Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-22 00:00:00

04.12.2023 до суду надійшов зазначений позов, ознайомившись з яким та матеріалами справи, суддя встановила, що позовна заява підлягає залишенню без руху, оскільки її подано з порушенням вимог ст. 175 ЦПК України про що 07.12.2023 постановлено відповідну ухвалу. 19.12.2023 на усунення недоліків позивачка подала до суду позовну заяву у новій редакції. У позові позивачка зазначає, що 15.10.1988 вона уклала шлюб з [PERSON] , зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану виконавчого комітету Володарської районної ради народних депутатів Київської області, актовий запис № 36. Неповнолітніх та малолітніх дітей у подружжя немає. Приблизно наприкінці 2015 року стосунки між сторонами погіршилися та починаючи з 2016 року відповідач виїхав на постійне місце проживання за кордон до Чеської Республіки де можливо і проживає. Позивачка зазначає, що остання відома їй адреса місця проживання відповідача: [ADDRESS] . Відтак позивачка та відповідач мають різні погляди на життя та ведення спільного господарства, у зв`язку з цим шлюбні стосунки в розумінні сімейного законодавства на даний час фактично припинені, вони не ведуть подружнього життя ані в юридичному значенні ані фактично. Позивачка, посилаючись на викладені обставини та на ст. ст. 104, 105, 110, 112 СК України, ст.ст. 174, 175, 184, 187, 258, 263 ЦПК України, просить суд розірвати шлюб між нею [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 15.10.1988 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану виконавчого комітету Володарської районної ради народних депутатів Київської області, актовий запис № 36. Ухвалою від 22.12.2023 у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, судовий розгляд справи по суті призначено на 23.01.2024. 23.01.2024 розгляд справи не відбувся та був відкладений на 23.02.2024. Позивачка та відповідач належним чином повідомлені про відкриття провадження та про розгляд справи судом у спрощеному провадженні без виклику сторін ( а.с. 24, 26, 37, 38). Сторонам роз`яснено їх права передбачені ст. 278 ЦПК України, щодо порядку та строків подання відзиву, заперечень тощо. Відповідач про відкриття провадження, час та місце розгляду справи повідомлений шляхом розміщення оголошення на офіційному вебпорталі "Судова влада України". Частиною 11 статті 128 ЦПК України встановлено, що відповідач, третя особа, свідок зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. За таких підстав відповідач [PERSON] вважається належно повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. За наведених обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, ознайомившись з позовною заявою, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Судом встановлено, що 15.10.1988 [PERSON] та [PERSON] уклали шлю, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану виконавчого комітету Володарської районної ради народних депутатів Київської області, про що вчинено відповідний актовий запис № 36. Після укладення шлюбу позивачка стала носити прізвище « [PERSON] » ( а.с. 9). Подружжя станом на час звернення до суду неповнолітніх та малолітніх дітей не має. В позовній заяві позивачка зазначає, що приблизно наприкінці 2015 року між подружжям почалися конфлікти та сумеречки, внаслідок різних поглядів на життя, економічні та політичні питання, на сімейні стосунки тощо, через що сімейне життя стало неможливим та нестерпним. Відповідач перестав проживати з позивачкою однією сім`єю, спільне господарство вони не вели сім`ю не утримував, участі у спільному сімейному господарстві не приймав. На початку 2016 року [PERSON] виїхав на постійне місце проживання до Чеської Республіки, де як відомо позивачці і проживає по даний час. Тобто більше семи календарних років жодних стосунків вони не підтримують, не спілкуються. Позивачка намагалася відновити спілкування з відповідачем, але їй це не вдалося та вона вважає, що розірвання шлюбу є єдиним виходом для кожного з них, для подальшої побудови особистого життя окремо один від одного. Майнових спорів між сторонами не має. Шлюб розривається вперше. Задовольняючи позовні вимоги, суд виходить із наступних міркувань. Так, відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Ст. 112 ч. 2 СК України зазначає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Взявши до уваги викладене, обставини життя подружжя, наведені у позовній заяві, суд вважає, що позов слід задовольнити, оскільки добровільність шлюбу є однією з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Приймаючи до уваги відсутність заперечень відповідача проти розірвання шлюбу і ту обставину, що подружжя не підтримує сімейно-шлюбні відносини протягом більше як семи років, небажання сторін примиритися, суд вважає, що причини, що спонукають позивачку наполягати на розірванні шлюбу, а відповідачу не заперечувати проти таких дій, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам як чоловіка так і дружини. Вирішуючи питання судових витрат, які в цій справі складаються з судового збору, суд виходить з наступного. Пунктом 2 ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Позивачка при зверненні до суду сплатила судові витрати у виді судового збору у розмірі - 1073,60 гривень, отже з відповідача на її користь стягуються судові витрати у розмірі судового збору, визначеного державою для розгляду справ даної категорії.

Outcome: approved