Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-25 00:00:00

У травні 2023 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки - [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 8 000,00 грн, щомісячно, починаючи з часу звернення до суду з позовом і до досягнення повноліття дитини з визначенням щорічної індексації розміру аліментів та стягнути аліменти за минулий період, а саме за один рік до дати звернення до суду з позовом у розмірі 96 000,00 грн. Свої вимоги [PERSON] мотивувала тим, що 23.07.2010 року між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб, від якого у них народилась дочка [PERSON] , [INFO] . 23.09.2013 року шлюб між ними було розірвано. Спільна з відповідачем дочка проживає разом з нею та перебуває повністю на її утриманні, відповідач належним чином не допомагає як у вихованні так і в матеріальному (грошовому) забезпеченні дитини, її доходів не достатньо для належного забезпечення усіх потреб дитини, відповідач офіційно не працює та отримує нерегулярний та мінливий дохід, аліменти нікому не сплачує, дітей він іншого шлюбу не має, а також інших осіб на утриманні не має. Вважає, що розумною та достатньою сумою аліментів, які б могли покривати витрати на утримання дочки є не менше 8 000,00 грн на місяць. Такоє просить стягнути аліменти за період до часу звернення до суду, оскільки відповідач надавав їй матеріальну допомогу в утриманні дитини, але не в достатньому обсязі, однак останній рік перестав це робити, посилаючись на відсутність доходу, а вона намагалась отримати реальну і необхідну допомогу на утримання дитини, шляхом перемовин з відповідачем, але вони виявились безрезультатними, тому вона звернулась до суду з вказаним позовом. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 01.05.2023 року визначено головуючого суддю Твердохліб Ю.О. (а.с. 16-17). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 02.05.2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 20). 22.09.2023 року до суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів за минулий період у розмірі 96 000,00 грн та стягнення витрат на правову допомогу, позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дочки [PERSON] задовольнити частково та стягнути 4 000,00 грн. Вказує, що протягом всього часу від народження дитини він бере участь у її вихованні та спілкується, надає фінансову допомогу, систематично купує одяг, продукти харчування, у межах своїх матеріальних можливостей, сам факт звернення позивача після настання дитиною 13 років свідчить про бесперервну його участь та надання допомоги. Обов`язок утримувати дитину покладається рівними частинами на матір та батька, проте позивачем не доведено та не підтверджено обставини, що дитини потребує отримання матеріальної допомоги саме у розмірі 16 000,00 грн. Він не погоджується, щодо вимоги про стягнення аліментів за минулий період, оскільки він систематично надавав грошову допомогу у розмірі 1 000,00 - 3 000,00 грн, що вказує і сама позивач, матеріали справи не містять доказів, що позивач до подачі позову до суду належних заходів щодо одержання аліментів не вчинила та не надала доказів його ухилення від сплати аліментів. Щодо витрат на правову допомогу, то вважає їх необгрунтованими і недоведеними належними та допустимими доказами (а.с. 37-47). 19.10.2023 року до суду від позивача [PERSON] надійшли пояснення, у яких просить задовольнити її позов у повному обсязі. Вказує, що останню суму коштів на утримання дочки відповідач передавав до початку повномаштабної війни у лютому 2022 року. Відповідач перерахував декілька грошових переказів по 3 000,00 грн, але це відбулось після її звернення до суду. Вона неодноразово зверталась до відповідача з питанням щодо надання дитині допомоги у достатньому розмірі, однак він сам не бажав вирішити це питання шляхом перемовин (а.с. 54-56). Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 08.11.2023 року у судове засідання викликано свідків (а.с. 60). Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали з підстав, вказаних у ньому. Зазначали, що дитина підліткового віку, потребує значних коштів на одяг, розвиток, відвідування гуртків, а саме займається тхеквондо, що потребує додаткових затрат. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнав позов частково та вказав, що має можливість сплачувати аліменти на утримання дочки у розмірі 4 000,00 грн. Дослідивши докази в справі у їх сукупності, заслухавши думку сторін у справі, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Судом встановлено, що 23.07.2010 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу серії [NUMBER] від 08.11.2008 року (а.с. 6). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дочку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 21.12.2010 року (а.с. 10). Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 23.09.2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 9). 10.11.2018 року [PERSON] змінила прізвище на " [PERSON] ", що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 10.11.2018 року (а.с. 11). Позивачем [PERSON] на підтвердження понесених витрат на утримання дочки [PERSON] суду надано: договір на надання освітніх послуг від 01.09.2019 року у період з 10.09.2019 по 31.06.2020 року (вартість послуг складає 700,00 грн на місяць), договір на надання освітніх послуг від 01.09.2021 року у період з 10.09.2021 по 31.06.2022 року (вартість послуг складає 1 000,00 грн на місяць), договір на надання освітніх послуг від 01.09.2022 року у період з 01.09.2022 по 31.06.2023 року (вартість послуг складає 1 000,00 грн на місяць), В судовому засіданні допитані свідки [PERSON] , [PERSON] . Свідок [PERSON] показала суду, що відповідач її колишній зять, а позивач її дочка. Відповідач самостійно коштів на утримання дитини не надавав, лише на прохання позивача. Він рідко забирав дитину до себе, ніколи на відпочинок не возив, постійно казав, що не має грошей, тому [PERSON] і звернулась до суду з позовом. Свідок [PERSON] показала суду, що вона подруга позивача та знайома з нею з 2011 року. Бачила лише раз, як відповідач забирав до себе на вихідні дитину, він майже не допомагав дитині, позивач грошей від нього не вимагала, хотіла, щоб у відповідача та його дочки були нормальні відносини. Коли почалась війна позивач з дитиною була за кордоном та їм допомагали інші люди, відповідач на утримання дитини коштів не передавав. Позивач регулярно зверталась до відповідача з проханням надати кошти на утримання дитини, однак він не реагував. Відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Законодавцем положенням ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Між сторонами виникли правовідносини щодо зобов`язання батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Предметом доказування є стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 с. 182 Сімейного кодексу України). Неповнолітня дочка - [PERSON] , [INFO] , проживає разом з позивачем [PERSON] , що сторонами в судовому засіданні не заперечувалось. Частиною 1 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідачем суду не надано будь-яких доказів наявності аліментних зобов`язань перед іншими особами та соціальних зобов`язань, які могли бути враховані при визначенні розміру аліментів. Суд констатує, що аліменти - це платіж, спрямований на утримання дітей, і повинен бути достатнім для цього та співрозмірним з урахуванням мети аліментного зобов`язання, яке є в обох із батьків, і має бути рівним, та покликаний захистити інтереси дітей в коштах у розмірі, необхідному для їх життєдіяльності, збереження достойного рівня життя, який необхідний для їх фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, їх гармонійного розвитку, з врахуванням визначеного законом рекомендованого розміру прожиткового мінімуму для дитини. При визначені розміру аліментів судом враховуються обставини, що передбачені ст. 182 Сімейного кодексу України та норми статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік", яким встановлений прожитковий мінімум для дітей віком 6 до 18 років - 3 196,00 грн. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, оцінивши надані у справі докази, з огляду на те, що обоє батьків зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, створювати необхідні умови для її розвитку та життя, вирішуючи питання про розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача враховує наявність у сторін малолітньої дитини, відсутність між сторонами домовленості щодо розміру участі обох батьків в утриманні дочки, діючи виключно в найкращих інтересах дитини виконуючи обов`язок якнайкращого забезпечення її права на належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку і на збереження достойного рівня життя до досягнення дитиною повноліття, підтвердження відповідачем наявності у нього можливості забезпечувати дочку, враховуючи відсутність даних та належних і допустимих доказів про наявність на утриманні відповідача інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім`ї, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині наявного існування обов`язку у відповідача матеріально утримувати свою дитину та вважає справедливим та законним присудження до стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання малолітньої дочки [PERSON] в розмірі 4 000,00 грн щомісячно починаючи з 28.04.2023 року і до досягнення дитиною повноліття, а саме до [INFO] . На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Частиною другою статті 191 СК України встановлено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Аналіз змісту наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: (а) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; (б) ухилення відповідача від надання утримання дитині. Заходи, що вживав позивач щодо одержання аліментів можуть бути різноманітними, наприклад, направляв йому листи з такою вимогою чи на адресу його місця роботи тощо. Ухилення може виражатися у тому, що зобов`язана особа - відповідач, ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи) та інші подібні дії. Також належними та допустимими доказами того, що позивачка вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача можуть бути документи, які підтверджують звернення у різні органи щодо встановлення дійсного розміру його зарплати, тощо. Таким чином, ухилення від сплати аліментів є винною протиправною поведінкою, тобто це свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто або через суд з вимогою про сплату грошової суми, необхідної для утримання дитини. На що неодноразово звертав увагу Верховий Суд, зокрема в постановах від 19.12.2019 у справі №635/6268/18; від 27.01.2020 у справі №672/198/19; від 29.01.2020 у справі №756/14483/18. Постановою Верховного Суду від 18.05.2020 року (справа №215/5867/17) сформовано правову позицію, про те, що частиною другою статті 191 СК України передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести такі обставини як вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та ухилення відповідача від надання утримання дитині. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Позивачем суду не надано у відповідності до вимог ч. 2 ст. 191 СК України, ч. 1 ст. 81 ЦПК доказів того, що вона вживала заходи щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. Тому суд не має правових підстав для задоволення позову в частині стягнення аліментів на утримання дитини за минулий час. Доводи позивача про те, що позивач неодноразово зверталась до відповідача з вимогами надавати кошти на утримання дочки та покази свідків допитаних в судовому засіданні, які вказували на те, що позивач регулярно зверталась до відповідача з проханням надати кошти на утримання дочки, як на обставину, яка б свідчила про ухилення його від обов`язку на утримання дитини, суд оцінює критично та не приймає, оскільки на підтвердження цих обставин не надала суду жодних належних доказів у розумінні положень ст. 76 ЦПК України, а навпаки підтверджує те, що відповідач не мав умислу на ухилення від сплати аліментів, натомість періодично перераховував кошти на утримання дочки. За загальним правилом, визначеним СК України, є недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів з особистих мотивів. Таким чином, враховуючи наведені норми законодавства, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи встановленні в судовому засіданні обставини, суд дійшов висновку, що заявлена позовна вимоги про стягнення аліментів за минулий час не підлягають задоволенню, оскільки вжиття заходів щодо отримання аліментів з відповідача, та дій останнього, направлених на ухилення від їх сплати, не підтверджено позивачем належними, допустимими і достатніми доказами. На підставі п. 3 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 1 073,60 грн. Що стосується витрат на правничу допомогу, то позивач мають право подати відповідні докази протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, оскільки представник позивача у позовній заяві вказує попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які очікує понести. На підставі викладено та

Outcome: partial