Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», [PERSON] про відшкодування майнової шкоди, завданої унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та моральної шкоди. У своїй позовній заяві просив суд з урахування заяви про уточнення позовних вимог: 1) Стягнути з ПрАТ «Українська пожежно - страхова компанія» на користь [PERSON] в рахунок відшкодування вартості відновлювального ремонту легкового автомобіля «Alfa Romeo» р/н [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , з урахуванням його фізичного зносу станом на 20.07.2022 в розмірі 53 354, 49 грн (з урахуванням раніше виплаченої суми страхового відшкодування у розмірі 24 211 гривень 72 копійки, стягнути: 21 338 гривень 37 копійок основного боргу страхового відшкодування; 191 гривню 53 копійок інфляційних втрат; 4 611 гривень 63 копійки пені: всього 25 746 гривень 60 копійок. 2) Стягнути з ПрАТ «Українська пожежно - страхова компанія» на користь [PERSON] стягнути: грошові кошти в розмірі 8 000 гривень 00 копійок як компенсація за завдану моральну шкоду. 3) Стягнути з [PERSON] на користь позивача [PERSON] в рахунок відшкодування шкоди у зв?язку з пошкодженням легкового автомобіля «Alfa Romeo» р/н [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , з урахуванням виплаченого та нарахованого страхового відшкодування в розмірі 45 550 гривень 09 копійок та сплаченої франшизи в розмірі 1 300 гривень 00 копійок, стягнути: грошові кошти в розмірі 45 832 гривні 25 копійок. 4) Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] стягнути: грошові кошти у розмірі 4 000 гривень 00 копійок як компенсація за завдану моральну шкоду. 5) Стягнути з ПрАТ «Українська пожежно - страхова компанія» на користь [PERSON] стягнути: судові витрати, пов?язані з проведенням робіт з визначення розміру збитків нанесених власнику пошкодженого транспортного засобу - легкового автомобіля «Alfa Romeo» р/н [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , у розмірі 3 700 гривень 00 копійок. 6) Стягнути з ПрАТ «Українська пожежно - страхова компанія» та [PERSON] на користь [PERSON] солідарно стягнути: судові витрати пов?язані зі сплатою судового збору у розмірі 1 073 гривні 60 копійок. 7) Стягнути з ПрАТ «Українська пожежно - страхова компанія» та [PERSON] на користь [PERSON] солідарно стягнути: судові витрати пов?язані з отриманням правової допомоги у розмірі 10 000 гривень 00 копійок. Позовні вимоги мотивує тим, що 21.01.2022 року, близько 19 год 10 хв, у м. Києві, по вул. Старовокзальній, 12, за участю [PERSON] , [INFO] , який керував легковим автомобілем «Ssang Yong» д.н.з [NUMBER] та [PERSON] , [INFO] , який керував легковим автомобілем «Alfa Romeo» д.н.з [NUMBER] , відбулося зіткнення вказаних транспортних засобів, що призвело до їх механічних ушкоджень. 25.05.2022 року постановою суду в адміністративні справі № 761/5612/22 встановлено, що водій [PERSON] порушив п. 10.3 Правил дорожнього руху, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Цього ж дня, провадження у справі стосовно [PERSON] закрито судом у зв?язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП. Після дорожньо-транспортної пригоди, він у встановлений строк повідомив про страховий випадок ПрАТ «Українська пожежно - страхова компанія», у якій була застрахована цивільна відповідальність володільця транспортного засобу «Ssang Yong» д.н.з [NUMBER] . 25.01.2023 року страховиком було складено страховий акт та сплачено страхове відшкодування на користь Позивача у розмірі 24 211, 72 грн.. 19.07.2022 року позивач уклав договір № 0555 - VV з суб?єктом оціночної діяльності фізичною особою-підприємцем [PERSON] про визначення вартості матеріального збитку транспортного засобу «Alfa Romeo» д.н.з [NUMBER] , яку провів оцінювач [PERSON] . Відповідно до звіту від 20.07.2022 №0555-VV, вартість відновлювального ремонту легкового автомобіля «Alfa Romeo» д.н.з [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , з врахуванням ПДВ 20% на запчастини та матеріали становить 107 618, 59 грн (сто сім тисяч шістсот вісімнадцять) 50 копійок. Вартість відновлювального ремонту з врахуванням його фізичного зносу станом на 20.07.2022 становить 53 354, 49 грн (п?ятдесят три тисячі триста п?ятдесят чотири) 49 копійок. Вартість матеріального збитку становить 53 354, 49 грн (п?ятдесят три тисячі триста п?ятдесят чотири) 49 копійок. Враховуючи розмір реально завданого збитку та обмеження у виплаті страхової суми, позивач звернувся до суду із відповідним позовом. Ухвалою Шевченківського районного суд м. Києва від 01 травня 2023 року справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. 23 червня 2023 року на адресу суду надійшла заява про надання додаткових документів та уточнення (зменшення) позовних вимог. 18 липня 2023 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від представника Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» з викладенням заперечень проти неї. 03 серпня 2023 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив. 04 серпня 2023 року на адресу суду надійшли заперечення на відповідь на відзив від представника Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія». 05 вересня 2023 року на адресу суду надійшла заява про уточнення позовних вимог. 22 вересня 2023 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від представника [PERSON] з викладенням заперечень проти позовної заяви. Ухвалою Шевченківського районного суд м. Києва від 28 листопада 2023 року було закрито підготовче провадження у справі. Позивач зі своїм представником в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник відповідачів у судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечували, просили відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору суд по суті встановив. За змістом ч.ч.1, 2, 3, 4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Дослідивши матеріали справи, судом було встановлено наступне. Судом встановлено, що між [PERSON] та ПрАТ «УПСК» укладено Договір обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс) № АР-9704729 зі строком дії 18.05.2021 року по 17.05.2022 року згідно з яким предметом страхування є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов?язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров?ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу «Ssang Yong Kyron» д.р.н. [NUMBER] . Полісом передбачено виплату страхового відшкодування за заподіяну майнову шкоду третій особі внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі до 130 000 гривень та сплату страхувальником франшизи в розмірі 1 300 грн. 21 січня 2022 року, близько 19 год 10 хв, у м. Києві, по вул. Старовокзальній, 12, за участю [PERSON] , [INFO] (далі - відповідач 2), який керував легковим автомобілем «Ssang Yong» д.н.з [NUMBER] та [PERSON] , [INFO] , (далі - позивач), який керував легковим автомобілем «Alfa Romeo» д.н.з [NUMBER] , відбулося зіткнення вказаних транспортних засобів, що призвело до їх механічних ушкоджень. 25 травня 2022 року постановою Шевченківського районного суду міста Києва в адміністративні справі № 761/5612/22 встановлено, що водій [PERSON] порушив п. 10.3 Правил дорожнього руху, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Цього ж дня, провадження у справі стосовно [PERSON] закрито судом у зв?язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП. Як повідомив позивач, після дорожньо-транспортної пригоди, він у встановлений строк повідомив про страховий випадок ПрАТ «Українська пожежно - страхова компанія» (далі - відповідач 1), у якій була застрахована цивільна відповідальність володільця транспортного засобу «Ssang Yong» д.н.з [NUMBER] . 25 січня 2022 року представником відповідача 1 у присутності позивача було проведено огляд транспортного засобу «Alfa Romeo» д.н.з [NUMBER] з метою визначення ступеню його ушкоджень для нарахування страхових виплат, про що складено Протокол. 25 січня 2023 року страховиком було складено страховий акт та сплачено страхове відшкодування на користь Позивача у розмірі 24 211, 72 грн., тобто виплата страхового відшкодування відбулась у строк визначений Законом. Факт сплати страхового відшкодування підтверджується копією платіжної інструкції від 25.01.2023 № 162221260. Оскільки виплата страхового відшкодування (за бажанням Позивача) було здійснено безпосередньо на його рахунок, при визначені суми страхового відшкодування не було врахувано ПДВ ( в порядку ст.36.2. Закону України № 1961-IV) Вбачається, що визначення вартості відновлювального ремонту визначалося на підставі ремонтної калькуляції в спеціалізованому програмному забезпеченні системі «Audatex» № 9704729_SG),відповідно до якої вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Alfa Romeo» д.р.н. [NUMBER] складає 48 588,42 грн. (без ПДВ). Відповідно при виплаті страхового відшкодування було вирахувано фізичний знос на запасні частини та франшизу передбачену договором страхування, у розмірі 1 300,00 грн. 34 970,00 ( вартість запчастин) - 65,99 % (фізичний знос) = 11 893,30 грн. (вартість запчастин з вирахуванням фізичного зносу) 11 893,30 грн. ( запчастини) + 349,70 грн. ( малоцінні деталі) + 4777,50 грн. (роботи) + 8491,22 грн ( матеріали) - 1300,00 грн. (франшиза) = 24 211,72 грн. 19 липня 2022 року позивач уклав договір № 0555 - VV з суб?єктом оціночної діяльності фізичною особою-підприємцем [PERSON] про визначення вартості матеріального збитку транспортного засобу «Alfa Romeo» д.н.з [NUMBER] , яку провів оцінювач [PERSON] 11 грудня 2022 року позивач письмово звернувся до відповідача 1 про виплату страхового відшкодування, до якого додав копію звіту № 0555-VV про оцінку вартості збитку, нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу від 20.07.2022, складеного оцінювачем [PERSON] . Відповідно до звіту від 20.07.2022 №0555-VV, вартість відновлювального ремонту легкового автомобіля «Alfa Romeo» д.н.з [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , з врахуванням ПДВ 20% на запчастини та матеріали становить 107 618, 59 грн (сто сім тисяч шістсот вісімнадцять) 50 копійок. Вартість відновлювального ремонту з врахуванням його фізичного зносу станом на 20.07.2022 становить 53 354, 49 грн (п?ятдесят три тисячі триста п?ятдесят чотири) 49 копійок. Вартість матеріального збитку становить 53 354, 49 грн (п?ятдесят три тисячі триста п?ятдесят чотири) 49 копійок. Позивач оплатив керівнику суб?єкта оціночної діяльності згідно платіжного доручення № 350332114 від 19.07.2022 вартість виконаних робіт, проведених спеціалістом з визначення розміру збитків нанесених власнику пошкодженого транспортного засобу у розмірі 3 700, 00 грн (три тисячі сімсот) 00 копійок. 24 січня 2023 року відповідач 1, у якого була застрахована цивільна відповідальність володільця транспортного засобу «Ssang Yong» д.н.з [NUMBER] , яким керував відповідач 1, перерахував позивачу 24 211, 72 грн (двадцять чотири тисячі двісті одинадцять)72 копійки страхових виплат. На письмове звернення позивача від 01.11.2022, відповідач 2 пояснив у своєму листі від 26.11.2022, що цивільно-правова відповідальність осіб, які керують транспортним засобом «Ssang Yong» д.н.з [NUMBER] , станом на 21.01.2022 була застрахована відповідачем 2 згідно Полісу ОСЦІВВНТЗ № АР/9704729, який діяв з 18.05.2021 по 17.05.2022. Зазначений Поліс передбачав страхове відшкодування страховиком у розмірі до 130 000 гривень, що значно перевищує нанесену шкоду. Щодо позовних вимог до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», суд дійшов наступних висновків. Правовідносини, що склались між сторонами регулюються нормами спеціального закону - Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-IV (надалі за текстом -Закон). Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП, відшкодування заподіяної шкоди. Згідно зі ст. 3 Закону, обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування». Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України). Згідно зі ст. 999 ЦК України, до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Суд зазначає, що з аналізу вказаних правових норм вбачається, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону). Також наведене знайшло своє відображення у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17). Відповідно до пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але с зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим замість завдавача шкоди в передбаченому Законом порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням. У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону). В своїй Постанові від 14.12.2021 в справі №147/66/17 Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом випадках - МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). Суд звертає увагу на те, що відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 28 Закону шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Відповідно до ст. 29 Закону, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. У постанові Верховного Суду від 11.03.2020 у справі № 754/5129/15-ц зроблено правовий висновок про те, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина друга статті 1192 ЦК України). Тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" - виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», оцінка майна проводиться у випадках, встановлених законодавством України, міжнародними угодами, на підставі договору, а також на вимогу однієї з сторін угоди та за згодою сторін. Проведення оцінки майна є обов`язковим у випадках: визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом. Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. Згідно до п. 34.2. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Суд зауважує, що положеннями пунктів 7.36-7.41 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 року № 142/5/2092 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 24.11.2003 року № 1074/8395 (далі - Методика) встановлено підстави та порядок розрахунку коефіцієнта фізичного зносу. Гак, відповідно до п. 7.38 Методики значення Ез (коефіцієнту фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТ3, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТ3. Як вбачається із матеріалів справи, транспортний засіб «Alfa Romeo» д.р.н. [NUMBER] 2010 року випуску, тому лише за показником строку його експлуатації на момент ДТП (більше 11 років) наявні підстави для обрахунку та застосування коефіцієнта фізичного зносу. Оскільки виплата страхового відшкодування (за бажанням Позивача) було здійснено безпосередньо на його рахунок, при визначені суми відшкодування не було врахувано ПДВ (в порядку ст.36.2. Закону України № 1961 - Відповідно до ст. 34.4. Закону України № 1961-IV) Визначення вартості відновлювального ремонту визначалося на підставі ремонтної калькуляції в спеціалізованому програмному забезпеченні системі «Audatex» № 9704729_SG),відповідно до якої вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Alfa Romeo» д.р.н. [NUMBER] складає 48 588,42 грн. (без ПДВ). Відповідно при виплаті страхового відшкодування було вирахувано фізичний знос на запасні частини та франшизу передбачену договором страхування, у розмірі 1 300,00 грн. 34 970,00 ( вартість запчастин) - 65,99 % (фізичний знос) = 11 893,30 грн. (вартість запчастин з вирахуванням фізичного зносу) 11 893,30 грн. ( запчастини) + 349,70 грн. ( малоцінні деталі) + 4777,50 грн. ( роботи) + 8491,22 грн ( матеріали) - 1300,00 грн. (франшиза) = 24 211,72 грн. При цьому сума ПДВ визначена у розмірі 9 717,68 грн. та може бути доплачена потерпілому у разі надання доказів проведення фактичного ремонту. В свою чергу, позивач просить стягнути зі страховика 87 106,87 грн. страхового відшкодування 5 000,00 грн. моральної шкоди (10000,00 грн. солідарно з відповідачів, тобто 5000,00 грн. з Відповідача 1) 1850 грн за проведення робіт з визначення розміру збитків ( 3700,00 грн. солідарно з відповідачі, отже зі страховика 1850,00 грн.) та судові витрати зі сплати судового збору та витрат на правничу допомогу. Вказану суму Позивач обґрунтовує Звітом № 0555-VV від 20.07.2022 року. Суд зазначає, що визначення матеріальної шкоди було проведено не на дату завдання шкоди, а на дату оцінки, при цьому між цими датами шість місяців різниці і вартість запчастин, матеріалів на момент завдання шкоди була зовсім іншою із загально відомих причин, а саме інфляції внаслідок агресії рф. Стосовно арифметичного розрахунку вимог позивача з врахування наданого Звіту вбачається, що величина вартості матеріальної шкоди (з врахуванням фізичного зносу) та з ПДВ на запчастини та матеріали складає 53 354,49 грн. Як зазначалося вище, страховик здійснює страхове відшкодування з врахуванням фізичного зносу на замінені запчастини та ПДВ (у разі виплати безпосередньо на рахунок потерпілого, що і відбулося у справі, що розглядається). Тобто для визначення суми страхового відшкодування з врахуванням звіту Позивача, потрібно вирахувати фізичний знос та ПДВ на запчастини і матеріали і відповідно франшизу. Відповідно до текстової частини звіту вартість запчастин складає 77 520,14 грн, вартість матеріалів складає 15 765,95 грн. , вартість робіт 14 332,50 грн., тобто за доказами Позивача сума страхового відшкодування мала складати 45 550,83 грн Розрахунок: 77 520,14 - 70% (фізичний знос відповідно до звіту Позивача) - ПДВ = 19380,04 (запчастини з зносом та вирахуванням ПДВ) 15 765,95 - ПДВ = 13 138,29 грн. (матеріали з вирахуванням ПДВ) 19 380,04 + 13 138,29 + 14 332,50 - 1300 = 45 550,83 грн. При цьому Відповідач 1 сплатив на користь Позивача 24 211,72 грн, отже максимальна сума, яку може вимагати Позивач з Відповідача 1, навіть на підставі наданих ним доказів є 21 339,11 грн. (45 550,83 - 24 211,72 = 21 339,11). Відповідно до правового висновку ВС/КЦС від 21.02.2021 у справі № 760/19377/15: «Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов?язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (статті 36-37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов`язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за статтею 1194 ЦК України.» У своїй позовній заяві та під час судового засідання Позивачка зауважила, що результати проведеної експертизи за заявою ПрАТ «СК «Євроніс Україна» не був узгоджений зі останньою, у зв`язку з чим нею у заяві до ПрАТ «СК «Євроніс Україна» від 04.05.2023 року Вх № 2245/ДВ3 та заяві до Голови Правління ПрАТ «СК «Євроніс Україна»» від 31 березня 2023 року, було викладено прохання щодо залучення Звіту № 2-03/23 про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику КТ3, проте, вони були залишені без задоволення. З даного приводу суд звертає увагу на те, що у Відповідача відсутній обов`язок приймати до уваги наданий Позивачем висновок, оскільки Законом визначений вичерпний перелік випадків, коли потерпілий має право самостійно обирати експерта для визначення розміру збитку. Такий висновок випливає з того, що пунктом 2.1 Закону передбачено, що якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Вказана норма кореспондується із частиною 2 статті 999 ЦК України, якою встановлено, що до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Відтак, у спорах пов`язаних з відшкодуванням шкоди за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - ОСЦПВ) норми Закону про ОСЦПВ є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. У разі, якщо норми нормативних актів однакової юридичної сили містять різні моделі правового регулювання, перевагу при застосуванні слід надавати тій нормі, яка регулює вужче коло суспільних відносин, тобто є спеціальною. Загальніша норма не застосовується до тих ситуацій, в яких є ознаки, що відповідають більш спеціальній нормі. Саме такий підхід застосував Верховний Суд у постанові від 29.01.2019 у справі № 807/257/14. Крім того, про перевагу норм lex specialis над іншими загальними нормами зазначає у своїх рішеннях і Європейський суд з прав людини (п. 69 рішення у справі «Ніколова проти Болгарії» № 7888/03, п. 15 рішення у справі «Баранкевич проти Росії» № 10519/03 тощо): lex specialis derogat generali - спеціальний закон відміняє дію (для даної справи) загального закону; спеціальна норма має перевагу над загальною. Зокрема, згідно п. 34.3. ст. 34 Закону якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з?явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). В даному випадку з матеріалів справи слідує те, що Відповідачем у передбачений Законом строк було організовано огляд транспортного засобу, про що складено відповідний акт огляду та здійснено страхове відшкодування. Відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Разом з тим позивач не навів належні та допустимі докази, за яких суд має взяти до уваги Звіт Позивача, як обґрунтування розмірі завданого матеріального збитку, а не взяти до уваги Звіт, складений на замовлення Відпоівдача-1. Разом із тим, варто зазначити що відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У зв`язку із тим, що Страховик здійснив виплату страхового відшкодування (підтверджується Позивачем у позовній заяві) у Відповідача відсутні будь-які зобов`язання перед Позивачем, оскільки зобов`язання були виконані у повному обсязі та належним чином, а відтак суд доходить висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог в цій частині позову. Щодо позовних вимог до [PERSON] , суд дійшов наступних висновків. Як вже зазначалося судом, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону). Оскільки під час розгляду справи судом було встановлено, що сума страхового відшкодування за Полісом повністю покриває майнові втрати позивача, понесені внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також те, що Страховиком було здійснено виплату страхового відшкодування. отже, вимоги позивача до відповідача 2 є необґрунтованими. У зв`язку з вищевикладеним, суд доходить висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог в цій частині позову. Щодо позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, суд дійшов наступних висновків. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України). Відповідно до змісту ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, окрім іншого, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (див. пункт 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-1). Відповідно до статті 23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Потерпіла особа у разі настання страхового випадку набуває право на відшкодування моральної шкоди. Страхове відшкодування такої шкоди охоплює лише шкоду потерпілій фізичній особі, заподіяну у зв`язку з її каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (зокрема, смертю). У таких випадках розмір моральної шкоди, яку відшкодовує страховик винної особи, передбачений статтею 26-1 та пунктом 27.3 статті 27 Закону. Страхувальник, який спричинив настання страхового випадку, відшкодовує моральну шкоду заподіяну у зв`язку з каліцтвом або смертю потерпілого лише у разі, якщо її розмір перевищує ліміт відповідальності страховика, та у випадку, якщо потерпіла особа просить відшкодувати моральну шкоду з інших підстав, ніж передбачені статтею 23 Закону. У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 (зі змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При цьому, до істотних обставин, що підлягають з`ясуванню судом та доведенню сторонами у такому спорі, є наявність всіх сукупних елементів складу цивільного правопорушення; при цьому позивач зобов`язаний довести протиправність поведінки відповідача, розмір заподіяної шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. Крім цього, відповідно до статті 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). При цьому обов`язок щодо обґрунтованості та доведеності розміру збитків покладається на позивача. З огляду на вищевикладене, закон пов`язує виникнення права на компенсацію моральної шкоди з випадками порушення прав особи. Так позивачем не надано до матеріалів справи належних та допустимих доказів, які свідчили б про протиправність дій відповідача по відношенню до позивача, а також доказів на підтвердження наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та шкодою, на яку посилається позивач. В даному випадку Позивач не довів незаконність дій відповідачів, які спричинили моральну шкоду, причинно-наслідковий зв`язок між завданою позивачу шкодою та діями з боку відповідачів, які це спричинили. Крім того, позивачем не надано жодних доказів завдання йому моральної шкоди та не обґрунтовано її розмір, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Інші доводи сторін, які наведені у позові, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Згідно положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При цьому, відповідно до ч. 1-3, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, тому позовну заяву слід залишити без задоволення. Щодо розподілу судових витрат, суд дійшов наступних висновків. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захистити себе у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в задоволенні позовних вимог було відмовлено, понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню. На підставі викладеного, а також ст. ст. 22, 23, 1166, 1188, 1192, 1194 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»,

Outcome: dismissed