Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-12 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому зазначила, що [INFO] помер її чоловік спадкодавець за законом [PERSON] . Даний факт стверджується свідоцтвом про смерть та одруження. Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] , що належав померлому згідно записів в погосподарській книзі за 2016-2023 роки, особовий рахунок [NUMBER] , рік забудови 1980, та свідоцтвом про забудову садиби в сільських населених пунктах. У встановленому законом порядку вона спадщину прийняла, наслідком чого була заведена спадкова справа № 44/2023 в Другій Коростенській державній нотаріальній конторі. Інші спадкоємці за заповітом та законом, які прийняли спадщину відсутні, тому відповідачем зазначено виконавчий комітет Коростенської міської ради, який за певних умов має право на дане спадкове майно, так як воно знаходиться на її території. Станом на сьогоднішній день, інтересу до спадкового майна вона не втрачала, доглядає за ним, обробляє земельну ділянку, періодично проживає в даному будинку. Нотаріус, відмовив в видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки, відповідно до п.4.14 Глави 10 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві. Із заявою про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно має звернутись належна особа (за якою визнано факт належності майна на підставі рішення суду), звернення з заявою неналежної особи є підставою для відмови у державній реєстрації згідно ч.3 п.1 ст.24 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Також зазначає, що статтею 25 Цивільного кодексу України передбачено припинення цивільної правоздатності фізичної особи у момент її смерті. Тобто, вона позбавлена можливості зареєструвати право власності на спадкове майно за своїм спадкодавцем, так як власник повинен особисто звернутись до відповідного реєстратора з відповідною заявою. Враховуючи, що при житті право власності на житловий будинок, спадкодавець не зареєстрував, тобто, щодо неї створилась правова ситуація, що унеможливлює оформити спадщину в позасудовому порядку, так як іншого позасудового порядку вирішення даного питання, не передбачено, тому, відповідно до норм чинного законодавства, наведених вище, у позивача виникла необхідність звернутися до суду для встановлення, за нею права власності на спадкове майно. Просила визнати за нею, [PERSON] , [INFO] , в порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , що залишився після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Сторони письмово повідомили про розгляд справи у їх відсутності, в зв`язку з чим фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наступне: Судом встановлено, що [INFO] у віці 77 років в м.Коростені Житомирської області помер [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим 30.01.2023 року. Позивач, як дружина [PERSON] , померлого [INFO] , відноситься до спадкоємців першої черги за законом, що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданим 22.11.2000 року. Частиною 1 ст. 1268, ч.1 ст.1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно вимог частини 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Позивач подала до органів нотаріату заяву про прийняття спадщини, на підставі якої державним нотаріусом Другої коростенської державної нотаріальної контори Кобилинською О.С. було заведено спадкову справу №44/2023 року. З довідки завідувача Другої коростенської державної нотаріальної контори Кобилинської Оксани Сергіївни №423/01-16 від 01.08.2023 року та Витягу про реєстрацію у спадковому реєстрі слідує, що після смерті [PERSON] , померлого [INFO] в м.Коростень, Житомирської області, дружина [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом, яка прийняла спадщину. Зі спадкової справи №44/2023 слідує, що 05.09.2023 року [PERSON] звернулась до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] . В цей же день державний нотаріус Другої коростенської державної нотаріальної контори Кобилинська О.С. листом за №485/02-14 повідомила [PERSON] про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за законом за вказане нерухоме майно, оскільки відсутні необхідні документи, зокрема право власності на житловий будинок [ADDRESS] не пройшло державної реєстрації. Так, з Свідоцтва на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР, виданого виконавчим комітетом Коростенської районної ради депутатів трудящих Коростенського району Житомирської області за №4841 слідує, що житловий будинок [ADDRESS] належав [PERSON] , згідно виписки з погосподарської книги №13 за 2016-2023 роки, облікова картка погосподарського обліку на 2023 рік №05-0092-1. З Інформаційної довідки, виданої КП «Коростенське міжміське бюро технічне інвентаризації Житомирської обласної ради» за №254 від 22.08.2023 року, слідує, що державна реєстрація права власності житлового будинку [ADDRESS] , станом на 29.12.2012 року, не проводилась. З технічного паспорту, виготовленого ФП [PERSON] слідує, що інвентаризація будинку проводилась 11.08.2023 року. Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно із частиною четвертою статті 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення. У разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Враховуючи те, що позивачем надано суду копію листа нотаріуса, яким відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину і надано роз`яснення щодо підстав відмови, чим позивач підтвердила неможливість отримання свідоцтва про право на спадщину в органах нотаріату, тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved