Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-18 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 01.08.2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2205783. 05.05.2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 05052023, у відповідності до якого ТОВ «Лінеура Україна» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Лінеура Україна» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Згідно п.1.2. договору факторингу, сторони погодили, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі Реєстру боржників згідно Додатку № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі Реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу № 05052023 від 05.05.2023 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 15 440 грн., яка складається з заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 5 000 грн., заборгованості за відсотками 10 440 грн. На підставі наведеного, просить суд, стягнути з відповідача в користь позивача заборгованість в розмірі 15 440 грн., згідно кредитного договору № 2205783 від 01.08.2021 року. Крім того, зазначає, що 12.10.2021 року, між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 134798517. 28.11.2018 року між ТОВ ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 134798517 від 12.10.2021 року, що підтверджується, також, витягом з реєстру прав вимоги № 168 від 11.01.2022 року. 31.12.2020 року Додатковою угодою № 26 до Договору факторингу № 28/1118-01 сторони дійшли згоди викласти текст Договору у новій редакції. 20.10.2022 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № 20102022, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 134798517 від 12.10.2021 року, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги № 2 від 06.03.2023 року. Відповідно до Реєстру боржників від 06.03.2023 року до договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022 року, до позивача перейшло право грошової вимоги в сумі 19 754 грн. 36 коп., з яких 4\~499,50 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 15\~254,86 грн. сума заборгованості за відсотками. На підставі наведеного, просить суд, стягнути з відповідача в користь позивача заборгованість в розмірі 19 754 грн. 36 коп., згідно кредитного договору № 134798517 від 12.10.2021 року та понесені судові витрати по справі. Ухвалою суду від 12 грудня 2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача до судового засідання подав суду заяву про слухання справи у його відсутності, просить суд позов задовольнити. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про день, час та місце розгляду справи. Відзиву та будь-яких заяв, клопотань про розгляд справи без його участі на адресу суду не надходило. Суд вважає за можливе слухати справу у відсутності сторін по наявним матеріалам справи. За погодженням позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Між сторонами виникли правовідносини, що регулюються ст.ст. 526, 527, 530, 611, 651, 1048, 1050, 1054 ЦК України. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 01.08.2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2205783 на суму 5 000 грн. строком на 30 (тридцять) днів та процентною ставкою 1,90 % від суми кредиту на добу (а.с. 8-13). У відповідності до п. 1.1. Кредитного договору, укладення кредитного договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується Клієнту через веб-сайт або мобільний додаток. Згідно п.п. 9.8 Кредитного договору, договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом Клієнта, що відтворений шляхом використання Клієнтом електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який формується для кожного разу використання та направляється Клієнту на номер мобільного телефону, повідомлений останнім Товариству в ІТС Товариства. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчить розділ 11 кредитного договору, адреса, реквізити та підпис сторін. Із матеріалів справи вбачається, що 31.08.2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено Додатковий договір до кредитного договору № 2205783 від 31.08.2021 року, відповідно до якого, строк користування кредитом за Договором № 2205783 продовжується на 30 днів (а.с.18-21). Додатковим договором від 05.10.2021 року, строк користування кредитом за договором № 2205783 було продовжено на 96 днів (а.с. 22-25). Додатковим договором від 05.11.2021 року, строк користування кредитом за договором № 2205783 було продовжено ще на 30 днів (а.с. 26-29). 05.05.2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 05052023, у відповідності до якого ТОВ «Лінеура Україна» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Лінеура Україна» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників (а.с. 30-32). Згідно п.1.2. договору факторингу, сторони погодили, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі Реєстру боржників згідно Додатку № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі Реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. Із матеріалів справи вбачається, що 05.05.2023 року ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» підписали Акт прийому передачі Реєстру Боржників за договором факторингу № 05052023 від 05.05.2023 року (а.с. 33). Відповідно до витягу з Реєстру Боржників від 05.05.2023 року до Договору факторингу № 05052023 від 05.05.2023 року, ТОВ «ФК ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 15 440 грн., з яких: 5000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 10440 грн. сума заборгованості за відсотками (а.с. 34). У порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, та у зв`язку із цим у нього утворилась заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» у розмірі 15 440 грн., з яких: 5000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 10440 грн. сума заборгованості за відсотками (а.с. 35). Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Непогашення відповідачем заборгованості перед банком за кредитним договором свідчить про порушення ним його умов, а також вимог ст. 525 ЦК України, які встановлюють неприпустимість односторонньої відмови від виконання зобов`язань. Стаття 1050 ЦК України встановлює, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. На момент звернення позивача в суд та розгляду справи по суті, відповідач, в порушення вимог ст.1054 Цивільного кодексу України, грошові кошти за кредитним договором не повернув. Отже, [PERSON] істотно порушив умови кредитного договору, ст. 526, 527, 530, 1048, 1050, 1054 ЦК України, не повернув суму простроченого кредиту, в зв`язку з чим утворилась заборгованість, а тому позов в цій частині слід задовольнити. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути в користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № 2205783 від 01.08.2021 року в розмірі 15 440 грн., з яких: 5\~000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 10\~440 грн. сума заборгованості за відсотками. Щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № 134798517 від 12.10.2021 року, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що 12.10.2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 134798517. Згідно з ч. 1\~ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі\~ст. 514 цього Кодексу\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою\~статті 81 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач вказує, що 28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 134798517 від 12.10.2021 року. Проте, позивачем не надано суду примірник такого договору. Із матеріалів справи вбачається, що Додатковою угодою № 26 від 31.12.2020 року до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, укладеною цими сторонами, викладено у новій редакції, однак строк дії договору не визначений в даній угоді (а.с. 46-48). 12.10.2021 року, тобто після укладення зазначеного договору факторингу, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклало з [PERSON] кредитний договір № 134798517 на суму 4500 грн. строком на 30 днів, а саме до 11.12.2021 року (а.с. 42-45). 20.10.2022 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № 20102022, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 134798517 від 12.10.2021 року, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги № 2 від 06.03.2023 року (а.с.49-51). Відповідно до Реєстру боржників № 2 від 06.03.2023 року до договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022 року, до позивача перейшло право грошової вимоги в сумі 19\~754,36 коп., з яких 4\~499,50 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 19\~754,36 грн. сума заборгованості за відсотками (а.с. 51). Таким чином, судом встановлено, що кредитний договір між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем був укладений 12.10.2021 року, тобто після укладення 28 листопада 2018 року договору факторингу між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», за умовами якого, клієнт ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» передав фактору ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги. Крім того, вищезазначений договір факторингу не наданий позивачем суду, а тому факт передачі права вимоги ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс» не підтверджений належним чином. І лише 20.10.2022 року на підставі договору факторингу ТОВ «Таліон Плюс» передало ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги, зазначених у відповідних реєстрах прав вимоги. Отже, до позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» не перейшло право вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором № 134798517, оскільки кредитний договір був укладений 12.10.2021 року, а договір факторингу, за умовами якого фактору ТОВ «Таліон Плюс» було передано право вимоги за кредитними договорами, був укладений 28 листопада 2018 року, тобто до укладення кредитного договору. Виходячи з вищевказаного, суд приходить до висновку про безпідставність заявленої позивачем вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором № 134798517 від 12.10.2021 р. з [PERSON] , оскільки ТОВ «ФК «ЄАПБ» є неналежним позивачем, бо не довів своє право вимагати від [PERSON] сплати заборгованості за кредитним договором № 134798517, укладеним 12.10.2021 року між ним та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Зазначені висновки відповідають судовій практиці суду апеляційної інстанції, викладені у постанові Волинського апеляційного суду від 05.02.2024 року у справі № 161/14832/23 року. За таких обставин, вбачається, що вимоги позивача, на думку суду, не знайшли свого підтвердження, отже у задоволенні даної вимоги позивача слід відмовити. Відповідно до п. 3 ч.2 ст. 141 ЦПК України,\~понесені позивачем судові витрати, відповідно до задоволеної частини позовних вимог, у розмірі 1154,12 грн. підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: partial