Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-18 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача Позивач [PERSON] в особі представника - адвоката Кузьміної Т.Г. звернувся до суду з позовом до ФО- П [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на свою користь: заборгованість за договором про надання послуг в розмірі 90 050,25 гривень, моральну шкоду в розмірі 50 000,00 гривень, суму інфляційних втрат в розмірі 15 858,38 гривень, суми 3% річних в розмірі 3 930,14 гривень, судовий збір в розмірі 1 073,60 гривень та витрати на професійну правничу допомогу. В обґрунтування пред`явлених позовних вимог позивач посилався, що 03 січня 2022 року між ним, [PERSON] , та ФО-П [PERSON] був укладений договір про надання послуг. Предметом договору є надання послуг з виготовлення столярних виробів: дверних блоків у кількості 7 штук на загальну суму 120 000,00 гривень. Зазначив, що позивачем на виконання умов договору було сплачено на банківський рахунок відповідача в декілька етапів грошові кошти в розмірі 90 050,25 гривень, а саме: 03.01.2022 - 50 000,00 гривень; 14.01.2022 - 10 050,25 гривень; 26.01.2022 - 10 000,00 гривень; 31.01.2022 - 20 000,00 гривень. Відповідач на порушення умов договору до виготовлення столярних виробів не приступив, станом на дату звернення до суду з позовом свої зобов`язання за договором про надання послуг від 03.01.2022 не виконав та не передав йому, позивачу, жодної партії виробів, ані в терміни надання послуг із виготовлення виробів, що визначені договором (до 30.04.2022), ні після закінчення дії договору (після 30.04.2022). У зв`язку з викладеним, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти розмірі 90 050,25 гривень (основна сума боргу), сплачені за договором про надання послуг від 03.01.2022, у зв`язку з повним невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором. Також просить суд стягнути з відповідача на свою користь в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 625 ЦК України, суму інфляційних втрат як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати в розмірі 15 858,38 гривень, та трьох процентів річних від простроченої суми в розмірі 3 930,14 гривень. Крім того, позивач посилався, що у зв`язку з повним невиконанням зобов`язань за договором від 03.01.2022 відповідачем ФО- П [PERSON] , а також неповерненням останнім позивачу суми сплачених на виконання умов договору коштів на банківський рахунок відповідача протягом тривалого часу (1,5 місяця), останній зазнав моральної шкоди, яку оцінює в розмірі 50 000,00 гривень та просить суд задовольнити цю вимогу позивача. Рух справи Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 23 жовтня 2023 року позовну заяву [PERSON] було залишено без руху, заявнику надавався строк 5 днів з дня вручення копії ухвали для усунення недоліків заяви. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 30 жовтня 2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, призначено розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін. Аргументи учасників справи Відповідач процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. 10 січня 2024 року засобами поштового зв`язку на адресу суду від відповідача ФО- П [PERSON] надійшли письмові пояснення, в яких останній посилався, що вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. В обґрунтування заявленої позиції, зазначив, що 03.01.2023 між ним та [PERSON] дійсно був укладений договір про надання послуг з виготовлення столярних виробів. Однак, у порушення умов договору, позивачем не було надано будь-яких ескізів, знімків, зображень бажаного товару, хоча б креслень, схем, а також зразків меблевої фурнітури. Не було узгоджено обов`язкові елементи працездатності виробів, таких як напрямок відкриття дверей (назовні/всередину), напрям встановлення дверних блоків, що безпосередньо впливає на якість та повноту виконання угод та поставку/встановлення виробів замовнику. Посилався, що вказані питання за весь час дії договору позивачем не вирішено та зазначеного обов`язку останнім не виконано. Крім того, посилався, що відповідно до п. 3.2 договору оплата проводиться замовником поетапно та складається з першого платежу в розмірі 60 000,00 гривень, що перераховуються в день укладення угоди, та другого платежу в розмірі 30 000,00 гривень, що перераховується 28.01.2022. Разом з тим, позивачем проведено першу оплату за договором у день укладення угоди лише в сумі 50 000,00 гривень, а наступний платіж виконано лише 31.01.2022 і лише в сумі 20 000,00 гривень. Також зазначив, що у березні 2022 року, у зв`язку з вторгненням рф та збройним конфліктом, відповідач вимушений був покинути територію України та евакуюватися до Німеччини, а відтак, він був позбавлений можливості своєчасно відслідковувати стан виконання договірних зобов`язань, поставки товарів. Посилався, що відповідно до ст. 617, 906 ЦК України, заявлені до стягнення суми інфляційних втрат в розмірі 15 858,38 гривень, та 3% річних в розмірі 3 930,14 гривень, є, на думку відповідача, абсолютно необґрунтованими. Зазначив, що вимоги позивача про стягнення моральної шкоди в розмірі 50 000,00 гривень є надуманими, безпідставними та абсурдними. З урахуванням викладеного, просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. 26 січня 2024 року через канцелярію суду від представника позивача [PERSON] - адвоката Кузьміної Т.Г. надійшли письмові пояснення, в яких остання посилалася, що твердження, надані відповідачем у письмових поясненнях, про те, що [PERSON] не надав будь-яких ескізів, знімків, зображень бажаного товару, хоча б креслень, схем, а також зразків меблевої фурнітури, що не було узгоджено напрямку відкриття дверей (назовні/всередину), є неправдивими та не підтверджуються жодними доказами. Щодо пояснень відповідача про несвоєчасну оплату за виконання доручення, представник позивача зазначила, що позивачем було сплачено на банківський рахунок відповідача в декілька етапів грошові кошти в розмірі 90 050,25 гривень, що підтверджується квитанціями, наявними в матеріалах справи. Також посилалася, що відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів, що збройна агресія рф проти України була форс-мажорною обставиною саме для даного конкретного випадку. Крім того, при виникненні обставин непереборної сили обов`язок належного виконання взятих на себе зобов`язань зберігається. Участь у справі сторін та інших учасників справи Позивач у судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи своєчасно і належним чином, у судовому засіданні був присутній повноважний представник позивача - адвокат Калмикова Л.К. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений своєчасно і належним чином шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцезнаходженням ФО-П [PERSON] відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, отриманих судом відповідно до вимог ч. 8 ст. 187 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомив. Беручи до уваги обставини того, що позивач та відповідач належним чином та своєчасно повідомлялися про дату, час і місце судового засідання, позивач представлений у судовому засіданні повноважним представником, враховуючи, що від представника позивача не надійшло заперечень проти розгляду справи за відсутності позивача та відповідача, суд вважає за можливе проводити судове засідання за відсутності вказаних учасників справи. Представник позивача [PERSON] - адвокат Калмикова Л.К. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин 03 січня 2022 року між [PERSON] та ФО- П [PERSON] був укладений Договір про надання послуг, відповідно до умов якого предметом договору є надання послуг з виготовлення столярних виробів. [PERSON] доручає, а ФО-П [PERSON] виготовляє столярні вироби за ескізами та фотографіями замовника, попередньо узгодивши з ним матеріали виконавця «під ключ» (а.с. 15-16). Умовами п. 1.2. Договору сторонами погоджено, що вартість виготовлення, фарбування, установки, монтажу, транспортування та всіх вихідних матеріалів становить 120 000,00 гривень. Відповідно до умов п. 2.2. Договору, виконавець зобов`язується виконати доручення замовника до 30 квітня 2022 року з моменту підписання цього Договору. Згідно з п. 2.5, 2.6 Договору замовник зобов`язаний своєчасно здійснити оплату за виконання даного доручення у відповідності з вимогами Договору. Всі платежі повинні виплачуватися без затримки відповідно до умов Договору в той самий день. Умовами п. 3.1, 3.2 Договору передбачено, що загальна сума замовлення становить 120 000,00 гривень. Оплата здійснюється замовником готівкою поетапно, а саме: 1-й платіж - 60 000,00 гривень при підписанні договору; 2-й платіж - 30 000,00 гривень - 28 січня 2022 року; 3-й платіж - 30 000,00 гривень - в той самий день після виконання виконавцем п. 1.2 цього Договору. Відповідно до п. 5.1 сторони погодили, що Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до 30 квітня 2023 року. У випадку настання обставин непереборної сили строк дії договірних зобов`язань відкладається на час форс-мажорних обставин. Згідно з копією квитанції TS209612 від 03.01.2022 платником [PERSON] на рахунок отримувача [PERSON] було перераховано грошові кошти в сумі 50 000,00 гривень (а.с. 17). Відповідно до платіжного доручення №P24AP24A1899476639C9643 від 14.01.2022 відправник [PERSON] на рахунок отримувача [PERSON] перерахував грошові кошти в сумі 10 050,25 гривень (а.с. 18). Як убачається з копії квитанції TS209886 від 26.01.2022 платником [PERSON] на рахунок отримувача [PERSON] було перераховано грошові кошти в сумі 10 000,00 гривень (а.с. 19). Відповідно до копії квитанції TS200976 від 31.01.2022 платником [PERSON] на рахунок отримувача [PERSON] було перераховано грошові кошти в сумі 20 000,00 гривень (а.с. 20). Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Відповідно до ст. 205 ЦПК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору (ч. 5 ст. 626 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За змістом ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі, як це визначено положеннями ч. 1-2 ст. 639 ЦК України. Згідно з ч. 3 ст. 509 ЦК України, зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно зі ст. 525, ст. 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст. 901, 902 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Положеннями ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст. 906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до змісту ст. 610, ст. 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. За правилами ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з положеннями ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Як встановлено судом, [PERSON] здійснив відповідно до умов Договору від 03.01.2022 оплату ФО-П [PERSON] в розмірі 90 050,25 гривень, сплативши грошові кошти поетапно: 03.01.2022 - 50 000,00 гривень; 14.01.2022 - 10 050,25 гривень; 26.01.2022 - 10 000,00 гривень; 31.01.2022 - 20 000,00 гривень. Натомість ФО- П [PERSON] в повному обсязі не виконав взяті на себе умовами Договору зобов`язання. В матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач виготовив столярні вироби відповідно до умов договору у встановлений договором строк, а позивач прийняв обумовлений товар. Що стосується посилань відповідача, наданих ним у письмових поясненнях, на те, що позивач не надав жодних ескізів, знімків, зображень бажаного товару, хоча б креслень, схем, а також зразків меблевої фурнітури, не було узгоджено обов`язкові елементи працездатності виробів, таких як напрямок відкриття дверей (назовні/всередину), напрям встановлення дверних блоків, що безпосередньо впливає на якість та повноту виконання угод та поставку/встановлення виробів замовнику, то суду не надано на підтвердження таких обставин жодного доказу. Натомість, суд зважає на те, що позивачем надано суду листування між позивачем та відповідачем в месенджері «Viber» у вигляді роздрукованих повідомлень з телефону позивача, з яких вбачається листування позивача з абонентом за номером телефону: [NUMBER] , який, згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, є одним з контактних номерів ФО- П [PERSON] , більш того, вказаний номер телефону відповідач ФО- П [PERSON] зазначає як свій контактний номер телефону у письмових поясненнях у даній справі. З наданого суду листування вбачається, що сторонами договору погоджувався дизайн столярних виробів, погоджено, що двері будуть виготовлюватися з відкриванням до коридору, тощо. Більш того, суд бере до уваги, що сторонами в п. 1.2. договору погоджено асортимент виробів: блок дверний одинарний з однією великою фільонкою з МДФ за периметром фільонки обкладинка з двох сторін дверного полотна. Обв`язка дверного полотна та короб виготовляється з масиву деревини. Наличник, сапожок та квадрат виготовляються з МДФ. 3 блоки виготовляються з карнизом, кількість - 7 дверних блоків. Що стосується прийняття судом як доказу наданого суду позивачем листування в месенджері «Viber» між сторонами у вигляді роздрукованих повідомлень, то суд враховує висновки Верховного Суду щодо їх прийнятності. Так Велика Палата Верховного Суду в п. 51 постанови від 21 червня 2023 року, прийнятій у справі №916/3027/21, провадження №12-8гс23, виснувала, що якщо з урахуванням конкретних обставин справи суд дійде висновку про те, що відповідне листування дає змогу встановити його учасників та може підтверджувати ті чи інші доводи сторін, наприклад, щодо наявності між ними відповідних відносин, ведення певних перемовин тощо, суд може прийняти таке листування як доказ і в такому разі надати йому оцінку сукупно з іншими доказами у справі. Відповідачем суду не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав його звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до ст. 617 ЦК України. Оскільки відповідач ФО- П [PERSON] отримав від позивача [PERSON] оплату в сумі 90 050,25 гривень, однак не передав товар позивачу у строк, визначений умовами договору - до 30 квітня 2022 року, вимога позивача про стягнення з відповідача сплачених грошових коштів в рахунок внесеної ним оплати в сумі 90 050,25 гривень є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат в розмірі 15 858,38 гривень на 3% річних в сумі 3 930,14 гривень, то суд керується таким. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Згідно з постановою Верховного Суду від 30.03.2018 у справі №918/344/17 формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.06.2019 у справі №489/2951/16-ц зазначено, що за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. З ухваленням судового рішення про задоволення вимог кредитора, припиняються правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі, зокрема, сплата чергових платежів, нарахування відсотків, разом із тим виникає грошове зобов`язання із повернення кредитних коштів в повному обсязі та нарахованих на цей час відсотків, невиконання якого тягне відповідальність, встановлену ст. 625 ЦК України. Вказане узгоджується з правовими висновками, викладеними Верховним Судом в постанові від 14.02.2018 по справі № 564/2199/15-ц. З урахуванням викладеного вище, позивач має право на стягнення з відповідача суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення. Згідно з розрахунком наданого позивачем та перевіреного судом, загальний розмір збитків від інфляції за період з 01.05.2022 по 30.09.2023 року становить 15 858,38 гривень, загальна сума 3% річних становить 3 930,14 гривень за період з 30.04.2022 по 12.10.2023. Що стосується позовних вимог [PERSON] стягнення з відповідача на його користь у відшкодування спричиненої йому маральної шкоди невиконанням зобов`язання, суд зважає на таке. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої і душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з пошкодженням її майна (п. 2, 3 ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України). Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування матеріальної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Судом установлено, що внаслідок невиконання договірного зобов`язання, за яке позивачем були сплачені кошти, останньому завдано моральних страждань, що полягали у зміні звичного укладу його життя, хвилюванні через неповернення відповідачем позивачу сплачених останнім грошових коштів, розмір яких для нього є досить великою сумою, а тому він має право на відшкодування моральної шкоди. Таким чином, моральна шкода, заподіяна внаслідок невиконання договірного зобов`язання підлягає відшкодуванню відповідачем, як особою, з вини якої вона завдана, з урахуванням суті позовних вимог, доведеності позивачем заподіяних йому моральних страждань, а також з урахуванням вимоги розумності, виваженості та справедливості. Беручи до уваги характер та обсяг заподіяних позивачу моральних страждань та інших обставин, зокрема, - характеру і тривалості страждань позивача, істотності вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили, суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з відповідача на його користь в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в сумі 5 000,00 грн. Розподіл судових витрат При пред`явленні позову до суду позивачем понесені витрати по сплаті судового збору в загальному розмірі 1 598,39 гривень. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача частково на 71,85% від ціни позову, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1148,44 гривень (1598,39 : 100 х 71,85% = 1148,44). На підставі викладеного,

Outcome: partial