Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-20 00:00:00

У жовтні 2022 року позивач звернулась до суду із позовною заявою про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] та стягнення додаткових витрат на утримання дитини. Вимоги мотивує тим, що під час проживання разом з відповідачем у сторін народився син [INFO] . Після народження сина припинили відносини та проживають окремо. Відповідач не займається вихованням сина, не цікавиться його життям та розвитком. З 28.05.2020 року за рішенням суду відповідач повинен сплачувати аліменти в розмірі частки всіх видів доходів (заробітку) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вказує, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню сина, зовсім не спілкується з ним, не цікавиться станом його здоров`я, життям, матеріальним станом. Крім того, її син, [PERSON] , відвідує приватний садочок - розвиваючий заклад ТОВ «Амбрелла» За вказаного, змушена звернутись до суду із позовною заявою про позбавлення [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] та стягнення додаткових витрат на утримання дитини в розмірі 2 900,00 грн. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06.12.2022 року прийнято позовну заяву та відкрито провадження по справі, призначено підготовче засідання. За клопотанням представника позивача ухвалою суду від 14.02.2023 року витребувано від Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно його сина [PERSON] , [INFO] . Згідно ухвали Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25.04.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 16.01.2024 року представник управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради через канцелярію суду надав висновок. В судове засідання позивач не з`явилась представник позивача через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи у її відсутності, вимоги підтримала, просила задовольнити, не заперечувала щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач до суду не з`явився, повідомлявся судом про час та місце розгляду справи, причини неявки суду невідомі, правом подачі відзиву не скористався. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. За таких обставин, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Зі згоди сторони позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, із наступних підстав. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести тіобставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За нормами ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданий Кропивницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області від 03.07.2019 року. Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28.05.2020 року по справі №404/1696/20, 2/404/472/20 стягнуто стягнуто з [PERSON] ( [INFO] , місце проживання: [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) на користь [PERSON] ( [INFO] , місце проживання: [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ), аліменти на утримання сина, [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки з всіх видів доходів (заробітку) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.03.2020 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Стягнуто з [PERSON] ( [INFO] , місце проживання: [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) на користь [PERSON] ( [INFO] , місце проживання: [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ), аліменти у розмірі 1/6 частки з всіх видів доходів (заробітку) щомісячно до досягнення дитиною, [PERSON] , [INFO] , трьох років, починаючи з 13.03.2020 року по 30.06.2022 року. Стягнуто з [PERSON] ( [INFO] , місце проживання: [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) в дохід держави судовий збір в розмірі 840,80 грн. Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежів за один місяць підлягає негайному виконанню. Як вбачається із свідоцтва про шлюб від 12.02.2022 року виданого Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кропивницькому Південно-Східного управління міністерства юстиції (м. Дніпро) серії [NUMBER] позивач змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Згідно до характеристики голови квартального комітету №3 Фортечного району м. Кропивницького від 04.10.2022 року, [PERSON] виховує та піклується про сина самостійно. Відповідно до інформації ТОВ «Амбрела Форевер» від 12.10.2022 року , [PERSON] відвідує заклад з 28.06.2022 року. Дитину приводить та забирає мати [PERSON] , яка оплачує заняття. Батько [PERSON] з вихователями не спілкується, не цікавиться успіхами та навчанням сина. З інформації комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1 м. Кропивницького» Кропивницької міської ради» від 13.10.2022 року за вих. № 1374/03-22, відносно дитини [PERSON] вбачається, що про нього піклується мати [PERSON] . Батько контакт з сімейним лікарем не підтримує, станом здоров`я сина не цікавиться. За розрахунком заборгованості зі сплати аліментів Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), заборгованість за аліментами гр. [PERSON] становить 87 581,00 грн. Як вбачається з висновку виконавчого комітету Кропивницької міської ради №7966/19 від 04.12.2023 року, орган опіки та піклування Кропивницької міської ради, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини від 26.12.2023 року, вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно дитини [PERSON] , [INFO] . Згідно висновку органу опіки та піклування Кропивницької міської ради на засідання комісії з питань захисту прав дитини, на електронну адресу управління батько направив повідомлення, про те що він не заперечує проти позбавлення батьківський прав. Статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 №789-ХІІ, яка є частиною національного законодавства України у відповідності до статті 9 Конституції України визначено, що у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини, а також дитині забезпечується такий захист i піклування, якi необхiднi для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. У відповідності до ст.150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. За приписами ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. За ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. В абзаці 2 п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Встановлено, що матеріали справи не мають жодного доказу піклування відповідача про фізичний і духовний розвиток дитини, його матеріальне забезпечення, медичний догляд, необхідне спілкування із сином та створення інших умов для його нормального розвитку. Таким чином суд, оцінюючи зібрані докази в їх сукупності та, враховуючи при цьому, що відповідач належним чином не виконував своїх обов`язків по вихованню дитини та його матеріальному забезпеченню, самоусунувся від виховання сина, вважає, що є достатньо підстав для позбавлення його батьківських прав. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 185 СК України визначено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Враховуючи наведене, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 749/106/17 (провадження № 6-1489цс17) та постанові Верховного Суду від 17 травня 2018 року у справі № 643/11742/16-ц (провадження № 61-26879св18), від 31 січня 2020 року у справі № 484/2230/17 (провадження № 61-1460св18). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на утримання сина [PERSON] в розмірі 2 900,00 грн., пов`язаних з відвідуванням приватного садочку - розвиваючий заклад ТОВ «Амбрелла». З наданої розрахункової квитанції ТОВ «Амбрелла» вбачається, що за період з 28.06.2022 року по 22.09.2022 року позивачем витрачено на розвиваючу групу коштів в розмірі 5 800,00 грн. У п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що участь у додаткових витратах на утримання дитини, можна притягати лише батьків, у цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягнення коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Враховуючи те, що відповідач, не надає добровільно коштів на розвиток дитини, а позивачем в сукупності для забезпечення належного навчання та розвитку дитини витрачено 5 800,00 грн., в зв`язку з чим суд вважає, що з відповідача на користь позивача має бути стягнуто 2 900,00 грн., одноразово, додаткових витрат на утримання сина, що становить половину витрачених позивачем коштів, одноразово. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача 992,40 грн. судового збору на користь позивача та на користь держави судовий збір в розмірі 992,40 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved