Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить усунути перешкоди [PERSON] у користуванні власністю шляхом визнання [PERSON] ( [INFO] ) таким, що втратив право користування житлом, яким є: квартира, за адресою: [ADDRESS] . Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що згідно договору купівлі-продажу від 13.01.2024 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Тарасенко Р.О., вона, [PERSON] придбала у відповідача - [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS] . Договір зареєстрований в реєстрі за номером 81. Після укладення договору купівлі-продажу вона стала єдиним власником вказаної квартири, зареєструвавши своє право власності на неї в Державному реєстрі прав на нерухоме майно, що підтверджується відповідним витягом №361761382 від 13.01.2024 року. На момент укладення договору купівлі-продажу відповідач - продавець квартири був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно з п. 3.8 договору купівлі продажу від 13.01.2024 року сторони домовились про те, що продавець зніметься з реєстраційного обліку за адресою вищевказаної квартири до 15.01.2024 року. Таким чином [PERSON] взяв на себе зобов`язання припинити будь-який зв`язок з житлом, яке раніше йому належало. На сьогоднішній день вказане зобов`язання останнім не виконане, і за адресою [ADDRESS] відповідач [PERSON] залишився зареєстрованим, що підтверджується довідкою Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради №437 від 17.01.2024 року. В зв`язку з реєстрацією відповідача в квартирі, яка стала її власністю, вона обмежена у своїх правах по володінню та розпорядженню майном в повному обсязі за власним розсудом. Крім того реєстрація відповідача за вищевказаною адресою призведе до надмірного нарахування оплати за житлово-комунальні послуги, які фактично не споживаються. Вирішення питання про зняття відповідача з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про його право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 12 лютого 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання позивач не з`явилась. Позивача надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомленний у встановленому порядку. Через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи без його участі, додатково зазначив, що позов визнає, і що не має змоги добровільно зняти свою реєстрацію у зв`язку з хворобою. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. 13.01.2024 року [PERSON] набула право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 13.01.2024 року, який був укладений між продавцем - [PERSON] , та покупцем - [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Тарасенко Р.О. та зареєстрованого в реєстрі за № 81 (а.с. 5,6). Згідно п. 3.8. укладеного договору купівлі-продажу квартири, продавець зобов`язується знятися з реєстраційного обліку у вищевказаній квартирі в строк до 15.01.2024 року. З довідки Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради від 17.01.2024 року № 437 про склад зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб вбачається, що [PERSON] станом на 16.01.2024 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7). Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 457/967-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, Першого Протоколу та Протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює права власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які правочини, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317,319,321 ЦК України) Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням користування. Способи захисту права власності передбачені ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Отже, закон встановлює пріоритет прав власника житла над правами інших осіб щодо нього. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, як викладена у постанові від 16.11.2016 року у справі № 6-709 цс 16, згідно ст. 391 ЦК України, - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь - яких осіб будь - яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Як передбачено абзацом 2 п. 34 постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Позивач є єдиним власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , і в силу ст. 391 ЦК України, має право на власний розсуд визначити, яким шляхом необхідно усунути його порушене право, в т.ч. обравши усунення перешкод шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Також, аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідно до ч. 2 ст. 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Так, відповідач не є членом сім`ї позивача, тому використовувати квартиру для свого проживання законних підстав він не має, а його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу нового власника цього майна на підставі ч. 2 ст. 406 ЦК України. Отже, відчуження колишнім власником спірної квартири користь позивача, в т.ч. призвело до втрати власника, яким є відповідач, права на користування даною квартирою. Відповідно до пп. 2 п. 50 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування) затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 р. № 265 зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи із зареєстрованого місця проживання залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житлом відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне задовольнити даний позов. На підставі наведеного,

Outcome: approved