Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-25 00:00:00

До Дарницького районного суду м. Києва 28.12.2023 надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. Свій позов мотивує тим, що з 05.03.2005 позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням суду 29.03.2023. У сторін народились діти, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу син проживає з батьком. Позивач посилається на те, що з відповідачем не досягнуто згоди про утримання дитини, відтак просить стягнути з [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] у розмірі 1/3 з усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи до 28.12.2023, до досягнення повноліття. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 11.01.2024 відкрито провадження у даній справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 06.02.2024 представником відповідача надано відзив до суду у якому позовні вимоги не визнаються з огляду на наступне. Питання щодо матеріального забезпечення між сторонами вже вирішено за рішенням суду, а обставинам на які посилається позивач надано оцінку судом апеляційної інстанції під час розгляду його апеляційної скарги на рішення суду про стягнення аліментів. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Судом встановлено, що з 05.03.2005 сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Павлоградського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 103. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 29.03.2023 шлюб між подружжям розірвано. [INFO] у сторін народилась дочка - [PERSON] (свідоцтво про народження від 20 квітня 2010 року серії [NUMBER] ) та [INFO] син - [PERSON] (свідоцтво про народження від 8 травня 2013 року серія [NUMBER] ). Відповідач у відзиві вказує, що після того, як озвучила свій намір розірвати шлюб з [PERSON] , її чоловік почав діями та словами чинити психологічний тиск на неї та їхніх спільних дітей. Змушував дітей обирати, з ким вони хочуть залишитись, залякувати про переїзд у невідомому напрямку, в разі обрання сторони матері, чим довів дітей до сліз та істерики. З жовтня 2022 року позивач перестав надавати кошти на утримання дітей, не купував їм одяг, харчування, не забезпечував оплату навчання та гуртків. Матеріальне забезпечення дітей здійснювала відповідач. Вказані обставини змусила відповідача звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів. 20.06.2023 рішенням Дарницького районного суду м. Києва у справі № 753/4502/23 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів - задоволено частково. Стягнуто із [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ) на користь [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ) аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів ) на двох дітей, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16.03.2023 року і до повноліття дітей. В іншій частині позовних вимог - відмовлено. 29.01.2024 постановою Київського апеляційного суду рішення Дарницького районного м. Києва від 20 червня 2023 року залишено без змін. З долучених доказів вбачається, що у сторін є спір щодо визначення місця проживання дітей. 05.09.2023 ухвалою Дарницького районного суду м. Києва у справі № 753/10646/24 відкрито провадження за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві Державної адміністрації про визначення місця проживання дітей. 22.11.2023 ухвалою Дарницького районного суду м. Києва по вищезазначеній цивільній справі прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради та об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві Державної адміністрації про визначення місця проживання дітей. 18.01.2024 ухвалою Дарницького районного суду м. Києва у справі № 753/10646/24 забезпечено позов шляхом встановлення зустрічі [PERSON] зі своїм сином [PERSON] , [INFO] , кожної суботи місяця та кожного вівторка місяця з 09:00 год. до 21:00 год., за місцем проживання матері: [ADDRESS] , з можливістю відвідувати, за бажанням дитини, будь-які дитячі культурно-розважальні комплекси, а також місця масового відпочинку: парки , сквери, пляжі, спортивно-ігрові майданчики, місця громадського харчування: їдальні, кафе, ресторани, що знаходяться на території м. Києва та м. Бориспіль. Згідно ст.5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу №4 Декларації прав дитини дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Виходячи з положень ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989, передбачено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите і в національному законодавстві. Так, відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, системний аналіз норм законодавства, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов`язані неухильно дотримуватися свого обов`язку щодо утримання та виховання дитини. Відповідно, невиконання зазначеного обов`язку тягне за собою встановлену законом відповідальність. Відповідно до ст.181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. В силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд вважає важливими доводи позивача, разом з тим не може їх врахувати виходячи з наступного. Питання матеріального забезпечення дітей вирішено рішенням суду, що оскаржувалось в апеляційному порядку та набрало законної сили 29.01.2024. Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник відповідача [PERSON] - адвокат Гайдаш О.В. 04.08.2023 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Вважає, що суд першої інстанції не встановив дійсні обставини справи, внаслідок чого, невірно застосував норми матеріального права. Підставою для задоволення позову стало неправдиве твердження позивачки, що діти [PERSON] та [PERSON] проживають із нею, з чим відповідач не погоджується. Положеннями ч.4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як вбачається з постанови Київського апеляційного суду м. Києва від 29.01.2024 "встановивши, що неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] проживають з матір`ю і знаходяться на її утриманні, батько [PERSON] належним чином не виконує свої батьківські обов`язки щодо утримання дітей, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість вимог позивача і стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку. При цьому, судом першої інстанції враховано, що на утриманні відповідача інших дітей, щодо яких у нього виникає обов`язок утримання відповідно до закону, немає." За викладених обставин, зважаючи на судове рішення, що набрало законної сили, яким стягнуто з батька аліменти на утримання дітей, та те, що при розгляді апеляційної скарги на вказане рішення було враховано позицію обох батьків щодо визначення місця проживання дітей, відсутності рішення по суті спору щодо проживання дітей із батьком або матір`ю, підстави для задоволення позову відсутні. Питання судових витрат вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. З викладеного,

Outcome: dismissed