Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вказаною позовною заявою, в обґрунтування вимог якої представник зазначила, що [INFO] помер батько позивачки - [PERSON] , а [INFO] померла мати позивачки [PERSON] , після смерті яких відкрилася спадщина не нерухоме майно померлих, а саме: житловий будинок під [ADDRESS] (далі спадковий будинок), та земельні ділянки загальною площею 0,5030 га. За життя, [PERSON] , на випадок своєї смерті склав заповіт, яким розпорядився після його смерті передати позичці спадковий будинок та всі належні йому на праві приватної власності земельні ділянки. Позивачка прийняла спадщину шляхом подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини до майна померлого батька. Інші спадкоємці відсутні. Незважаючи, на той факт, що спадкове майно не є спірним, позивачка є належним спадкоємцем за заповітом [PERSON] , належного йому за життя житлового будинку, приватний нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом за майном померлого на спадковий будинок, що належав колгоспному двору, головою якого являється [PERSON] , оскільки зазначений будинок не був особистою приватною власністю останнього, а належав колгоспному двору, та відсутні відомості про членів колгоспного двору, головою якого був [PERSON] . Посилаючись на вказані обставини та норми діючого законодавства у позовній заяві висловлено прохання визнати за позивачкою право власності на спадковий будинок. Ухвалою суду від 09.02.2024 по справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження. Представник позивачки подала заяву з проханням розглядати справу без її участі та участі її довірительки. Висловила позицію про підтримання заявлених у позовній заяві вимог. Від Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області надійшла заява з проханням розглядати справу без участі представника селищної ради. Висловлено позицію за якою селищна рада визнає вимоги позову. Фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до частини 3 статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, ЦПК допускає ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні і в правовідносинах, що виникли між сторонами відповідач позов визнав, таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, отже в даному випадку наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому засіданні. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивачки - [PERSON] , а [INFO] померла мати позивачки - [PERSON] , підтвердженням чого є копії свідоцтв про смерть серія [NUMBER] та серія [NUMBER] (а.с. 7, 8). Після смерті батьків позивачки відкрилася спадщина не нерухоме майно померлих, в тому числі, на житловий будинок, з урахуванням зміни адреси, [ADDRESS] , належного за життя [PERSON] згідно Свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, виданого 19.05.1981 виконавчим комітетом Майданської селищної ради народних депутатів (а.с. 14, 15). 05 лютого 2024 року приватний нотаріус Дунаєв Ю. М., на заяву Гренджи В. Ю. , яка діє від імені [PERSON] , про видачу Свідоцтва про право на спадщину за заповітом виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, згідно якої позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом за майном померлого [INFO] [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належав колгоспному двору, головою якого являється [PERSON] , у зв?язку з відсутністю відомостей про те чи був хтось із членів зазначеного колгоспного двору позбавлений права на частку в майні двору (а.с. 17). Згідно статті 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Частиною першою статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно зі статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За змістом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до положень частини першої, третьої та п`ятої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності виявляється у праві: володіння, користування, розпорядження. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (статті 317 ЦК України). Частиною першою та другою статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Як встановлено статтею 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Стаття 41 Конституції України гарантує кожному захист прав власника на володіння, користування та розпорядження своєю власністю, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Цивільні права можуть виникати з рішення суду, як зазначено у частині 5 статті 11 ЦК України, лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Цивільний кодекс України передбачає можливість виникнення права власності на підставі рішення суду у випадках, передбачених статтями 335, 376 та 392 ЦК України. Відповідно до частини 1 статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (частина 2 статті 328 ЦК України). Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Матеріалами справи підтверджено, що за життя батько позивачки набув право власності на спадкове майно, тому враховуючи встановлені судом обставини, а також те, що прийняттям спадщини позивачкою права інших осіб не порушуються, суд вважає необхідним задовольнити вимоги заявлені в позовній заяві.

Outcome: approved