Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-25 00:00:00

Позивач ставить питання про зняття арешту з квартири [ADDRESS] , реєстраційний номер обтяження 6148458, зареєстрований 03.12.2007 року реєстратором СФ ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, внесений в Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА№160911 від 26.11.2007 року, прийнятої державним виконавцем Зарічного ВДВС Сумського міського УЮ Лешановою І.М. з виключенням з електронних реєстрів інформаційних систем Міністерства юстиції України відомостей про дану заборону. Свої вимоги мотивує тим, що є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . Влітку 2023 року позивач дізналася, що на вказану квартиру накладений арешт, на звернення до виконавчої служби, їй було повідомлено що у відділі не зареєстровано виконавчого провадження відносно [PERSON] , на підставі якого в 2007 році було вчинено реєстраційні дії щодо обтяження нерухомого майна. Дані обставини позбавляють позивача права вільно користуватися та розпоряджатися належним йому майном. В судове засідання сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені. Представник позивача подав письмову заяву про слухання справи у його відсутність, підтримання позовних вимог. Відповідач подав письмовий відзив, в поклався на розсуд суду, проти стягнення судових витрат заперечив. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Ухвалою судді Зарічного районного суду м. Суми від 13 листопада 2023 року в даній справі відкрите провадження та справа призначена до підготовчого засідання на 11 грудня 2023 року. 11 грудня 2023 року відкладено розгляд справи до 2 січня 2024 року у зв`язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 2 січня 2024 року справу призначено до судового розгляду на 31 січня 2024 року. 31 січня 2024 року у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги відкладено розгляд справи до 26 лютого 2024 року. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного: судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житлове приміщення, квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] (а.с.6). Як вбачається з відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, на квартиру за адресою: [ADDRESS] накладено арешт та оголошення заборони відчуження на підставі постанови АА№160911 від 26.11.2007 року державного виконавця Зарічного ВДВС Сумського міського УЮ Лешанової І.М. (а.с.7). Згідно відповіді Зарічного відділу ДВС у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції №80086 від 11.09.2023 року, перевіркою автоматизованої системи виконавчих проваджень у відділі не зареєстровані виконавчі провадження відносно [PERSON] , на підставі яких у 2007 році були вчинені реєстраційні дії щодо обтяження нерухомого майна. (а.с.8). Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Таким чином необхідність в арешті майна відсутня. Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. В силу положень ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності. Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За таких обставин, враховуючи відсутність виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно позивача та відсутність необхідності подальшого застосування такого арешту, суд приходить до висновку, що не зняття арешту з майна заявника є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. За наявності арешту (обтяження) порушується право приватної власності, внаслідок чого позивач позбавлений можливості користуватися та розпоряджатися квартирою на власний розсуд. Вказана обставина порушує права позивача, а тому позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved