цій частині скасовує дію попереднього нормативно-правового акта. Проте Велика Палата ВС констатувала, що Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Проаналізувавши норми законодавства, ВП ВС зауважила, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше ніж один раз на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 цього Закону. Аналогічних висновків дійшов КЦС ВС у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 194/1387/19 (провадження № 61-7416св20). Згідно ч.1 ст. 20 Закону України «Про споживче кредитування» укладення договору про споживчий кредит може бути пов`язано з необхідністю отримання споживачем податкових чи супутніх послуг кредитодавця або третіх осіб. Згідно п. 3 ч.2 ст. 20 Закону України «Про споживче кредитування» до договорів про надання додаткових чи супутніх послуг, зокрема, належить договір страхування та інші договори, що укладаються для забезпечення виконання гдоживачем зобов`язань за договором про споживчий кредит. \~ \~ \~ \~ Згідно ч.2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. Згідно п.2 ч.3 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом не включаються платежі з оплати товарів (робіт, послуг), які споживач зобов`язаний здійснити незалежно від того, чи правочин укладено з оплатою за рахунок власних коштів споживача чи за рахунок споживчого кредиту. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу принципу змагальності сторони та інші особи, які беруть участь у справі, з метою досягнення рішення на свою користь, зобов`язані повідомити суду істотні для справи обставини, надати суду докази, які підтверджують або спростовують ці факти, а також вчиняти процесуальні дії, спрямовані на те, щоб переконати суд у необхідності постановлення бажаного для них рішення. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. У статті 81 ЦПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. Так, згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. За змістом п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Позивачем надано суду: договір про надання правової допомоги від 03.10.2022 року та квитанцію № 0.0.2695102316.1 від 04.10.2022 про оплату послуг за надання правової допомоги в розмірі 6000 грн. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. З огляду на викладене, з урахуванням ст. ст. 133, 137, 141 ЦПК України, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь держави суми судового збору в розмірі 1073,60 грн. та витрат на правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково з урахуванням наявних у справі доказів. На підставі\~викладеного та\~

Outcome: partial