Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-19 00:00:00

Позивач 13 листопада 2023 року звернувся до суду із вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що він уклав шлюб з відповідачкою 06 вересня 2017 року, від цього шлюбу сторони мають спільну неповнолітню дитину: сина [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачкою не склалося через втрату почуття любові, взаємоповаги та взаєморозуміння, подальше збереження шлюбу неможливе, а тому позивач просить шлюб між ним та відповідачкою розірвати. Ухвалою суду від 08 січня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті у порядку спрощеного позовного провадження. У судове засідання позивач не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а.с.15). Відповідачка у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи за її відсутності (а.с.17). Оскільки учасники справи висловили свою позицію щодо заявлених вимог у поданих до суду заявах та їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті, суд ухвалив розглянути справу за відсутності учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків. З матеріалів справи вбачається, що сторони уклали шлюб 06 вересня 2017 року (а.с.6), проте на час звернення до суду проживають окремо. Від даного шлюбу сторони мають одну малолітню дитину: [PERSON] , [INFO] (а.с.5). Згідно зі статтею 51 Конституції України та статтею 24 Сімейного Кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примушування до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Згідно з ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Положеннями ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що позивач скористався своїм правом на добровільність шлюбу та звернувся до суду з даним позовом, наполягає на розірванні шлюбу, а відповідачка проти розірвання шлюбу не заперечує, тому суд вважає встановленим, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України є підставою для розірвання шлюбу. Згідно із ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідачка визнала позов до початку розгляду справи по суті, позивачеві належить повернути з державного бюджету 536,80 грн., що складає 50% судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі ст. 110, 112 СК України,

Outcome: approved