Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-25 00:00:00

У січні 2024 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що перебував у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» (далі - ТОВ «ШБУ») з 24.08.1987 по 13.07.1996, з 02.03.1998 по 30.04.2006, з 01.05.2006 по 22.06.2007, з 09.07.2007 по 06.09.2007, з 06.09.2007 по 31.07.2008, з 01.08.2008 по 31.05.2016, з 01.06.2016 по 02.08.2023, звільнений на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням. ТОВ «ШБУ» була зареєстрована у [ADDRESS] , неодноразово змінювала назву, при цьому не змінювалися робочі місця, обладнання, працівники залишалися працювати на тому самому місці, змінювалася лише назва підприємства та записи у трудових книжках. Його стаж у галузі вугільної промисловості складає 41 рік 01 місяць 14 днів. Практично весь цей період він працював виключно на підприємстві відповідача, незалежно від того, яку організаційну форму чи яку назву воно мало, на інших підприємствах вугільної промисловості він не працював. 24.11.2023 складений акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, затверджений начальником Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці Король В., яким йому встановлено професійні захворювання: хронічна радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії затихаючого загострення з помірним статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху ІІ ст. (другий ст.) за класифікацією Остапкович В.Є. та Пономарьової Н.І. Хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, дифузний пневмофіброз, ЛН І-ІІ ст. (першого - другого ст.). 06.12.2023 він був вперше оглянутий на МСЕК за професійними захворюваннями, де йому було встановлено 65% втрати професійної працездатності безстроково, з них 35% - за радикулопатією, 20% - за хронічним бронхітом, 10% - за приглухуватістю, визнано інвалідом 3 групи за профзахворюваннями безстроково; визначена потреба у медичній та соціальній допомозі: медикаментозне, санаторно-курортне лікування; рекомендовані заходи щодо відновлення працездатності: спостереження та лікування у невролога, пульмонолога, сурдолога, профпатолога, стаціонарне лікування за показаннями. За умовами виробництва йому заподіяна моральна шкода, яка йому не нараховувалась та не виплачувалась. Починаючи з 1987 року він постійно працював в підземних умовах, в умовах впливу шкідливих факторів. Згідно п.17 акту професійне захворювання виникло у зв`язку з недосконалістю технологічного процесу, недостатньою забезпеченістю засобами індивідуального захисту від пилу та незабезпеченістю засобами індивідуального захисту від шуму, виконанням не в повному обсязі протипилових заходів, через що він працював в умовах впливу пилу, переважно фіброгенної дії, концентрація якого перевищувала ГДК, та виробничого шуму, еквівалентний рівень якого перевищував гранично допустимий. У п.18 акту від 24.11.2023 зазначено, що причинами професійних захворювань є вуглепородний пил, важкість праці. Тобто його робота на підприємстві відповідача була надважкою зі значним перевищенням гранично допустимих норм. З 2019 року він перебуває на «Д» обліку у лікаря терапевта, а з 2021 року - у лікаря сурдолога, неодноразово лікувався амбулаторно і стаціонарно. 02.11.2023 він був обстежений амбулаторно в консультативно-поліклінічному відділенні у зв`язку з воєнним станом в країні в ДУ «Інститут медицини праці імені ЮІ. Кундієва академії медичних наук України», де йому встановлено діагнози: хронічна радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії затихаючого загострення з помірним статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху ІІ ст. (другий ст.) за класифікацією Остапкович В.Є. та Пономарьової Н.І. Хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, дифузний пневмофіброз, ЛН І-ІІ ст. (першого - другого ст.). Захворювання професійні, встановлені вперше. Внаслідок професійних хвороб в нього з`явився постійний біль у поперековому відділі хребта, що підсилюється при незначному фізичному навантаженні з іррадіацією в ногу, оніміння та судоми в ногах, біль в шийному відділі хребта, шум і дзвін у вухах, знизився слух, з`явились задуха при помірному фізичному навантаженні, кашель, біль за грудиною, він став відчувати загальну слабкість, головний біль, підвищення артеріального тиску. Наслідки профзахворювань суттєво погіршили загальний стан його здоров`я. Він вимушений часто проходити курс лікування. Змушений обмежувати себе у рухах, різкі рухи та трохи підвищена фізична активність одразу впливають на самопочуття. Захворювання бронхів і легень приводять до постійного відчуття слабкості, недомагання. Частий кашель, задишка позбавляють його нормального образу життя, активного спілкування з оточуючими, реалізації здібностей, бажань. Ці обставини спричиняють моральні страждання. Багато років він виконував роботу в умовах впливу шкідливих факторів. Праця в шахті була надважка, але він вимушений був працювати, оскільки оплата роботи підземного робітника задовольняла його потреби та основні потреби його сім`ї та давала право на пенсію на пільгових умовах незалежно від віку. Професійні хвороби позначились на його здібностях, йому не під силу важка чоловіча робота, через що він відчуває себе безпорадним, недоступний йому і активний відпочинок, заняття спортом, навіть для підтримання тіла у формі, оскільки одразу відчуває біль та задуху. Він має дружину [PERSON] , [INFO] , яка також є інвалідом 3 групи за загальним захворюванням, яка перенесла операцію і тепер потребує сторонньої допомоги, яку він не завжди може надати через свій стан здоров`я. Таким чином, йому доводиться докладати додаткових зусиль для організації свого життя, оскільки порушені його нормальні життєві зв`язки, що викликає негативні емоції та переживання, суттєво позначається на його психологічному стані, тому він звернувся до суду з цим позовом. Працюючи на підприємстві, він належним чином виконував свої професійні обов`язки, за що 15.08.2001 був нагороджений знаком «Шахтарська слава» ІІ ступеню, 03.08.2016 був нагороджений нагрудним знаком «Шахтарська Слава» ІІ ступеню, в свою чергу розраховував, що роботодавець зі свого боку буде забезпечувати йому належні та безпечні умови праці, але останній не виконав своїх обов`язків, що призвело до наслідків у вигляді професійних захворювань. Моральну шкоду, яка була йому завдана професійними захворюваннями, внаслідок яких він втратив здоров`я, позивач оцінив у 200 000 грн, виходячи з того, що суттєво змінився його життєвий уклад, захворювання негативно вплинули на його психологічний стан, через що він відчуває розпач і переживання, невиліковні наслідки професійних захворювань не залишають йому сподівань на одужання та повернення до попереднього образу життя (а.с.1-5). Ухвалою судді Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 24 січня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов - 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі (а.с.39). 7 лютого 2024 року відповідачем подано відзив, в якому відповідач вважав позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.17 Акту розслідування професійне захворювання виникло у зв`язку з невдосконаленістю технологічного процесу, зокрема, через виділення значних концентрацій пилу, переважно фіброгенної дії, та генерацію виробничого шуму через роботу устаткування, недостатньою забезпеченістю засобами індивідуального захисту від пилу та шуму, виконання не в повному обсязі протипилових заходів. Останнім місцем роботи, за яким складено даний акт, є ТОВ «Шахтобудівельна компанія». Відповідно до виписок з медичної (амбулаторної) карти позивача вбачається, що позивач вважає себе хворим на протязі 5-6 років, з часу, коли з`явився кашель, задишка, біль у хребті, він періодично лікується самостійно без ефекту. Причини виникнення профзахворювань вказані у п.18 Акту П-4: вуглепородний пил, важкість праці, шум, а також їх фактичне значення. Проте, хронічна хвороба має довготривалий повільний процес. За весь період роботи на підприємстві відповідач жодних скарг не заявляв, обов`язкові медичні огляди проходив, за результатами яких його було визнано здоровим та придатним для роботи. Звільнився позивач за власним бажанням у зв`язку з виходом не пенсію, а не у зв`язку з невідповідністю займаній посаді за станом здоров`я. І тільки після звільнення з ТОВ «Шахтобудівельна компанія» позивач виявив «раптово» у себе цілу низку професійних захворювань. Законодавством України допускається робота у шкідливих або небезпечних умовах праці, якщо цього потребує технологічний процес, але праця в таких умовах потребує більшої уваги і від роботодавця і від працівника та має наслідком певні пільги (відпустка більшої тривалості, пільговий пенсійний стаж, підвищена оплата). Зі свого боку відповідач завжди дотримувався покладеного на нього нормами законодавства обов`язку. Відповідачем застосовуються засоби індивідуального захисту, впроваджуються прогресивні технології з метою мінімізації шкідливих факторів, з якими неминуче має справу кожен працівник гірничо-видобувної галузі. Але жоден засіб індивідуального захисту не може абсолютно убезпечити працівника від впливу шкідливого фактору, якщо сам працівник не докладає зусиль для збереження свого здоров`я. Зважаючи на наявність у позивача декількох професійних захворювань, видно, що він протягом декількох років мав серйозні проблеми із здоров`ям, але, перебуваючи на диспансерному обліку із хронічними хворобами, продовжував працювати в шкідливих умовах, що, безумовно, і стало передумовою для розвитку у нього професійних захворювань. Навіть суттєве погіршення стану здоров`я не змусило позивача змінити професію, пройти навчання новій професії. Зазначене, на думку відповідача, свідчить про недбале ставлення позивача до свого здоров`я та суто матеріальний інтерес до вирішення цієї справи. Позивач при працевлаштуванні до відповідача знав про наявність в нього хронічних захворювань, усвідомлював, що під час роботи в шкідливих і небезпечних мовах дані хвороби будуть розвиватися, проте під час проходження обов`язкового вступного медичного огляду приховав від адміністрації відповідача даний факт. За результатами проходження обов`язкових щорічних медичних оглядів був визнаний придатним до роботи. Таким чином, дані дії позивача є несумісними із наступним намаганням звинуватити підприємство відповідача у виникненні професійних захворювань, адже якби позивач діяв добросовісно та повідомив відповідача про наявність в нього хронічних захворювань, то до роботи він би не допускався. Як вбачається з Акту П-4 та трудової книжки позивача, причиною виникнення професійних захворювань стала послідовна робота на декількох підприємствах вугільної галузі. Загальний стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів складає 35 років 1 місяць 15 днів, з них на ТОВ «Шахтобудівельна компанія» - 7 років 2 місяці 2 днів, або всього 20,43% від загального стажу. Відповідач вважав, що розмір моральної шкоди у розмірі 200 000 грн при 65% втрати професійної працездатності позивача є безпідставно завищеним. Причиною виникнення професійних захворювань позивача стала послідовна робота на декількох підприємствах вугільної галузі. Таким чином, шкода позивачеві була завдана внаслідок послідовної роботи на декількох підприємствах вугільної галузі, а відтак її розмір має бути розподілений відповідно до стажу роботи позивача на цих підприємствах та ступеню шкідливого впливу. Не заслуговують на увагу доводи позивача про те, що він протягом свого професійного маршруту постійно працював на одному й тому ж підприємстві, яке постійно змінювало назву. Відповідних доказів позивачем не надано. Натомість ТОВ «ШБК» в якості доказів надає Статут на Витяг з ЄДР ТОВ «ШБУ», які свідчать про те, що ТОВ «ШБУ» є самостійним підприємством, а не правонаступником тих підприємств, на яких раніше працював позивач. Відповідно до розділу 10 Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом ТОВ «ШБК» та Положення «Про порядок визначення та відшкодування моральної шкоди», яким регулюються відносини між підприємством та працівником в частині порядку визначення розміру та відшкодування моральної шкоди в разі порушення законних прав працівника при втраті ним працездатності внаслідок нещасного випадку на виробництві, виникнення професійного захворювання, які спричинили стійку втрату працездатності, а також у випадках зі смертельним наслідком на виробництві. Проте позивач із відповідною заявою не звертався. Згідно з висновком МСЕК позивачеві встановлено 3 групу інвалідності, яка відповідно до Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою КМУ № 1317 від 03.12.2009, є робочою. Інваліди 3 групи можуть навчатися та проводити різні види трудової діяльності за умови забезпечення потреби засобами компенсації фізичних дефектів та порушених функцій організму, здійснення реабілітаційних заходів. Тобто позивач у зв`язку з отриманими професійними захворюваннями права на працю не позбавлений. Крім того необхідно врахувати, що позивачеві органом Фонду соціального страхування від нещасного випадку на виробництві були призначені страхові виплати у вигляді одноразової допомоги та щомісячних платежів, щоб компенсувати йому втрачений заробіток. Позивач не позбавлений засобів до існування та задоволення власних потреб, оскільки також може отримувати пенсію. Хронічні професійні захворювання встановлені вперше позивачеві 08.11.2023, отже, з урахуванням нетривалого строку моральних страждань з цього приводу і розмір відшкодування має бути не занадто великим. Крім того, у разі вирішення справи на користь позивача, відповідач просив суд звернути увагу, що відповідно до п.п.164.2.14 ст.164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім: сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Відповідно п.162.1 ст.162 Податкового кодексу України платниками податку на доходи фізичних осіб є, зокрема податковий агент. Згідно п. 14.1.180 ПК України податковим агентом щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу. Отже, з 23 травня 2020 року стягнута моральна шкода підлягає оподаткуванню у разі перевищення її розміру чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати. У судів повноваження для визначення порядку та розмірів сплати податків відсутні. Таким чином, відповідач вважав, що позовні вимоги позивача не підтверджуються належними доказами у справі, у зв`язку з чим не підлягають задоволенню (а.с.53-57). Дослідивши письмові докази і оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд доходить наступних висновків. Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідна суть спірних правовідносин. Позивач працював у ТОВ «ШБУ» з 01.06.2016 (наказ № 20-к від 01.06.2016) по 02.08.2023 (наказ № 672-к від 01.08.2023) прохідником 5 розряду з повним робочим днем на підземній роботі, звільнений на підставі ст.38 КЗпП України у зв`язку з виходом на пенсію (а.с.10-14). Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань державна реєстрація ТОВ «ШБК» (код ЄДРПОУ 40162326) була проведена 09.12.2015 Покровською районною державною адміністрацією, засновниками якого є ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» та ТОВ «Шахта «Свято-Покровська № 3» (а.с.69), а тому посилання позивача на те, що він до 01.06.2016 працював на підприємстві відповідача є безпідставним та не доведений належними доказами. Згідно з медичним висновком Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) хронічного професійного захворювання (отруєння) від 08.11.2023 № 44/1042, наданого Клінікою професійних захворювань Державної установи Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України» за вих. № 3869 від 08.11.2023 [PERSON] встановлено професійні захворювання - хронічна радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії затихаючого загострення з помірним статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами; хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху ІІ ст. (другий ст.) - за класифікацією Остапкович В.Є. та [PERSON] ; хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, дифузний пневмофіброз, ЛН І-ІІ ст. (першого - другого ст.); захворювання професійні, встановлені вперше (а.с.25). Як зазначено в акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння), складеного 24 листопада 2023 року комісією з розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, затвердженого начальником Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці В. Королем 27 листопада 2023р., хронічне професійне захворювання виникло за таких обставин: у зв`язку з невдосконаленістю технологічного процесу (зокрема, через виділення значних концентрацій пилу, переважно фіброгенної дії, та генерацію виробничого шуму під час роботи технологічного устаткування тощо), недостатньою забезпеченістю засобами індивідуального захисту від пилу (фільтрами до протипилових респіраторів) та незабезпеченістю засобами індивідуального захисту від шуму, виконанням не в повному обсязі протипилових заходів (п.17). Причинною виникнення у позивача професійного захворювання є вуглепородний пил: фактична величина 21 - 37,5 мг/куб.м при нормативному значенні 2 мг/куб.м, тривалість дії упродовж зміни - 95% зміни. Важкість праці: фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів нижніх кінцівок та тулуба) - фактична величина 177,4 - 195,7 Вт при нормативному значенні 90 Вт; фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів рук та плечового поясу) - фактична величина 95,8 - 104,4 Вт при нормативному значенні 45 Вт; маса вантажу, що підіймається та переміщується - фактична величина 40 кг при нормативному значенні 30 кг. Робоча поза в нахиленому положенні більше 30-28 градусів - 60% зміни при нормативному значенні до 30 градусів - 25% зміни. Нахилу корпусу 160 разів за зміну при нормативному значенні 50-100 разів за зміну. Фактичні рівні звукового тиску, еквівалентні рівні шуму 92-95 дБА при нормативному значенні 80 дБА (п.18). У п.20 Акту комісією зазначено, що, враховуючи незначний стаж роботи [PERSON] на ТОВ «Шахтобудівельна компанія», а саме 7 років 2 місяці 2 дні з 35 років 1 місяця 15 днів, відпрацьованих у шкідливих умовах на різних підприємствах вугільної промисловості, встановити осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, що стали причиною профзахворювання, неможливо (а.с.15-18). Згідно з довідклю про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серія 12 ААА № 139735, виданої Міжрегіональною МСЕК м. Покровська 06.12.2023, позивачу вперше встановлено 65% втрати професійної працездатності безстроково (35% - за радикулопатією, 20% - за хронічним бронхітом, 10% - за приглухуватістю), встановлена 3 група інвалідності за професійними захворюваннями безстроково, визначена потреба у медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні, рекомендовано спостереження і лікування у невролога, пульмонолога, сурдолога, профпатолога, стаціонарне лікування за показанням (а.с.19-20). У відповідності до ст.43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Положеннями ст.23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч.1). Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`ям (п.1 ч.2). Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.3). Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.5). Правовідносини сторін регулюються статтею 273-1 КЗпП України, за якою відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно зі ст.38 Гірничого закону України до обов`язків гірничого підприємства відноситься відшкодування шкоди, завданої фізичній особі. Згідно з роз`ясненнями, даними в п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5, відповідно до ст.273-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ч.1 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких частиною 2 указаної статті цього Кодексу покладено на власника або уповноважений ним орган. Судом установлено, що позивач працював у ТОВ «Шахтобудівельна компанія», яке створене для підземного видобутку вугілля, і умови праці під землею є небезпечними та шкідливими. Втрата професійної працездатності позивача настала внаслідок професійних захворювань, отже роботодавець не забезпечив створення нешкідливих не небезпечних умов праці. За змістом ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Факт спричинення моральної шкоди позивачу, яка полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав і зазнає у зв`язку з ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, неможливість його відновлення, порушенні нормальних життєвих зв`язків внаслідок неможливості продовжувати активне життя, обмеженням умов праці, у судовому засіданні доведений дослідженими письмовими доказами у справі: копіями трудової книжки позивача, актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) у позивача, довідкою МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності, виписками з медичної карти стаціонарного хворого, виписками з медичної карти амбулаторного хворого, медичним висновком ЛЕК про наявність (відсутність) хронічного професійного захворювання. При встановленні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з принципів розумності та справедливості, враховує фактичні обставини справи: тяжкість ушкодження здоров`я, глибину, характер і тривалість страждань, наявність вимушених змін у його життєвих стосунках, а також нетривалий період роботи перебування позивача у трудових відносинах з відповідачем. З урахуванням конкретних обставин справи, суд визначає розмір грошової компенсації за спричинену моральну шкоду у 120 000 грн. Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом IV ПК України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (стаття 164 ПК України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (стаття 165 ПК України). Підпункт 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначає податковим агентом щодо податку на доходи фізичних осіб, зокрема, юридичну особу (її філію, відділення, інший відокремлений підрозділ), яка незалежно від організаційно правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язана нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу. Відповідно до статті 18 ПК України податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов`язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків. Податкові агенти прирівнюються до платників податку і мають права та виконують обов`язки, встановлені цим Кодексом для платників податків. Згідно з підпунктом 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу. У пункті 163.1 статті 163 ПК України передбачено, що об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України. Базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. Загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом (пункт 164.1 статті 164 ПК України та підпункт 164.1.1 цього пункту). Відповідно до пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 16 січня 2020 року № 466 ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. У попередній редакції зазначена норма права передбачала, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю. Отже, з 23 травня 2020 року пункт «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України доповнено словами «а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом», тобто суми відшкодування моральної шкоди підлягають оподаткуванню. Граматичне та системне тлумачення зазначеного пункту ПК України у чинній редакції дозволяє зробити висновок, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються: 1) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди; 2) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування шкоди життю та здоров`ю; 3) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Отже, як до 23 травня 2020 року, так і чинним податковим законодавством передбачено, що стягнуті за рішенням суду суми на відшкодування шкоди життю та здоров`ю не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку. Таким чином податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткуванню, крім сум, зокрема, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Правовий висновок про те, що до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку не включається сума відшкодування шкоди, завданої платнику податку внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю, викладено також у постановах Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 180/683/13-ц, від 05 червня 2019 року у справі № 227/130/14-ц, від 25 листопада 2020 року у справі № 264/5681/17, від 19 травня 2021 року у справі № 180/377/20, від 25 січня 2023 року у справі №598/438/21. Таким чином моральна шкода у розмірі 120 000 грн підлягає стягненню без утримання з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів. Згідно з п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, а тому у відповідності до п.3 ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Задоволені позовні вимоги складають 60% (120 000 грн х 100% : 200 000 грн). На підставі цього підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір пропорційно задоволеної частини позовних вимог в сумі 1200 грн (2000 грн х 60% : 100%). Відповідно до ст.43 Конституції України, ст.23 ЦК України, ст.ст.153, 237-1 КЗпП України, ст.43 Гірничого закону України,

Outcome: partial