Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Просить суд встановити факт належності [PERSON] , [INFO] (паспорт серії [NUMBER] , РНОКПП [NUMBER] ), який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , правовстановлюючого документа - державного акта на право приватної власності на землю від 13 травня 1997 року, що зареєстровано в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 2817, котрий посвідчує право власності на земельну ділянку площею 0,2716 Га, зареєстровану за адресою: [ADDRESS] з підстав зазначених у заяві. Заявник в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак його представник [PERSON] подав 20.02.2024 року на адресу суду заяву про розгляд справи у їх відсутності. Зазначив, що заявлені вимоги підтримують в повному обсязі, просять такі задовольнити в повному обсязі. Представник заінтересованої особи - Львівської міської ради в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247\~ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що заява підлягає задоволенню за таких підстав. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною першою статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Перелік фактів, що мають юридичне значення та які встановлюються в судовому порядку, передбачений у частинах першій та другійстатті 315 ЦПК України. Відповідно до пункту 6 частини першоїстатті 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно зі статтею 319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Як роз`яснено у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 Про судову практикув справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення (зі змінами і доповненнями), в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов`язується із наступним вирішенням спору про право, і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Згідно з частиною шостою статті 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи в порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року Про судову практику у справах про спадкування вказано, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року, тощо. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах. З точки зору закону, під спором про право в справах окремого провадження розуміється конфлікт інтересів заявника та хоча б однієї із заінтересованих осіб внаслідок заперечення такої особи проти задоволення заяви про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів або неоспорюваних прав, а також можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у третіх осіб внаслідок задоволення відповідної заяви. Процесуальний закон вимагає встановити наявність спору про право, а не припускати його можливість. Такий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 16 січня 2018 року (справа №640/10329/16). Враховуючи наведене, встановлені судом обставини, те, що між заявником та заінтересованою особою відсутній спір про право, те, що встановлення факту належності правовстановлюючого документа жодним чином не може вплинути на виникнення, зміну або припинення прав та обов`язків у третіх осіб, внаслідок задоволення відповідної заяви, а тому суд розглядає справи в порядку окремого провадження. Судом встановлено, що заявник [PERSON] розпочав оформлення документів, щоб розділити свою земельну ділянку (змінити конфігурацію) площею 0,2716 га, зареєстровану за адресою: [ADDRESS] . Для цього він подав до державного реєстратора Львівської міської ради: 1) заяву про реєстрацію права власності з витягом з Державного земельного кадастру № НВ-7100602182023 від 02 листопада 2023 року про земельну ділянку з кадастровим номером 4622782300:01:006:0260 площею 0,2500 га; заяву про реєстрацію права власності з витягом з Державного земельного кадастру № НВ-6500066672023 від 19 жовтня 2023 року про земельну ділянку з кадастровим номером 4622782300:01:006:0258 площею 0,0216 га. За результати розгляду кожної із заяв державний реєстратор йому відмовив в проведенні реєстраційних дій через розбіжності щодо імені та по батькові заявника в поданих ним документах та державному Акті на землю, що оформлено рішеннями про відмову в проведенні реєстраційних дій № 70781534 від 19 грудня 2023 року та № 70780142 від 19 грудня 2023 року. У цих рішеннях вказана та сама підстава для відмови - наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, а саме: «наявні розбіжності щодо імені та по батькові суб єкта права в поданих заявником документах. Зокрема, в заяві та згідно відомостей ДЗК суб єкт права вказаний [PERSON] , а в державному акті на право приватної власності на землю - [PERSON] .» Ця помилка перешкоджає заявнику розпоряджатися своєю власністю. Виправити помилку в документі в позасудовому порядку неможливо, а тому заявник змушений звернутись у суд із заявою про встановлення факту належності йому правовстановлюючого документа, так як внаслідок невідповідності запису імені та по батькові у вищезгаданому акті та в паспорті громадянина України [PERSON] не зміг підтвердити свою особу. Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», заява на проведення реєстраційних дій у паперовій формі подається за умови встановлення особи заявника. Встановлення особи громадянина України здійснюється за паспортом громадянина України або за іншим документом, що посвідчує особу, передбаченим Законом України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус". Відповідно до копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 17 жовтня 2000 року, прізвище, ім`я, по батькові заявника вказано як [PERSON] , який народився [INFO] в с. Грибовичі Жовківського району Львівської області. Саме на підставі Акту на право приватної власності на землю від 13 травня 1997 року, що зареєстровано в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 2817, і який посвідчує право власності на земельну ділянку, він зареєстрував право власності на житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] . Це підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 10.01.2005 року серії [NUMBER] . Ім`я та по батькові заявника вказано як « [PERSON] » не лише у паспорті громадянина України та свідоцтві про право власності на нерухоме майно, згадані вище, а й у наступних документах: картка платника податків [NUMBER] , видана 14.09.2021 року; рішення № 100 Грибовицької сільської ради народних депутатів Жовківського району Львівської області від 8 листопада 1996 року про передачу земельних ділянок у приватну власність і постійне користування, на підставі якого якраз виданий цей Акт; рішення № 56 Грибовицької сільської ради Жовківського району Львівської області від 25 листопада 2004 року про оформлення права власності на житловий будинок [ADDRESS] . Отже, у всіх вище перелічених документах, котрі належать заявнику, він записаний як [PERSON] і лише у державному Акті написано « [PERSON] ». З врахуванням комплексу вивчених судом обставин та підтверджених таких документами, приходжу до висновку, що юридичний факт, який просить встановити заявник, є обґрунтованими та підтвердженими дослідженими доказами. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення вимог заявника [PERSON] .

Outcome: approved