Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-19 00:00:00

06 квітня 2017 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позиція позивача Позивач посилається на те, що 05 лютого 2016 року був укладений та нотаріально посвідчений договор позики, за умовами якого [PERSON] передав, а [PERSON] прийняв у позику 3\~210\~691 грн 45 коп, що згідно курсу НБУ на дату укладення договору становило еквівалент 124\~000 доларів США. Договором обумовлена дата повернення позики не пізніше 06 лютого 2017 року. Відповідач не виконав вимоги договору щодо повернення позики. За змістом позовної заяви позивач просить стягнути з відповідача: -суму боргу за договором позики станом на 21 березня 2017 року у розмірі 3\~334\~087 грн 20 коп, - три відсотки річних за період з 07 лютого 2017 року до 21 березня 2017 року у розмірі 11\~509 грн 26 коп, -інфляційні втрати за лютий 2017 року у розмірі 33\~340 грн 87 коп. У судовому засіданні представник позивача пояснив, що позовні вимоги він не змінює, однак погоджується з тим, що підстави для стягнення інфляційних втрат відсутні, оскільки сума боргу визначена у доларах США. Представник позивача просить стягнути з [PERSON] борг за договором позики у розмірі 114\~000 доларів США у гривні за офіційним курсом НБУ станом на день розгляду справи з урахуванням коштів, перерахованих позивачу в межах виконавчого провадження з виконання заочного рішення Печерського районного суду міста Києва, а також три відсотки річних за 42 календарні дні до моменту пред`явлення позову до суду, виходячи з суми неповернутого боргу. Рух по справі Справа перебувала у провадженні Печерського районного суду міста Києва. 19 вересня 2017 року Печерським районним судом міста Києва ухвалено заочне рішення, яким позов задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] кошти у розмірі 124\~000 доларів США, що становить 3\~210\~691 грн 45 коп, три відсотки річних у розмірі 11\~509 грн 26 коп, судові витрати у розмірі 10\~014 грн 32 коп. Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 28 січня 2021 року скасовано заочне рішення від 19 вересня 2017 року, призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. 04 березня 2021 року було закрито підготовче провадження у справі. Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 22 листопада 2021 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики передано для розгляду за підсудністю до Рубіжанського міського суду Луганської області. Відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів, враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Верховний Суд розпорядженням від 06 березня 2022 року № 1/0/9-22\~\~змінив територіальну підсудність судових справ Рубіжанського міського суду Луганської області на Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області. 14 листопада 2023 року цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики надійшла з Печерського районного суду міста Києва до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області. 20 листопада 2023 року справу прийнято до провадження Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області, повторно проведено підготовче провадження у справі. Позиція відповідача Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, причину неявки не повідомив, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, а саме ухвала про закриття підготовчого провадження у справі, яка містить дату, час та місце судового розгляду справи по суті доставлена [PERSON] в його електронний кабінет 17 січня 2024 року. У заяві про перегляд заочного рішення відповідач не заперечує факт укладення договору позики, посилається лише на часткове повернення ним боргу. При цьому відповідач не подав відзив оформлений згідно з вимогами статті 178 ЦПК України, причину неподання відзиву не повідомив. Тому суд вирішує справу за наявними матеріалами без участі відповідача. Фактичні обставини, встановлені судом З матеріалів справи видно, що 05 лютого 2016 року укладений та нотаріально посвідчений договір позики між позикодавцем [PERSON] та позичальником [PERSON] . (том 1, а.с.10-11) За умовами цього договору позикодавець передає у власність позичальника грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів. Договір є безпроцентним (пункт 1.2). Сума позики за цим договором складає 3\~210\~691 грн 45 коп, що згідно курсу НБУ на дату укладення договору становить 124\~000 доларів США. Термін повернення позики не пізніше 06 лютого 2017 року. До заяви про перегляд заочного рішення додано копію розписки [PERSON] від 17 лютого 2016 року про отримання від [PERSON] грошових коштів у розмірі 5000 доларів США в рахунок часткового виконання договору від 05 лютого 2016 року. (том 1, а.с.178) Також до заяви про перегляд заочного рішення додано копію нотаріально посвідченої заяви [PERSON] , який діє від імені та в інтересах [PERSON] , із підтвердженням отримання від [PERSON] грошових коштів у сумі, еквівалентній 5000 доларам США (заява від 29 березня 2017 року). (том 1, а.с.179-180) Факт отримання зазначених коштів в рахунок погашення боргу позивач не заперечує, таким чином сума боргу за договором позики зменшилася до 114\~000 доларів США. Печерським районним відділом державної виконавчої служби у місті Києві здійснювалося зведене виконавче провадження № 55653335, в межах якого при виконанні заочного рішення Печерського районного суду міста Києва від 19 вересня 2017 року перераховані грошові кошти у розмірі 63\~249 грн 03 коп, стягнуті з [PERSON] на користь [PERSON] , що підтверджується платіжним дорученням № 8390 від 12 квітня 2018 року. (том 1 а.с. 235, том 2 а.с. 88) Тобто частина боргу погашена у гривні при виконанні заочного рішення, яке було згодом скасоване, тому сума 63\~249 грн 03 коп має бути врахована при визначенні суми боргу за договором позики від 05 лютого 2016 року, яка існує станом на день розгляду справи в суді. Норми права, які застосував суд Як передбачено статтями 1046-1048 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. За умовами договору позики, укладеного між сторонами, грошові кошти надавалися в сумі, еквівалентній 124\~000 доларам США, тобто розмір зобов`язання за цим договором визначається в іноземній валюті. Факт отримання цієї суми відповідачем та часткового повернення боргу у розмірі 10\~000 доларів США сторонами не оспорюється. Пунктом 2.2 договору позики визначений остаточний термін повернення суми позики 06 лютого 2017 року, однак до теперішнього часу заборгованість повністю не погашена. Як визначено частиною 1 статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 524 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 Цивільного кодексу України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Саме такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц. Зі змісту договору позики видно, що [PERSON] отримав у позику 3\~210\~691 грн 45 коп, що згідно курсу НБУ на дату укладення договору становить 124\~000 доларів США. Представник позивача просить стягнути з [PERSON] суму боргу в національній валюті, яка еквівалентна сумі боргу за договором позики, що визначена в іноземній валюті 122\~000 доларів США за мінусом суми у гривні, перерахованої позивачу при виконанні заочного рішення суду. Відповідно до положень частини 2 статті 533 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Укладеним між сторонами договором позики визначено гривневий еквівалент отриманої у позику грошової суми, позивач просить стягнути з відповідача борг за договором позики у гривневому еквіваленті станом на день розгляду справи в суді. Згідно з частиною 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника (в іноземній валюті та у гривневому еквіваленті), внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Тому в судовому рішенні має бути визначена сума, яка підлягає стягненню з відповідача в іноземній валюті доларах США. Станом на день розгляду справи сума неповернутого боргу складає 114\~000 доларів США. При виконанні заочного рішення здійснено перерахування на користь позивача коштів у гривні 63\~249 грн 03 коп (том 2, а.с.88) Станом на 20 лютого 2024 року за офіційними даними НБУ курс долара складає 38,2847 грн. Відповідно сума у гривні 63\~249 грн 03 коп є еквівалентною 1652 доларам США і на цю суму має бути зменшена сума боргу за договором позики, визначена в іноземній валюті. Отже з відповідача підлягає стягненню на користь позивача борг за договором позики у розмірі 114\~000 1652 = 112\~348 доларів США. Як визначено частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В частині стягнення інфляційних втрат позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки сума боргу визначена в іноземній валюті. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування трьох відсотків річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що три відсотки річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку трьох відсотків річних за основу має братися прострочена сума боргу в іноземній валюті, визначена у судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Позивачем заявлено вимогу про стягнення трьох відсотків річних за період з 07 лютого 2017 року по 21 березня 2017 року. Сума трьох відсотків річних має обраховуватися, виходячи з суми боргу в іноземній валюті, яка наявна станом на день розгляду справи - 112\~348 доларів США. Розмір трьох відсотків річних за період з 07 лютого 2017 року по 21 березня 2017 року складає 397 доларів США. Розподіл судових витрат Як передбачено частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 8000 грн (максимальний розмір судового збору за подання фізичною особою позовної заяви майнового характеру станом на день звернення до суду 06 квітня 2017 року), що підтверджується квитанцією № 104 від 14 квітня 2017 року та випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України. (том 1, а.с.18-19) Ця сума є пропорційною до розміру позовних вимог, які підлягають задоволенню, сплата позивачем судового збору на користь держави підтверджується належними доказами, тому слід стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати на сплату судового збору у розмірі 8000 грн.

Outcome: partial