Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-15 00:00:00

Від імені та в інтересах [PERSON] до Суворовського районного суду м. Одеси із позовною заявою до [PERSON] , про визнання батьківства, звернувся адвокат Мастістий Ілля Андрійович. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що з 2018 року позивач - [PERSON] та відповідач - [PERSON] перебувають у фактичних шлюбних відносинах та проживали однією сім`єю без державної реєстрації шлюбу. Від їхнього сумісного проживання [INFO] народилась донька - [PERSON] , свідоцтво про народження Серія [NUMBER] . Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] відповідач - [PERSON] зазначений батьком, на підставі ч.2 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» - за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків. З початком повномасштабного вторгнення Російської Федерації позивачка з донькою виїхала до Федеративної Республіки Німеччини, за час перебування де у позивачки народилась друга донька - [PERSON] , [INFO] . Факт народження підтверджується Свідоцтвом про народження, серія [NUMBER] , видане уповноваженим органом державної реєстрації актів цивільного стану в місті Коппенбрюгге Федеративної Республіки Німеччина, згідно якого матір`ю [PERSON] зазначена [PERSON] , в графі батько - наявний прочерк. Відповідач був обізнаний щодо факту, що на час зачаття та народження дитини він є батьком доньки. Проте, через те, що відповідач не перебував у законному шлюбі з позивачкою та не знаходився на території Німеччини на момент народження та подання документів до органів реєстрації актів цивільного стану у Німеччині, відповідач не мав можливості подати заяву про визнання себе батьком народженої дитини до відповідних органів. В свою чергу, внесення інформації про народження дитини на підставі слів матері не передбачається законодавством Німеччини. На підставі викладеного представник позивача просить: Визнати відповідача - громадянина України [PERSON] , [INFO] , батьком [PERSON] [INFO] , яка народилася у місті Коппенбрюгге Федеративної Республіки Німеччина, свідоцтво про народження серія [NUMBER] . Встановити порядок виконання вказаного рішення, зазначивши, що вказане рішення є підставою для внесення до державного реєстру актів цивільного стану запису про народження [PERSON] , [INFO] , яка народилася у місті Коппенбрюгге Федеративної Республіки Німеччина, свідоцтво про народження серія [NUMBER] , зазначивши батьком дитини [PERSON] , [INFO] , громадянина України та прізвище, ім`я, по-батькові дитини - [PERSON] Після надходження цивільної справи, суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до ст.ст. 14, 33 ЦПК України. Ухвалою суду від 29 листопада 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Представником позивача було надано заяву про розгляд справи без його участі. Представником відповідача було надано заяву про розгляд справи у його відсутність. Заявлені позивачем вимоги відповідач визнав в повному обсязі згідно заяви про визнання позовних вимог. З наведених матеріалів справи, судом встановлені такі фактичні обставини: Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] у місті Коппенбрюгге Федеративної Республіки Німеччина, свідоцтво про народження серія [NUMBER] . Батьками дитини зазначені: [PERSON] , в графі батько - наявний прочерк. Судом встановлено факт наявності фактичних шлюбних відносин між позивачем та відповідачем та проживання позивача та відповідача однією родиною без державної реєстрації шлюбу з 2018 року. [INFO] у позивача та відповідача народилась донька - [PERSON] , свідоцтво про народження Серія [NUMBER] , видане Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) 22 вересня 2020 року. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] відповідач - [PERSON] зазначений батьком, на підставі ч.2 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» - за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків. Суд встановив, що з початком повномасштабного вторгнення Російської Федерації, позивач з дитиною виїхала до Федеративної Республіки Німеччини, за час перебування де у позивачки народилась друга донька - [PERSON] , [INFO] . Факт народження підтверджується Свідоцтвом про народження, серія [NUMBER] , видане уповноваженим органом державної реєстрації актів цивільного стану в місті Коппенбрюгге Федеративної Республіки Німеччина, згідно якого матір`ю [PERSON] зазначена [PERSON] , в графі батько - наявний прочерк. Свідоцтво про народження [PERSON] легалізоване згідно положень Гаазької Конвенції від 1961 року, яка набрала чинності між Україною і Німеччиною 22 липня 2010 року, шляхом проставлення апостилю, відповідно до положень якої, документ, на якому проставлено апостиль, не потребує ніякого додаткового оформлення чи засвідчення і може бути використаний в будь-якій іншій державі-учасниці Конвенції, якою є і Україна. Відповідно до статті 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23.06.2005 року свідоцтва про державну реєстрацію народження, видані компетентними органами іноземних держав, визнаються дійсними в Україні у разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Отже, з огляду на досліджені докази судом встановлено, що відповідач був обізнаний щодо факту, що на час зачаття та народження дитини він є батьком дитини, однак через відсутність законного шлюбу з позивачкою та відсутність на території Німеччини на момент народження та подання документів до органів реєстрації актів цивільного стану у Німеччині, відповідач не мав можливості подати заяву про визнання себе батьком народженої дитини до відповідних органів. Крім іншого, суд встановив, що внесення інформації про народження дитини на підставі слів матері не передбачається законодавством Німеччини. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 51 Конституції України, передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Згідно Інструкції про порядок реєстрації актів громадянського стану в дипломатичних представництвах та консульських установах України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Міністерства закордонних справ України від 23.05.2001 № 32/5/101 державну реєстрацію актів цивільного стану громадян України, які проживають або тимчасово перебувають за кордоном, проводять дипломатичні представництва і консульські установи України, що, як і раніше, керуються спеціальним нормативним документом. Відповідно до п. 1.5. вищезазначеної Інструкції якщо реєстрація актів цивільного стану була проведена компетентними органами держави перебування, про що свідчить відповідний документ, то повторна реєстрація в дипломатичному представництві або консульській установі не провадиться. Отже, з огляду на наявне Свідоцтво про народження [PERSON] , серія G № 1/2023, видане уповноваженим органом державної реєстрації актів цивільного стану в місті Коппенбрюгге Федеративної Республіки Німеччина, повторна реєстрація в дипломатичному представництві або консульській установі не вбачається можливою. Підставою виникнення взаємних прав та обов`язків батьків і дітей є кровне споріднення, походження дітей від певних батьків. Визначення походження дитини від батьків - це виявлення того факту, чи має спорідненість дитина щодо певних батька і матері. Підтвердження походження дитини від батьків є підставою для здійснення деяких прав дитини: права знати своїх батьків, права на спадкування тощо. Одним з основних принципів сімейного права України є прирівнювання дітей, народжених у шлюбі, до дітей, батьки яких не є подружжям, - дитина, народжена від осіб, які не є подружжям, має такі ж права та обов`язки, як і дитина, народжена у шлюбі, за умови, що її походження було зареєстроване в установленому законом порядку. Згідно ч.2 ст.125 СК України у випадку якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду. Таким чином, походження дитини від батька визначається як у добровільному порядку, так і за рішенням суду. Згідно ч.1 ст.126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно ст. 128 СК України: 1. За відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. 2. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. 3. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Отже, заява жінки і чоловіка які не перебувають у шлюбі між собою свідчить про те, що чоловік добровільно виявляє свою волю щодо визначення себе батьком зазначеної у заяві дитини. Мати дитини дає на це свою згоду. При цьому кровна спорідненість між батьком та дитиною не встановлюється і закон цього не вимагає. Таким чином, визнання батьківства - це волевиявлення особи, яка вважає себе батьком дитини. У загальному випадку воно може відбутися за добровільним порядком відповідно ст. 126 СК. З огляду на встановлені судом фактичні обставини справи та з урахуванням фізичної неможливості використання добровільного порядку шляхом подання заяви від жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, Позивач має право звернутися до визнання батьківства у судовому порядку. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 16.05.2018 по справі № 591/6441/14-ц зазначено, що щодо предмету доказування у даній категорії справ, то СК України будь-яких особливостей не визначає. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: approved