Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-11 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] звернулись до Печерського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] , Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» (Укрпатент) та просили суд: визнати недійсним Договір від 11 квітня 2022 року про передання виключних майнових прав на знак для товарів і послуг за свідоцтвом України № [NUMBER] ; визнати незаконним та скасувати рішення Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» (Укрпатент) (ідентифікаційний код: 31032378, місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Глазунова, буд. 1) № 30280 від 06 липня 2022 року про публікацію в бюлетені «Промислова власність» № 27 та внесення до Державного реєстру свідоцтв України на торговельні марки відомостей про передачу виключних майнових прав інтелектуальної власності на торговельну марку по свідоцтву України на торговельну марку № [NUMBER]; зобов`язати Державне підприємство «Український інститут інтелектуальної власності» (Укрпатент) внести зміни до Державного реєстру свідоцтв України на торговельні марки: (1) виключити відомості про [PERSON] як власника торговельної марки на підставі свідоцтва України на торговельну марку № [NUMBER] (заявка № m200603554 від 14 березня 2006 року) з Державного реєстру свідоцтв України на торговельні марки та опублікувати відомості про це у офіційному бюлетені «Промислова власність»; (2) поновити відомості (внести зміни) про [PERSON] як власника торговельної марки на підставі свідоцтва України на торговельну марку № [NUMBER] (заявка № m200603554 від 14 березня 2006 року) до Державного реєстру свідоцтв України на торговельні марки та здійснити публікацію про це в офіційному електронному бюлетені «Промислова власність». Позовні вимоги мотивовані тим, що діями відповідачів порушені права позивачів, які проявились у внесенні до Державного реєстру свідоцтв України на торгівельні марки та публікації в бюлетені «Промислова власність» № 27 відомостей про передачу виключних майнових прав інтелектуальної власності на торговельну марку «[INFO]» по свідоцтву України № [NUMBER] [PERSON] на підставі договору, який містить підроблений підпис власника торговельної марки - [PERSON] . Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 15 грудня 2022 року дану справу прийнято до свого провадження. Також, ухвалою суду від 15 грудня 2022 року про забезпечення позову заборонено: [PERSON] : здійснювати будь-які дії з передання іншим особам повністю чи частково виключних майнових прав на торговельну марку «[INFO]» за свідоцтвом України на торговельну марку № [NUMBER] (заявка № т200603554 від 14 березня 2006 року); припиняти дію свідоцтва України щодо торговельної марки «[INFO]» за свідоцтвом України на торговельну марку № [NUMBER] (заявка N9 пл200603554 від 14 березня 2006 року) шляхом відмови від нього повністю або частково; Державному підприємству «Український інститут інтелектуальної власності»: вносити зміни щодо торговельної марки «[INFO]» за свідоцтвом України на торговельну марку № [NUMBER] (заявка № m200603554 від 14 березня 2006 року) до Державного реєстру свідоцтв України на торгівельні марки; здійснювати публікації в офіційному бюлетені «Промислова власність» стосовно відмови [PERSON] повністю або частково від прав на торговельну марку «[INFO]» за свідоцтвом України на торговельну марку № [NUMBER] (заявка № m200603554 від 14 березня 2006 року), на підставі заяви; передавати виключні майнові права інтелектуальної власності на торговельну марку «[INFO]» за свідоцтвом України на торговельну марку № [NUMBER] (заявка № m200603554 від 14 березня 2006 року), та видачу будь-якій особі дозволу (видача ліцензії) на використання торговельної марки «[INFO]» за свідоцтвом України на торговельну марку № [NUMBER] (заявка № m200603554 від 14 березня 2006 року). 22 грудня 2022 року позивачами було надано до суду заяву про заміну відповідача Укрпатент на Державну організацію «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» (УКРНОІВІ). Протокольною ухвалою суду від 18 січня 2023 року, Відповідача - Державне підприємство «Український інститут інтелектуальної власності» (Укрпатент), ідентифікаційний номер 31032378, замінено на Державну організацію «Український Національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» ідентифікаційний номер 44673629, у зв`язку із тим, що розпорядженням Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2022 року за N 943-р «Деякі питання Національного органу інтелектуальної власності», було визначено, що функції НОІВ виконує Державна організація «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» та припинено повноваження ДП «Укрпатент» як органу, що виконує функції НОІВ. Вказане розпорядження КМУ № 943-р набрало чинності з 08 листопада 2022 року, а отже функції НОІВ, зокрема, і щодо ведення Реєстру торговельних марок і внесення до Реєстру змін та відомостей, з 08 листопада 2022 року перейшли від ДП «Укрпатент» до Державної організації «Український Національний офіс інтелектуальної власності та інновацій». 16 лютого 2023 року на адресу суду надійшла ще одна заява представника позивачів про забезпечення позову, у зв`язку з тим, що ДП «Укрпатент» припинило виконувати функції Національного органу інтелектуальної власності. Крім того, позивачам стало відомо, що [PERSON] та третіми особами вживаються активні дії щодо використання торговельної марки «[INFO]» у своїй господарській діяльності, що завдає і може завдати більш істотних збитків дійсним спадкоємцям такої торговельної марки. Ухвалою від 16 лютого 2023 судом частково задоволено заяву позивачів про забезпечення позову та заборонено Державній організації «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій»: -вносити зміни щодо торговельної марки «[INFO]» за свідоцтвом України на торговельну марку № [NUMBER] (заявка № m200603554 від 14 березня 2006 року) до Державного реєстру свідоцтв України на торгівельні марки; -здійснювати публікації в офіційному бюлетені «Промислова власність» стосовно відмови [PERSON] повністю або частково від прав на торговельну марку «[INFO]» за свідоцтвом України на торговельну марку № [NUMBER] (заявка № m200603554 від 14 березня 2006 року), на підставі заяви; -передавати виключні майнові права інтелектуальної власності на торговельну марку «[INFO]» за свідоцтвом України на торговельну марку № [NUMBER] (заявка № m200603554 від 14 березня 2006 року), та видачу будь-якій особі дозволу (видача ліцензії) на використання торговельної марки «[INFO]» за свідоцтвом України на торговельну марку № [NUMBER] (заявка № m200603554 від 14 березня 2006 року). 02 березня 2023 року від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву про визнання договору недійсним, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії, в якому останній заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, та заява про поновлення строку подання відзиву на позовну заяву. Суд задовольнив заяву [PERSON] про поновлення строку для подання відзиву на позовну заяву, долучив відзив із додатками до матеріалів справи. 06 березня 2023 року від УКРНОІВІ надійшов відзив на позовну заяву у справі № 757/30720/22-ц у якому останній заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відзив із додатками було долучено до матеріалів справи. У підготовчому судовому засіданні від 07 березня 2023 року представник позивачів адвокат Аронович Ф.М. звернувся до суду з клопотаннями про призначення посмертної судової почеркознавчої експертизи та просив витребувати у Державної організації «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» та [PERSON] оригінали договору від 11 квітня 2022 року про передання виключних майнових прав на знак для товарів і послуг за свідоцтвом України № [NUMBER] та матеріали за свідоцтвом України на торговельну марку № [NUMBER] (заявка № m200603554 від 14 березня 2006 року). Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 07 березня 2023 року задоволено клопотання представника позивачів - адвоката Ароновича Ф.М. та направлено матеріали справи до Київського науково-дослідному інституту судових експертиз (03680 м. Київ, вул. Смоленська 6) в частині проведення посмертної судової почеркознавчої експертизи та задоволено клопотання про витребування у Державної організації «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» та [PERSON] оригінал договору від 11 квітня 2022 року про передання виключних майнових прав на знак для товарів і послуг за свідоцтвом України № [NUMBER] та матеріали за свідоцтвом України на торговельну марку № [NUMBER] (заявка № m200603554 від 14 березня 2006 року). У зв`язку з призначенням судом посмертної судової почеркознавчої експертизи та направленням матеріалів справи до Київського науково-дослідному інституту судових експертиз зупинено провадження у справі до отримання висновку експерта. Представником позивачів адвокатом Ароновичем Ф.М. було надано відповідь на відзив [PERSON] від 02 березня 2023 року та відповідь на відзив ДО «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» №?Вих-1920/2023 від 03 березня 2023 року, в якому позивачі наполягали на задоволенні позовних вимог в повному обсязі, а також клопотання про долучення доказів (витрат позивачів на послуги з правничої допомоги). 12 липня 2023 року від представника позивачів на адресу суду надійшло клопотання про поновлення провадження у справі з метою уточнення клопотання про призначення експертизи, оскільки відповідачами не надано оригіналу довіреності від 11 квітня 2022 року. В обґрунтуванні свого клопотання про поновлення провадження представник позивачів зазначив про те, що відповідачами не було надано оригіналу довіреності від 11 квітня 2022 року виданої від імені [PERSON] для проведення посмертної судової почеркознавчої експертизи, у зв`язку з чим існує необхідність в уточненні питань, поставлених на вирішення експерта (експертів). В цей же день через канцелярію суду надійшло клопотання представника позивачів про призначення посмертної судової почеркознавчої експертизи на вирішення якої поставити питання: - чи виконано підпис від імені [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) в договорі про передання виключних майнових прав на знак для товарів і послуг за свідоцтвом України № [NUMBER] від 11 квітня 2022 року, який укладений з [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ) та [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ), який помер [INFO] , чи іншою особою? Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14 серпня 2023 року клопотання представника позивача задоволено та призначено у справі посмертну судову почеркознавчу експертизу, виконання якої доручено експертам Київського науково-дослідному інституту судових експертиз (03680 м. Київ, вул. Смоленська 6). У листопаді 2023 року на адресу Печерського районного суд м. Києва повернулись матеріали справи з висновком експерта №23671/23-32 від 12 жовтня 2023 року за результатами проведення посмертної судової почеркознавчої експертизи у сфері інтелектуальної власності. 08 грудня 2023 року у зв`язку з поверненням матеріалів справи суд ухвалив поновити провадження у справі. Представник позивачів [PERSON] , у підготовчому судовому засіданні, що відбулось 02 лютого 2024 року підтримав пред`явлені вимоги та не заперечував проти закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті. Представник [PERSON] , який діє в інтересах відповідача [PERSON] , у підготовчому судовому засіданні 02 лютого 2024 року проти закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті не заперечував. 28 березня 2023 року пПредставник відповідача Державної організації «Український Національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» (скорочено - УКРНОІВІ) у підготовче судове засідання 02 лютого 2024 року не з`явився. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Ухвалою від 02 лютого 2024 року суд ухвалив закрити підготовче провадження у справі та призначити справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду на 12 лютого 2024 року. 02 лютого 2024 року від представника [PERSON] , який діє в інтересах відповідача [PERSON] , надійшло клопотання про призначення повторної судово-почеркознавчої експертизи № 02/02-24 датоване 02 лютого 2024 року. 09 лютого 2024 року через ЄСІТС до суду надійшли заперечення представника позивачів проти клопотання про призначення повторної судово-почеркознавчої експертизи. У судовому засіданні, що відбулось 12 лютого 2024 року, представник позивачів адвокат Аронович Ф.М. заявив клопотання про поновлення йому строку для долучення копії закордонного паспорту [PERSON] , проти задоволення клопотання [PERSON] про призначення повторної судово-почеркознавчої експертизи заперечував. Представник [PERSON] [PERSON] підтримав клопотання про призначення повторної судово-почеркознавчої експертизи та не заперував проти клопотання представника позивачів щодо долучення копії закордонного паспорту [PERSON] . Відповідач - УКРНОІВІ в судове засідання не з`явився, про час розгляду справи повідомлявся судом належним чином в порядку встановленому ст. 128 ЦПК України. Суд задовільнив клопотання представника позивачів, повернувся на стадію підготовчого засідання та задовільнив клопотання про долучення копії закордонного паспорту [PERSON] . Після долучення всіх доказів суд ухвалив відмовити [PERSON] у задоволенні клопотання про призначення повторної судово-почеркознавчої експертизи, перейшов до розгляду справи по суті. Під час розгляду справи по суті представник позивачів [PERSON] підтримав пред`явлені вимоги, проти доводів відповідачів заперечував, посилаючись на обґрунтованість позовних вимог та недоведеність відповідачами викладених останніми заперечень. Представник [PERSON] проти задоволення позову заперечував, посилаючись на обґрунтування, зазначені у відзиві. Дослідивши матеріали справи, оцінивши письмові докази по справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] володів виключними майновими правами на знак для товарів і послуг «[INFO]» за свідоцтвом України № [NUMBER] (заявка № m200603554 від 14 березня 2006 року), яка являє собою зображення слова « [INFO] », позначення торговельної марки виконано у темно-синьому, блакитному та білому кольорах й зареєстровано для таких послуг класу 31 МКТП: запашний пісок для хатніх тварин (підстилка); папір з піском для хатніх тварин (підстилка). 11 квітня 2022 року в приміщенні за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] помер. 12 квітня 2022 року було видано свідоцтво про смерть [PERSON] серія [NUMBER] . Позивачі стали спадкоємцями [PERSON] першої черги спадкування за законом. За договором про передання виключних майнових прав на знак для товарів і послуг за свідоцтвом України № [NUMBER] виключні майнові права на торговельну марку «[INFO]» за свідоцтвом України № [NUMBER] (заявка № т200603554 від 14 березня 2006 року) було передано [PERSON] . Вказаний договір 01 червня 2022 року був поданий до Укрпатент представником [PERSON] - [PERSON] для публікації в офіційному бюлетені «Промислова вартість» та внесення до Державного реєстру свідоцтв України на знаки товарів і послуг. Листом Вих.-6286/22 від 14 липня 2022 року Укрпатент направив рішення про публікацію в бюлетені «Промислова вартість» № 27 та внесення до Державного реєстру свідоцтв України на знаки товарів і послуг відомостей про передачу виключних майнових прав інтелектуальної власності на торговельну марку за свідоцтвом України № [NUMBER]. Атестованим експертом Київського науково-дослідному інституту судових експертиз Сухомлин Яною Станіславівною (судовий експерт відділу почеркознавчих досліджень лабораторії криміналістичних видів досліджень, судовий експерт четвертого кваліфікаційного класу, який має вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень «магістр», кваліфікацію судового експерта за спеціальністю 1.1 «Дослідження почерку і підписів», стаж експертної роботи з 2017 року, свідоцтво від 29 листопада 2022 року, № 469-22/Д, видане ЦЕКК МЮ України, дійсне до 29 листопада 2025 року) було проведено судову почеркознавчу експертизу. У висновку експерта № 23671/23-32 від 12 жовтня 2023 року за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи у цивільній справі № 757/30720/22-ц було зазначено: «Підписи від імені [PERSON] у графах «Від імені Власника свідоцтва:» у двох примірниках договору про передання виключних майнових прав на знак для товарів і послуг за свідоцтвом України № [NUMBER] від 11.04.2022, який укладений між [PERSON] та [PERSON] ,- виконані не [PERSON] , а іншою особою». Судом також було оцінено й інші докази, копію свідоцтва про смерть [PERSON] серія [NUMBER] від 12 квітня 2022 року, копію довідки нотаріуса № 73/02-14 від 26 вересня 2022 року, копію договору про передання виключних майнових прав на знак для товарів і послуг за свідоцтвом України № [NUMBER] від 11 квітня 2022 року, копію заяви патентного повіреного [PERSON] від 01 червня 2022 року, копію документу про сплату збору, копія довіреності від 11 квітня 2022 року від імені [PERSON] ; копію довіреності від 11 квітня 2022 року від імені [PERSON] , копію листа Укрпатент №Вих-6286/2022 від 14 липня 2022 року, копію клопотання про призупинення діловодства щодо реєстрації договору про передачу прав власності на промисловий знак від 09 серпня 2022 року, копію трудової книжки [PERSON] , копію довідки № 1 від 31 травня 2022 року, копію паспорту і коду [PERSON] . Згідно з ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. До об`єктів права інтелектуальної власності, відповідно до ч. 1 ст. 420 ЦК України, зокрема, належать торговельні марки (знаки для товарів і послуг). Згідно із ч. 1 ст. 492 ЦК України торговельною маркою може бути будь-яке позначення або будь-яка комбінація позначень, які придатні для вирізнення товарів (послуг), що виробляються (надаються) однією особою, від товарів (послуг), що виробляються (надаються) іншими особами. Такими позначеннями можуть бути, зокрема, слова, літери, цифри, зображувальні елементи, комбінації кольорів. Згідно ч. 1 ст. 494 ЦК України набуття права інтелектуальної власності на торговельну марку засвідчується свідоцтвом. Умови та порядок видачі свідоцтва встановлюються законом. За змістом ст. 495 ЦК України, майновими правами інтелектуальної власності на торговельну марку є: 1) право на використання торговельної марки; 2) виключне право дозволяти використання торговельної марки; 3) виключне право перешкоджати неправомірному використанню торговельної марки, в тому числі забороняти таке використання; 4) інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом. Майнові права інтелектуальної власності на торговельну марку належать володільцю відповідного свідоцтва, володільцю міжнародної реєстрації, особі, торговельну марку якої визнано в установленому законом порядку добре відомою, якщо інше не встановлено договором. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Згідно з частинами першою та другою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до частин першої-п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно із частиною другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача. Недійсність договору як приватно-правова категорія покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто, правовим результатом недійсності договору по своїй суті «нівелювання» правового результату, породженого таким договором (тобто, вважається, що не відбулося переходу/набуття прав взагалі) (Постанова ВС від 01 грудня 2021 року у справі № 569/16702/19). Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. (Постанова ВС від 03.02.2021 у справі N 760/18109/16-ц). У постанові від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18) Верховний Суд вказав, що підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами. У даній справі судом встановлено, що на підставі договору про передання виключних майнових прав на знак для товарів і послуг за свідоцтвом України № [NUMBER] від 11 квітня 2022 року було здійснено публікацію в бюлетені «Промислова вартість» № 27 та внесено до Державного реєстру свідоцтв України на знаки товарів і послуг відомості про передачу виключних майнових прав інтелектуальної власності на торговельну марку «[INFO]» по свідоцтву України № [NUMBER] (заявка № т200603554 від 14 березня 2006 року). Відповідно до висновку експерта Київського науково-дослідному інституту судових експертиз № 23671/23-32 від 12 жовтня 2023 року за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи у цивільній справі № 757/30720/22-ц встановлено, що підпис від імені [PERSON] в двох примірниках договору про передання виключних майнових прав на знак для товарів і послуг за свідоцтвом України № [NUMBER] від 11 квітня 2022 року, який укладений між [PERSON] та [PERSON] , - виконані не [PERSON] , а іншою особою. Враховуючи те, що [PERSON] не вчиняв дій, спрямованих на укладення оспорюваного договору з [PERSON] , це свідчить про наявність дефекту волі при укладенні оспорюваного договору про передання виключних майнових прав на знак для товарів і послуг за свідоцтвом України № [NUMBER] від 11 квітня 2022 року та відповідно до статей 203, 215 ЦК України є підставою для визнання договору недійсними. Згідно ч. 2 ст. 1114 ЦК України факт передання виключних майнових прав інтелектуальної власності, які відповідно до цього Кодексу або іншого закону є чинними після їх державної реєстрації, підлягає державній реєстрації. Відповідно до абзацу 2 статті 1 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», національний орган інтелектуальної власності (далі - НОІВ) - державна організація, що входить до державної системи правової охорони інтелектуальної власності, визначена на національному рівні Кабінетом Міністрів України як така, що здійснює повноваження у сфері інтелектуальної власності, визначені цим Законом, іншими законами у сфері інтелектуальної власності, актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері інтелектуальної власності, та статутом, і має право представляти Україну в міжнародних та регіональних організаціях. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» до владних повноважень, делегованих НОІВ, належить: приймання заявок, проведення їх експертизи, прийняття рішень щодо них; видача свідоцтв на торговельні марки, здійснення державної реєстрації торговельних марок; опублікування офіційних відомостей про торговельні марки та подані заявки на торговельні марки у Бюлетені, ведення Реєстру та Бази даних заявок, внесення до Реєстру відомостей, надання витягів та виписок в електронній та (або) паперовій формі, тощо. За змістом п. 1 ст. 13 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» одночасно з публікацією відомостей про видачу свідоцтва НОІВ здійснює державну реєстрацію торговельної марки, для чого вносить до Реєстру відповідні відомості. Порядок ведення Реєстру і склад відомостей, що містяться в Реєстрі, визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері інтелектуальної власності. Відповідно до ч. 1, 3, 5 ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. 08 листопада 2022 року Державне підприємство «Український інститут інтелектуальної власності» (Укрпатент) припинило всі дії, пов`язані з виконанням функцій НОІВ відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2022 року № 943-р «Деякі питання Національного органу інтелектуальної власності», визначено, що державна організація «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» виконує функції Національного органу інтелектуальної власності. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими та електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків. За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно з ч. 10 ст. 84 ЦПК України, у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. Враховуючи те, що оспорюваний договір про передання виключних майнових прав на знак для товарів і послуг за свідоцтвом України № [NUMBER] від 11 квітня 2022 року є недійсним на підставі статей 203, 215 ЦК України, суд визнає обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, позовну вимогу до відповідача Державної організації «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» (правонаступник ДП «Український інститут інтелектуальної власності») про визнання незаконним та скасування рішення № 30280 від 06 липня 2022 року та зобов`язання вчинити дії: внести зміни до Державного реєстру свідоцтв України на торговельні марки: (1) виключити відомості про [PERSON] як власника торговельної марки на підставі свідоцтва України на торговельну марку № [NUMBER] (заявка № m200603554 від 14 березня 2006 року) з Державного реєстру свідоцтв України на торговельні марки та опублікувати відомості про це у офіційному бюлетені «Промислова власність»; (2) поновити відомості (внести зміни) про [PERSON] як власника торговельної марки на підставі свідоцтва України на торговельну марку № [NUMBER] (заявка № m200603554 від 14 березня 2006 року) до Державного реєстру свідоцтв України на торговельні марки та здійснити публікацію про це в офіційному електронному бюлетені «Промислова власність». Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 103 ЦПК України, суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов`язаний мотивувати таке відхилення або зміну. Матеріали, необхідні для проведення експертизи, експерту надає суд, якщо експертиза призначена судом, або учасник справи, якщо експертиза проводиться за його замовленням. При призначенні експертизи суд з урахуванням думки учасників справи визначає, які саме матеріали необхідні для проведення експертизи. Суд може також заслухати призначених судом експертів з цього питання. Копії матеріалів, що надаються експерту, можуть залишатися у матеріалах справи (ч. 1 ст. 107 ЦПК України). Ухвалою від 14 серпня 2023 року в розпорядження експертів Київського науково-дослідному інституту судових експертиз (03680 м. Київ, вул. Смоленська 6) було надано матеріали цивільної справи № 757/30720/22-ц, матеріали за свідоцтвом України на торгівельну марку № [NUMBER] (заява № m200603554 від 14 березня 2006 року) та оригінали документів, що містять вільні зразки почерку та підпису [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ), який помер [INFO] , а саме: договір поставки автомобіля 0752601560 від 30 червня 2017 року; листи зі зразками вільного почерку [PERSON] ; доручення [PERSON] від 27 лютого 2019 року; довіреність від 20 січня 2018 року, посвідчена приватним нотаріусом Світловодського міського нотаріального округу Кіровоградської області Васильченком В.М., зареєстрована в реєстрі за № 29; довіреність від 25 травня 2020 року, посвідчена Приватним нотаріусом Світловодського міського нотаріального округу Кіровоградської області Васильченком В.М., зареєстрована в реєстрі за № 365; оригінал договору про передання виключних майнових прав на знак для товарів і послуг за свідоцтвом України № [NUMBER] від 11 квітня 2022 року, який наданий відповідачем Державною організацією «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» (об`єкт дослідження); оригінал договору про передання виключних майнових прав на знак для товарів і послуг за свідоцтвом України № [NUMBER] від 11 квітня 2022 року, який наданий представником відповідача [PERSON] - адвокатом Суликом Романом Андрійовичем (об`єкт дослідження). У висновку експерта № 23671/23-32 від 12 жовтня 2023 року зазначено, що підпис на примірниках оспорюваного договору виконано не [PERSON] , а іншою особою. [PERSON] не погодився із зазначеним висновком та подав клопотання про призначення повторної судово-почеркознавчої експертизи, у задоволенні якого судом відмовлено з огляду на наступні обставини. В ухвалі про призначення додаткової експертизи суду необхідно зазначати, які висновки експерта суд вважає неповними чи неясними або які обставини зумовили необхідність розширення експертного дослідження. Повторна експертиза призначається, коли є сумніви у правильності висновку експерта, пов`язані з його недостатньою обґрунтованістю чи з тим, що він суперечить іншим матеріалам справи, а також за наявності істотного порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи. Висновок визнається неповним, коли експерт не дав вичерпних відповідей на порушені перед ним питання, у зв`язку з чим суд має обговорити питання про призначення додаткової або повторної експертизи залежно від обставин справи. Відповідно до частини другої статті 113 ЦПК України, якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам). Таким чином, процесуальним законом передбачено дві підстави для призначення судом повторної експертизи, а саме: у випадку, якщо висновок експерта суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності. Такої позиції дійшов Верховний Суд у постанові від 08 травня 2023 року у справі № 755/17829/18 (провадження № 61-2938 св 23). Згідно п. 1.2.11 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, згідно з процесуальним законодавством України експертами виконуються первинні, додаткові, повторні, комісійні та комплексні експертизи. Повторною є експертиза, під час проведення якої досліджуються ті самі об`єкти і вирішуються ті самі питання, що й при проведенні первинної (попередніх) експертизи (експертиз). Повторна експертиза проводиться у випадку, якщо висновок первинної експертизи визнано необґрунтованим чи таким, що суперечить іншим матеріалам справи або інакше викликає сумніви в його правильності. В пункті 11 Постанови Пленуму Верховного суду України № 8 від 30 травня 1997 року «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» також роз`яснено, що повторна експертиза призначається, коли є сумніви у правильності висновку експерта, пов`язані з його недостатньою обґрунтованістю чи з тим, що він суперечить іншим матеріалам справи, а також за наявності істотного порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи. Між тим у своєму клопотанні представник відповідача [PERSON] просив суд направити на експертизу додаткові інші документи, ніж ті, що були надані на першу експертизу та заявив клопотання про витребування додаткових документів, у тому числі додаток № 4 без номеру та дати, лист № 5871 від 19 червня 2019 року, лист № 124 від 22 жовтня 2019 року, сертифікат про походження товару № BY63510F від 16 березня 2016, сертифікат про походження товару № BY63510F 118 від 16 березня 2016 року, міжнародна товарно-транспортна накладна від 24 квітня 2017 року, міжнародна товарно-транспортна накладна від 17 липня 2017 року, сертифікат про походження товару № RU53510F від 29 вересня 2015 року, видаткова накладна № 675 від 15 листопада 2021 року, видатковий касовий ордер від 11 травня 2016 року, довіреність № 63 від 22 серпня 2018 року, контракт № 20/15 від 22 липня 2015 року та специфікація № 1 до контракту, контракт № 26/15 від 01 серпня 2015 року та специфікація № 1 до контракту, лист № 20 від 18 січня 2011 року (з виправленнями), наказ ; 45-в від 16 липня 2018 року, акт здачі-прийняття робіт № НП-003239944 від 20 січня 2020 року, а також невстановлені зразки копій перекреслених видаткових накладних РН-000076 від 23 травня 2012 року, РН-00273 від 20 грудня 2011 року, РН-000034 від 24 лютого 2012 року. Відтак, клопотання про направлення справи на повторну судову експертизу подано з порушенням вимог діючого законодавства тому не підлягає задоволенню. При цьому висновок посмертної судової почеркознавчої експертизи повністю узгоджуються з іншими зібраними у справі доказами, у той же час експертиза є посмертною, тобто отримання від [PERSON] вільних та/або експериментальних зразків буквеного письма є неможливим, [PERSON] не доведено що висновок експерта № 23671/23-32 від 12 жовтня 2023 року за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи у цивільній справі № 757/30720/22-ц суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання представника [PERSON] - адвоката Сулика Р.А., про призначення повторної експертизи. Суд зазначає, що належність доказів - це спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами у процесі встановлення об`єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом. Розуміння допустимості доказів досягається крізь призму прав, що охороняються законом: допустимим є доказ, отриманий без порушення закону. Тому одержання доказів з дотриманням порядку, встановленого законом, слід розуміти як відсутність при одержанні доказів порушення норм матеріального права та норм процесуального права, як одночасне дотримання передбачених законом особистих немайнових і майнових прав та процесуальної форми. Судова експертиза у цій справі проведена атестованим судовим експертом, яка має відповідну освіту, необхідну для проведення такої експертизи, при цьому висновок експертизи відповідає вимогам чинного законодавства, не містить недоліків, які б породжували сумніви у правильності та обґрунтованості зроблених висновків, узгоджуються з іншими доказами, які надані у цій справі. Аналогічних висновків за аналогічних обставин справи дійшов Верховний Суд у постанові від 29 грудня 2022 року у справі № 686/15304/19-ц (провадження № 61-11528 св 22). ЄСПЛ вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Згідно ч. ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру позовних вимог. Інші судові витрати пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позову - на позивача. Частиною 3 ст. 141 ЦПК України встановлено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує у тому числі чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо. Таким чином, оскільки судом задоволено позов у повному обсязі з відповідача [PERSON] на користь позивачів підлягає стягненню сума витрат у розмірі 15 661 грн. 38 коп., з яких 2 977 грн. 20 коп - сума судового збору, 496 грн. 20 коп. - сума судового збору забезпечення позову, 12 187,98 - витрати на проведення посмертної судової почеркознавчої експертизи. Крім того, представником позивачів було заявлено у позові про стягнення витрат на правничу допомогу. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якої надано Конституційним Судом України у рішеннях № 13-рп/2000 від 16.11.2000 р., № 23-рп/2009 від 30.09.2009 р., зокрема, у рішенні № 23-рп/2009 від 30.09.2009 р. зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Згідно статті першої Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Згідно статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно частин першої, третьої статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Відповідно до частин першої-п`ятої ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Отже при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Згідно ч. 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Так, представництво позивачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] здійснювалось адвокатами адвокатського об`єднання «СДМ ПАРТНЕРИ» Дзісом Сергієм Анатолійовичем та [PERSON] відповідно до договору 27 жовтня 2023 року. В акті надання послуг № 2 від 16 лютого 2023 року було визначено вартість послуг (гонорару) за правничу допомогу 46 220,40 грн. з ПДВ. Також представником позивачів долучено розрахунок суми витрат за надану правничу допомогу, копію рахунку на оплату № 2/2023 від 15 лютого 2023 року, копію платіжної інструкції № @2PL815456 від 20 лютого 2023 року, копію квитанції до платіжної інструкції 0.0.2865990622.1 від 20 лютого 2023 року про оплату [PERSON] на рахунок адвокатського об`єднання «СДМ ПАРТНЕРИ» витрат на правничу допомогу у розмірі 46 220,40 грн. Згідно частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. З огляду на викладене вище, позивач та адвокат визначили в договорі розмір гонорару за представництво інтересів позивача в суді, які позивач має сплатити у зв`язку з розглядом справи, означені витрати пов`язані з розглядом справи. В той же час, з урахуванням складності справи, суд вважає що заявлений розмір витрат на правничу допомогу адвоката в суді при вирішенні даного спору є завищеним та неспівмірним з обсягом наданих послуг адвоката. На думку суду, розмір таких витрат має бути зменшено та відшкодовано у сумі 10 000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved