Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-20 00:00:00

[PERSON] в інтересах якого діє адвокат Міщенко Ю.О. звернувся до суду з даною позовною заявою, у якій вказує, що [PERSON] , доводиться внучатим племінником [PERSON] , 1913 року народження, який помер [INFO] , у селищі Вищий Булатець Лубенського району Полтавської області. Згідно з законодавством, яке діяло станом на 1997 рік в коло спадкоємців входили лише самі близькі родичі, позивач таким не являвся, адже доводиться внучатим племінником померлому [PERSON] . Про те, що [PERSON] склав заповіт, яким усе своє майно заповів племіннику [PERSON] , останній дізнався лише наприкінці 2021 року. Отримати заповіт та звернутися до нотаріуса для оформлення спадщини позивач не міг, через те, що ще за життя покійний полишив своє рідне село та переїхав доживати свої дні в будинок інтернат для пристарілих в Хорольський район. Свідоцтва про смерть [PERSON] позивач не мав, а під час звернення представника позивача до органів ДРАЦС взагалі виявилося що [PERSON] «живий» оскільки відсутній будь-який актовий запис про смерть останнього. В подальшому було встановлено, що секретар сільської ради оформлюючи документи про смерть Д(а)нька Нест(е)ра допустилася помилки у написанні його прізвища та імені написавши в документах [PERSON] (е)нько [PERSON] (і)р [PERSON] . Тож інформація про смерть « [PERSON] » не було зафіксовано у жодних документах та реєстрах. Ніхто з будинку-інтернату про смерть [PERSON] . [PERSON] не повідомляв оскільки він не був прямим родичем покійного та й інформація про спадкоємців у керівництва інтернату були відсутні. А зазначені вище помилки в актовому записі про смерть [PERSON] призвели до того, що позивач, навіть коли дізнався про існування Заповіту, не зміг отримати документи про смерть родича та звернутися до нотаріальної контори для оформлення спадкових прав, оскільки мав вирішувати проблеми з виправленням цих помилок в судовому процесі. Станом на сьогодні, на підставі рішення Хорольського районного суду було внесено зміни до актового запису про смерть [PERSON] та отримано повторно свідоцтво про його смерть. Також на підставі виправленого свідоцтва про смерть в поточному році було отримано дублікат заповіту в старостаті. Після цього Позивач звернувся до приватного нотаріуса Лубенського нотаріального округу Полтавської області Михайліченко Т.М. з проханням видати в свідоцтво про право на спадщину. Про те 20 грудня 2023 року було отримано відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину та роз`яснено щодо причин відмови, оскільки спадкоємцем пропущено 6-ти місячний термін вступу в спадщину та не надано правовстановлюючий документ, що підтверджує право спадкодавця на земельну частку. При цьому було роз`яснено, що питання про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини може бути вирішено в судовому порядку. У зв`язку з викладеним просить визначити [PERSON] , [INFO] , додатковий шести місячний строк для подання ним заяви про прийняття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] , 1913 року народження. Ухвалою від 01 лютого 2024 року відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного провадження. Представник позивача позовні вимоги свого довірителя підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав викладених у позові, про що подав заяву та просив слухати справу у його та довірителя відсутність. Представник відповідача Пирятинської міської ради Полтавської області у судове засідання не з`явився, до суду надіслав листа про розгляд справи у його відсутність при розгляді справи покладається на розсуд суду. Відповідно до ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно зі\~ст.\~264\~ЦПК України\~під час\~ухвалення рішення\~суд вирішує\~такі питання:\~1)\~чи мали\~місце обставини\~(факти),\~якими обґрунтовувалися\~вимоги та\~заперечення,\~та якими\~доказами вони\~підтверджуються; 2)\~чи є\~інші фактичні\~дані,\~які мають\~значення для\~вирішення справи,\~та докази\~на їх\~підтвердження; 3)\~які правовідносини\~сторін випливають\~із встановлених\~обставин; 4)\~яка правова\~норма підлягає\~застосуванню до\~цих правовідносин; 5)\~чи слід\~позов задовольнити\~або в\~позові відмовити; 6)\~як розподілити\~між сторонами\~судові витрати; 7)\~чи є\~підстави допустити\~негайне виконання\~судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, і це встановлено у судовому засіданні, що [INFO] помер [PERSON] (а.с. 13). Внаслідок смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої увійшла земельна ділянка площею 6,01 га, що розташована на території Пирятинської міської ради (колишньої Білоцерківської сільської ради), та належала [PERSON] на підставі сертифіката на земельну частку (пай) серія ПЛ № 0072848, відповідно до запису № 124 від 25.12.1996 у Книзі реєстрації видачі сертифікатів на земельну частку (пай) по КСП «ім. Карла Маркса» виданого на основі розпорядження Пирятинської районної адміністрації від 04.12.1996 № 351 (а.с. 18). Згідно ст.\~1216\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У матеріалах справи наявна копія дубліката заповіту посвідченого секретарем Білоцерківської сільської ради 22 липня 1997 року відповідно до якого [PERSON] все своє майно з чого б воно не складалося заповів своєму племіннику [PERSON] (а.с. 6, 17). Рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 17 травня 2023 року задоволено позов [PERSON] до Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області, за участю третьої особи: Хорольського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Лубенському районі Полтавської області Північно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції про встановлення факту, що має юридичне значення. Встановлено неправильність написання прізвища та імені померлого [PERSON] в актовому записі про смерть № 105 від 14.10.1997 р. складеному виконавчим комітетом Вишняківської сільської ради Хорольського району Полтавської області. Зобов`язано Хорольський відділ ДРАЦС у Лубенському районі Полтавської області Північно- Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції внести зміни в актовий запис про смерть № 105 від 14.10.1997 р. складеному виконавчим комітетом Вишняківської сільської ради Хорольського району Полтавської області та змінити у графі «Громадянин» прізвище « [PERSON] » на прізвище « [PERSON] » та ім`я « [PERSON] » змінити на ім`я « [PERSON] » (а.с. 9-12). Відповідно довідки виконавчого комітету Пирятинської міської ради Полтавської області від 21.10.2021 № 532 [PERSON] дійсно проживав у с. Білоцерківці Пирятинського району Полтавської області по 1998 рік, потім вибув у будинок інтернат с. Вишняки. На даний час майно [PERSON] ніхто прав не заявляв (а.с. 14). Відповідно довідки Вишняківського будинку-інтернату для громадян похилого віку та інвалідів № 01-1060 від 17.12.2021 [PERSON] , [INFO] , проживав у Вишняківському будинку-інтернаті на постійному проживанні та державному утриманні з 21 серпня 1997 року по день смерті [INFO] (а.с. 15). [PERSON] є спадкоємцем майна [PERSON] за заповітом. Позивач звернувся з заявою до приватного нотаріуса Лубенського районного нотаріального округу Полтавської області Михайліченко Т.М. з метою отримання свідоцтва про право на спадщину після померлого [INFO] [PERSON] , проте отримав відмову, оскільки він пропустив встановлений строк для подання заяви про прийняття спадщини та не надав правовстановлюючий документ, що підтверджує належність спадкового майна спадкодавцеві (а.с. 4). Відповідно до даних спадкового реєстру на майно померлого [INFO] [PERSON] , 1913 року народження, спадкова справа не заводилася (а.с. 5). Статтею 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування » №7 від 30.05.2008 року, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Відповідно до роз`яснень, які містяться у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 №24-753/0/4-13, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Позивач пропустив строк для подачі заяви про прийняття спадщини у зв`язку з тим, що померлий [PERSON] до дня смерті проживав за межами Пирятинського району, у будинку інтернаті для осіб похилого віку. Про те, що останній помер і на ім`я [PERSON] складено заповіт позивач дізнався у 2021 році. Заповіту у нього не було, а коли він звернувся до органів РАЦС з метою отримання свідоцтва про смерть [PERSON] , йому повідомили, що така особа не значиться серед померлих, у зв`язку з тим, що секретарем сільської ради при оформлення документа про смерть [PERSON] було допущено помилку у написанні його прізвища та по-батькові. Згодом рішенням Хорольського районного суду було внесено зміни до актового запису про смерть [PERSON] , позивачем повторно отримано Свідоцтво про його смерть [PERSON] . На підставі виправленого свідоцтва про смерть в поточному році позивачем було отримано дублікат заповіту, після чого він звернувся до приватного нотаріуса з проханням видати йому Свідоцтво про право на спадщину, проте у його видачі йому було відмовлено, оскільки ним пропущено 6-ти місячний строк для подання заяви про прийняття спадщини та не надано правовстановлюючий документ, що підтверджує належність спадкового майна спадкодавцеві. Згідно із ст.\~1268\~ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 3 ст.\~1272\~ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, правила частини третьої статті 1272\~ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. У постанові Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~7\~від 30.05.2008\~«Про судову\~практику у\~справах про\~спадкування» вказано, що спадкоємець є таким, що спадщину не прийняв, якщо свідомо, за відсутності будь-яких перешкод своєчасно не вчиняв дії з прийняття спадщини протягом шести місяців з моменту її відкриття. Згідно п. 24 вищевказаної постанови Пленуму зазначено, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Суд виходить з того, що законодавець встановив шестимісячний строк для прийняття спадщини, не маючи на меті безумовне позбавлення спадщини спадкоємців, які бажали її прийняти, але за певних обставин пропустили цей строк. Строк для прийняття спадщини в першу чергу встановлюється для упорядкування цивільно-правових відносин громадян, зокрема, з метою визначення правового статусу спадкового майна, оскільки, якщо спадщину не приймають спадкоємці черги, яка закликається до спадкування, то право на спадщину переходить до спадкоємців наступної черги, а за відсутності таких взагалі, майно набувається територіальною громадою за місцем відкриття спадщини. З огляду на вищевикладене суд вважає причину пропуску позивачем строку для прийняття спадщини після смерті [INFO] [PERSON] поважною, тому вважає за необхідне визначити позивачу додатковий строк у шість місяців для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини.

Outcome: approved