Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-14 00:00:00

У серпні 2023 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про зміну розміру і способу стягнення аліментів на утримання дитини та позбавлення батьківських прав. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, [PERSON] вказує, що вона перебувала із [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, від якого [INFO] у них народилась донька [PERSON] . Після розірвання шлюбу 01 серпня 2016 року, дитина постійно проживає разом із позивачкою та повністю перебуває на її утриманні. Відповідач не бере участі у вихованні доньки, не цікавиться її життям і здоров`ям, не піклується про її фізичний, духовний та моральний розвиток, не приймає участі у матеріальному забезпеченні дитини та взагалі не цікавиться життям дитини. За таких обставин [PERSON] просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав щодо неповнолітньої доньки [PERSON] . Крім того, позивачка вказує, що на підставі рішення суду із відповідача на її користь на утримання доньки стягуються аліменти у розмірі 1500 грн щомісячно. На час ухвалення судового рішення про стягнення аліментів, [PERSON] мав нерегулярний заробіток через відсутність постійної роботи. На даний час він працює за кордоном, має постійну добре оплачувальну роботу і його матеріальне становище значно поліпшилось, однак він так і сплачує аліменти на утримання дитини в мінімальному розмірі. Вказане є підставою для збільшення розміру аліментів, в зв`язку із чим [PERSON] просить змінити розмір та спосіб присуджених з відповідача аліментів на утримання доньки та стягувати з [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Віхерко Н.О. позов підтримали та просять задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON] , який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, до суду не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подавав. В судовому засіданні представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області Сторожук О.О. просить задоволити позов з тих підстав, що на протязі останніх трьох років відповідач не приймав участі у вихованні доньки і не звертався до органу опіки та піклування про усунення перешкод у спілкуванні із дитиною. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Вінницької міської ради Бондар О.О. подала заяву про розгляд справи у її відсутності, підтримує висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Вінницької міської ради. Заслухавши учасників процесу, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Протокольною ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 15 лютого 2024 року постановлено провести по справі заочний розгляд. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 15 липня 2012 року перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому [INFO] у них народилась донька [PERSON] . На підставі рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 01 серпня 2016 року шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу неповнолітня [PERSON] залишилась проживати разом із матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але проживає за кордоном. Рішенням Старокостянтинівського суду Хмельницької області від 31 травня 2016 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1500 грн щомісячно і до повноліття дитини. Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Вінницької міської ради від 24 жовтня 2023 року відомо, що [PERSON] не проживає за вказаною адресою, його мати повідомила, що її син за кордоном, тому обстежити умови його проживання не вдалося. На підставі цього вирішити питання про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав щодо неповнолітньої доньки [PERSON] належить до компетенції органу опіки та піклування виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області, оскільки вона там зареєстрована. Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області від 11 грудня 2023 року [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав щодо неповнолітньої доньки [PERSON] . Вказані обставини підтверджуються письмовими доказами, що містяться в матеріалах справи. В судовому засіданні свідки: [PERSON] та [PERSON] підтвердили доводи позивачки про те, що відповідач жодним чином не цікавиться життям дитини та не приймає в ньому участі. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Україною 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція про права дитини), яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до пункту 1 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. За змістом частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. В силу статті 11 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Із положень статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» слідує, що суд застосовує при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Мамчур проти України» («Mamchur v. Ukraine», заява №10383/09, рішення від 16 липня 2015 року, пункт 100) зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Також у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» («Hunt v. Ukraine», заява №31111/04, пункти 57-58) Європейський суд з прав людини вказав на те, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до сина. Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що проживання дитини разом із батьками в сім`ї відповідає якнайкращим її інтересам, оскільки дитина має право на особисте піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Розлучення дитини з батьками може бути обумовлене лише виключними обставинами, в тому числі неправомірною поведінкою батьків, яка призводить до грубого порушення економічних, соціальних і культурних прав дитини, створює загрози для безпечних умов її проживання та розвитку, перешкоджає належному матеріальному забезпеченню дитини. Позбавлення батьківських прав є одним із заходів сімейно-правової відповідальності, яка спрямована на захист прав та інтересів дитини, настає при винній поведінці батьків на підставах і у порядку, передбачених законом, та породжує настання невигідних для батьків наслідків, у тому числі втрату права, заснованого на спорідненості з дитиною. Однією з підстав позбавлення батьківських прав є ухилення батьків від виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники повинні мати систематичний та постійний характер. Відповідно до положень ст.12, 81, 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам. З матеріалів справи вбачається, що у 2016 році сторони розірвали шлюб і з того часу відповідач [PERSON] не проживає разом із донькою, не приймає участі у вихованні доньки, не цікавиться її життям та не спілкується з нею. Відповідно до положень ст.171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім"ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також з питань сім"ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав. При вирішенні судом питання позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення матері (батька) до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь у її вихованні. Судом встановлено, що відповідач перебуває за кордоном, жодного разу не бачився зі своєю донькою, не спілкується з нею та не бере участі у її вихованні. При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав. При цьому, суд бере до уваги висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області від 11 грудня 2023 року, згідно якого позбавлення батьківських прав [PERSON] визнано доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини [PERSON] . Крім того, [PERSON] звертаючись в суд з позовом про зміну розміру аліментів, в обґрунтування своїх вимог послалася на те, що дохід [PERSON] збільшився, так як він має постійну добре оплачувану роботу за кордоном, проте сплачує аліменти на утримання дитини в мінімальному розмірі в сумі 1500 грн щомісячно. Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Позивачкою не надано суду жодного доказу на підтвердження обставин, на які вона посилалася у позовній заяві як на підставу задоволення позову, як-то, зміна матеріального становища відповідача, погіршення або поліпшення здоров`я когось із сторін та інших випадків, передбачених статтею 192 СК України, що обумовлюють можливість зміни визначеного судом розміру аліментів, які стягуються на утримання неповнолітньої доньки. Доводи позивачки щодо офіційного працевлаштування відповідача та наявності у нього високої заробітної плати не підтверджені жодними доказами. Оскільки позивачкою не доведено яким чином змінились обставини, які є підставою для зміни розміру аліментів, як це визначено приписами ч.1 ст.192 СК України, тому у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про зміну розміру аліментів слід відмовити.

Outcome: approved