Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Краснолиманське» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини доходів, 3% річних. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що з відповідачем по справі перебував у трудових відносинах з 12.02.2019 р. , де працював на посаді гірничого майстра. Наказом № 293 к від 20.10.2020 р. він був звільнений за угодою сторін. На момент звільнення відповідач не провів з ним розрахунку по заробітній платі, внаслідок чого утворилась заборгованість в загальній сумі 215430,91 грн. Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі в сумі 215430,91 грн., суму компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати в сумі 107863,68 грн., 3% річних у розмірі 24116,43 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 765178,7 грн., понесені судові витрати. Представник відповідача ТОВ « Краснолиманське» надало відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивач дійсно перебував у трудових відносинах з відповідачем. Відповідно до наказу № 293 к від 20.10.2020 р. був звільнений за угодою сторін. 20.10.2020 р. день звільнення позивача- не робочий день для позивача, в який з вимогою про розрахунок він не звертався. В даному випадку відповідальність, передбачена ст. 117 КЗпП наступає з часу, коли відповідачу ТОВ « Краснолиманське» стало відомо про вимогу про стягнення заборгованості по заробітній платі, в даному випадку, це 10.10.2023 року. Позивач не зазначає період затримки розрахунку при звільненні, у той же час період відшкодування середнього заробітку обмежений і повинен бути не більш 6 місяців. Щодо позовних вимог в частині стягнення компенсаційних витрат за затримку розрахунку, то основними умовами для такої виплати є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів ( у тому числі заробітної плати) та виплата нарахованих доходів, тобто остаточна сума компенсації підлягає розрахунку на день виплати боргу та не залежить від ухвалення судового рішення., тому такі вимоги задоволенню не підлягають. Вимога позивача про стягнення 3% річних є безпідставною і задоволенню не підлягає, оскільки приписи ст. 625 ЦК України не застосовуються до трудових правовідносин. Відповідач просить у позовних вимогах відмовити, застосувати шестимісячний строк для стягнення середнього заробітку, застосувавши принцип розумної співмірності та пропорційності при визначенні середнього заробітку шляхом зменшення розміру відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України. ( а. с. 33-36). Позивач в судове засідання не з`явився, просив справу слухати у його відсутність ( а.с.31). Представник відповідача ТОВ « Краснолиманське» в судове засідання не з`явився, просив справу слухати без участі представника ( а. с. 36, 40,44). Суд розглянув справу за відсутності учасників справи, які належним чином повідомлені про день і час слухання справи, що відповідає положенням ст. ст. 128, 223 ЦПК України, з урахуванням поданих клопотань про розгляд справи за відсутності сторони, що , в свою чергу, не порушує прав та обов`язків учасників судової справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем по справі ТОВ « Краснолиманське» 12.02.2019 р. , де працював на посаді гірничого майстра. Наказом № 293 к від 20.10.2020 р. позивача було звільнено за угодою сторін. ( а.с.12-13). Згідно довідки ТОВ «Краснолиманське» № 411 від 19.10.2023 р. сума заборгованості по заробітній платі [PERSON] на дату складання довідки за період з листопада 2019 р. по жовтень 2020 р. становить 173060,91 грн. До складу заборгованості входить: заробітна плата 140749,51 грн., компенсація за невикористану відпустку при звільненні -32311,40 грн. Сума заборгованості по заробітній платі зазначена після утримань всіх обов`язкових платежів, податків і зборів ( а. с. 38). Згідно довідки ТОВ «Краснолиманське» № 410 від 19.10.2023 р. [PERSON] працював на підприємстві з 12.02.2019 р. по 20.10.2020 р. майстром гірничим дільниці МДО та його середньоденний заробіток на дату звільнення становить 1144,79 грн. ( а. с. 39). \~\~\~\~\~\~ \~\~\~\~Відповідно до положень\~ст. 115 КЗпП України,\~ст. 24 Закону України "Про оплату праці"\~заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116)\~та провести\~з ним\~розрахунок у\~строки,\~визначені статтею\~116\~цього Кодексу,\~а також\~на вимогу\~працівника внести\~належні записи\~про звільнення\~до трудової\~книжки,\~що зберігається\~у працівника. Отже, з відповідача ТОВ « Краснолиманське» на користь позивача слід стягнути заборгованість по заробітній платі, яка утворилась за період з листопада 2019 р. по жовтень 2020 рік, в загальній сумі 173060,91 грн., в яку входить заробітна плата -140749,51 грн., компенсація за невикористану відпустку при звільненні -32311,40 грн. Що стосується позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки при звільненні, то суд зазначає наступне. Судом встановлено та вбачаться з матеріалів справи, що з вимогою про стягнення середнього заробітної плати за час розрахунку позивач звернувся до суду 05 жовтня 2023 року. На час звернення позивача до суду з такими позовними вимогами діяли положення статті 117 КЗпП України в редакції Закону №2352-IX від 01.07.2022. Відповідно до ст. 117 КЗпП України\~(в редакції Закону №2352-IX від 01.07.2022), у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як\~за шість місяців. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України. \~ \~ \~ \~ \~ \~ В\~даному випадку\~судом враховується\~строк звернення\~позивача до\~суду на\~момент дії\~закону №\~2352-1Х\~від 01.07.2022\~року Отже, підставою відповідальності власника відповідно до ст.. 117 КЗпП, на яку посилається позивач, обґрунтовував свої вимоги, є склад правопорушення, який включає два юридичних факта: порушення власником строків розрахунку при звільненні та вина власника. Крім того, слід зазначити, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг\~своїх вимог\~лише на\~момент припинення\~такого правопорушення,\~яким є\~день фактичного\~розрахунку,\~що узгоджується з правовою позицією, викладеною в рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року у справі № 1-5/2012, проте не більше 6 місяців такого правопорушення, що встановлено Законом від 01.07.2022 року . Враховуючи той факт, що в момент звільнення позивач працював, середньоденна заробітна плата становить 1144,79 грн. ( а. с. 39) і не спростована позивачем, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.10.2020 р. по 21.04.2021 року включно, становить : 145388,33 грн.\~(\~127\~(\~робочі дні)\~х 1144,79\~=\~145388,33) Згідно із п. 164.2.1, п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України доходи у вигляді заробітної плати, нараховані ( виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору ( контракту), включаються до складу загального місячного ( річного) оподатковуваного доходу платника податку і є базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб. Відповідно до п. п. 168.1.1 п. 168 .1 ст. 168 Податкового кодексу України податковий агент, що нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену ст. 167 цього Кодексу. Отже, заробітна плата, яка підлягає стягненню з відповідача є сумою, з якою під час виконання відповідного судового рішення підлягають нарахуванню роботодавцем та утриманню податки та збори. \~ \~ Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 « Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. За таких обставин, визначена судом сума середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку, яка підлягає стягненню з відповідача, є сумою, з якої під час виконання відповідного судового рішення підлягають нарахуванню роботодавцем та утриманню податків та зборів. Що стосується доводів представника відповідача про зменшення суми середнього заробітку з урахуванням принципу пропорційності, то суд зазначає наступне. Право суду зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України. Зазначене відповідає правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постановах від 23.12.2015 року у справі № 6-837цс15, від 27.04.2016 р. у справі № 6-113цс16, постанові ВСУ від 18.03.2020 року у справі № 711/4010/13ц. Таким чином, застосування принципу співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є правом суду, але виключно при існуванні таких умов: наявність чи виникнення спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплат працівникові сум за трудовим договором на день звільнення, або коли вони ( ці суми) повинні бути сплачені роботодавцем та прийняття судом відповідного рішення щодо часткового задоволенні вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум. При цьому принцип співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні полягає у пропорційності частки суми, на яку той мав право (задоволеної судом або визнаної позивачем), порівняно саме із середнім заробітком. Враховуючи , що спору щодо розміру розрахункових сум між сторонами не було, відповідач не надав доказів про відсутність своєї вини у невиплаті заборгованості по заробітній платі у день звільнення позивача, а також, приймаючи до уваги той факт, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця, тобто важке матеріальне становище, не виключає його вини за невиплату належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України суд приходить до висновку про відсутність підстав для зменшення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Що стосується позовних вимог щодо стягнення 3 % річних за порушення строків виплати заробітної плати, то суд зазначає наступне. Стаття 625 ЦК України\~розміщена в розділі "Загальні положення про зобов`язання" книги 5\~Стаття 625 ЦК України\~і визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання та поширює свою дію на всі види зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Частиною 2\~статті 625 ЦК України\~встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При розгляді справ про передбачену\~статтею 625 ЦК України\~відповідальність за порушення грошового зобов`язання слід з`ясувати: чи існує зобов`язання між сторонами, чи це зобов`язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов`язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті. Передбачена\~статтею 625 ЦК України\~норма не застосовується до трудових правовідносин, які регулюються спеціальними нормами права. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаої палати Касаційного цивільного суду від 11.11.2019 у справі №757/14073/16-ц міститься висновок про те, що тлумачення\~статті 625 ЦК України\~дає підстави для висновку про те, що вона не застосовується до трудових правовідносин, які регулюються спеціальними нормами права.Аналогічні положення містяться у\~постанові ВС від 18 березня 2020 року у справі № 711/4010/13. Отже, вимоги позивача про стягнення 3% річних в сумі 24116,43 грн. задоволенню не підлягають. Відповідно до\~статті 34 Закону України «Про оплату праці»\~компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. У\~статті 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»\~передбачено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Згідно зі статтями\~3,\~4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»\~сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується дохід, до уваги не береться). Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Відповідно до пункту 3 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого2001 року № 159 (далі - Порядок № 159) компенсації підлягають такі грошові доходи, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема заробітна плата (грошове забезпечення). Відповідно до пункту 4 Порядку № 159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається.\~Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Компенсація втрати частини заробітної плати провадиться підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця. Закон України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»\~застосовується до грошових доходів громадян, які не мають разового характеру, а компенсація за невикористану відпустку є одноразовою виплатою і тому не підлягає компенсації у відповідності до вимог цього\~Закону. Саме такий правовий висновок зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 12 березня 2020 року у справі № 337/4535/17 (провадження № 61-12844 св 19). Отже, враховуючи той факт, що сума 32311,40 грн. є грошовою компенсацією за невикористані дні щорічної відпустки при звільненні за 44 дня, то ця сума не підлягає індексацї. Оскільки позивачу на момент розгляду справи не виплаче заборгованість по заробітній платі, то зазначена сума підлягає компенсації відповідно до вимог\~Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»\~та\~статті 34 Закону України «Про оплату праці». Сума компенсації становить з листопада\~2019\~р. по день\~розгляду справи становить: за листопад 2019 р. : (99,8% х 105% х 110% х 126,6% х 105,1% х 104,4% х 100,4%)-100%) х 5329,39=( 1,607-1)= 0,607 х 5329,39= 3234,93 грн. -за грудень 2019 р.: (105% х 110% х 126,6% х 105,1% х 104,4% х 100,4% )-100%) х 8592,28= (1,610-1) х 8592,28=0,61 х 8592,28= 5241,29 грн. -за січень 2020: ( 99,7% х 100,8% х 100,8% х 100,3% х 100,2% х 99,4% х 99,8% х 100,5% х 101% х 101,3% х 100,9% х 110% х 126,6% х 104,4% х 100,4% ) -100%) х 10727,45 = ( 1,529-1) х 10727,45= 0,529 х 10727,45= 5674,82 грн. За лютий 2020 : (100,8% х 100,8% х 100,3% х 100,2% х 99,4% х 99,8% х 100,5% х 101% х 101,3% х 100,9% х 110% х 126,6% х 104,4% х 100,4% ) -100%) х 14685,38 =( 1,534-1) х 14685,38= 0,534 х 14685,38= 7841,99 грн. -за березень 2020 р: (100,8% х 100,3% х 100,2% х 99,4% х 99,8% х 100,5% х 101% х 101,3% х 100,9% х 110% х 126,6% х 104,4% х 100,4%) -100%) х 15114,97 =( 1,521-1) х 15114,97= 0,521 х 15114,97= 7874,89 грн. -за квітень 2020 рік : (100,3% х 100,2% х 99,4% х 99,8% х 100,5% х 101% х 101,3% х 100,9% х 110% х 126,6% х 104,4%х 100,4% ) -100%)х 18289,52=( 1,509-1) = 0,509 х 18289,52= 9309,36 грн. -за травень 2020 р.: (100,2% х 99,4% х 99,8% х 100,5% х 101% х 101,3% х 100,9% х 110% х 126,6% х 104,4% х100,4% ) -100%)х 16519,90= (1,505 -1) х 16519,90=0,505 х 16519,90 =8342,54 грн. За червень 2020 р.: ( 99,4% х 99,8% х 100,5% х 101% х 101,3% х 100,9% х 110% х 126,6% х 104,4% х 100,4% ) -100%)х 6201,90 =( 1,502-1) х 6201,90 = 0,502 х 6201,90 = 3113,35 грн. За липень 2020 р.: (99,8% х 100,5% х 101% х 101,3% х 100,9% х 110% х 126,6% х 104,4% х 100,4% ) -100%)х 13713,68=( 1,511-1) х 13713,68= 0,511 х 13713,68 = 7007,69 грн. За серпень 2020 р.: (100,5% х 101% х 101,3% х 100,9% х 110% х 126,6% х 104,4% х 100,4% ) -100%)х 12937,85=(1,514 -1) х 12937,85= 0,514 х 12937,85= 6650,05 грн. За вересень 2020 р.: (101% х 101,3% х 100,9% х 110% х 126,6% х 104,4% х 100,4% ) -100%)х 16462,55= =(1,506-1) х 16462,55= 0,506 х 16462,55= 8330,05 грн. -за жовтень 2020 р.: 101,3% х 100,9% х 110% х 126,6% х 104,4% х 100,4% ) -100%)х 8475,36=( 1,494-1) х 8475,36=0,494 х 8475,36 = 4185,82 грн. Закон України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»\~застосовується до грошових доходів громадян, які не мають разового характеру, а компенсація за невикористану відпустку є одноразовою виплатою і тому не підлягає компенсації у відповідності до вимог цього\~Закону. Саме такий правовий висновок зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 12 березня 2020 року у справі № 337/4535/17 (провадження № 61-12844 св 19). Отже, за жовтень 2020 рік сума компенсації за невикористану відпустку не входить до розрахунку компенсації втрати заробітку. Всього сума компенсації становить: 3234,93 грн. + 5241,29+5674,82 +7841,99 +7874,89+ 9309,36 + 8342,54 + 3113,35 + 7007,69 +6650,05 + 8330,05 +4185,82 =76806,78 грн. Отже, з\~відповідача\~на користь позивача підлягає стягненню компенсація втрати частини доходів за період з листопада 2019 року до постанови рішення суду, в розмірі 76806,78 грн. оскільки доказів виплати зазначеної заборгованості за заробітною платою матеріали справи не містять. Отже, з відповідача ТОВ « Краснолиманське» на користь позивача слід стягнути заборгованість по заробітній платі, яка утворилась за період з листопада 2019 р. по жовтень 2020 рік, в загальній сумі 173060,91 грн., ( у тому числі заробітна плата -140749,51 грн., компенсація за невикористану відпустку при звільненні -32311,40 грн.), середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 21.10.2020 по 21.04.2021 р. в сумі 145388,33 грн., компенсацію втрати заробітку за період з листопада 2019 по 16.02.2024 р. в сумі 76806,78 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-301гс18) та постанові Верховного Суду України від 30 листопада 2016 року у справі № 226/168/15-ц (провадження № 6-1121цс16) міститься висновок, що з 01 вересня 2015 року працівник не вважається звільненим від сплати судового збору за звернення до суду з позовними вимогами про стягнення з роботодавця середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. З відповідача ТОВ «Краснолиманська» на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 2498,67 грн. , на користь позивача понесений судовий збір за подання вимоги про стягнення середнього заробітку -1730,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial