Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-26 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Апазіді Костянтин Юрійович звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] в якому просить: - розірвати шлюб, що було укладено [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 26.09.2009 року у Солоницівській селищній раді Дергачівського району Харківської області, актовий запис № 98; - стягнути з\~відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку, починаючи від дня подання позову і до досягнення дітей повноліття; В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача зазначив, що 26.09.2009 [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] у Солоницівській селищній раді Дергачівського району Харківської області, актовий запис № 98. Причиною для розірвання шлюбу стало те, що між подружжям відсутнє взаєморозуміння, так як вони мають різні характери та погляди на життя та на розв`язання сімейних та побутових проблем. Внаслідок цього сторони втратили один до одного почуття поваги та кохання. Шлюбно-сімейні відносини між ними припинені. Зазначає, що від шлюбу з відповідачем мають доньку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . Діти проживають із позивачем. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, в зв`язку з чим вона просить стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 26.12.2023 року відкрито провадження у справі. У судове засідання позивач [PERSON] та її представник адвокат Апазіді К.Ю. не з`явилися, представником було надала до суду заяву, в якій просить суд слухати справу без участі відповідача та представника відповідача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Кайданнік Д.А. в судове засідання не з`явився, представником надано до суду заяву, в якій позовні вимоги про стягнення аліментів визнає та просить справу розглядати без його участі. Відповідно до п. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Розглянувши матеріали справи, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 26.09.2009 року у Солоницівській селищній раді Дергачівського району Харківської області, актовий запис № 98, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] від 26.09.2009 року. З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 23.03.2010 року встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 10.08.2015 року встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . З матеріалів\~справи та\~витягів з\~реєстру територіальної\~громади №\~2023/010405840\~від 19.12.2023\~року,\~№ 2023/010405901\~від 19.12.2023\~року та\~№ 2023/010405934\~від 19.12.2023\~року вбачається, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстровані та проживають разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені, проживають вони окремо, спільне господарство не ведуть. Таким чином, між сторонами склались правовідносини щодо розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини, що регулюються нормами Конвенції про права дитини та приписами Сімейного кодексу України. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Охорона дитинства в Україні є стратегічним загальнонаціональним пріоритетом і має метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні. Державна політика у цій сфері ґрунтується на забезпеченні найкращих інтересів дитини. Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається з цього Закону, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Стаття 18 Конвенції ООН про права дитини декларує, що Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Стаття 27 Конвенції ООН про права дитини декларує, що Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників, разом з яким проживає дитина. Приписами ст. 182 Сімейного кодексу України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. У відповідності до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу та стягнення з дня пред`явлення даного позову (з позовом до суду позивач звернулась 22.12.2023 року) з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей: доньки - [PERSON] ,\~ [INFO] \~та сина\~-\~ [PERSON] ,\~ [INFO] - аліменти на рівні 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу). Згідно зі ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах суми виплати за один місяць. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів, судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При зверненні до суду з цим позовом [PERSON] за вимогу про розірвання шлюбу сплачено судовий збір у розмірі 1 073, 60 грн. Враховуючи визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, судовий збір у розмірі 536, 80 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а у сумі 536, 80 грн. - поверненню позивачеві з державного бюджету.

Outcome: approved