Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-13 00:00:00

11 грудня 2020 року позивач звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва із вказаною позовною заявою, у якій просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни від 18 липня 2013 року, зареєстрований в реєстрі за №1056, яким запропоновано за рахунок отриманих від реалізації житлового будинку та земельної ділянки, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , задовольнити вимоги стягувача - Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» про стягнення кредиту у розмірі 991521,28 гривню, суми процентів за користування кредитом у розмірі 852094,32 гривні, пені у розмірі 115929,03 гривень, штрафу у розмірі 99152,20 гривні, індексації у розмірі 69846,32 гривень та плати за вчинення виконавчого напису нотаріусом у розмірі 1700 гривень, а також стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою Аллою Михайлівною 18.07.2013 було вчинено виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за №1056, яким запропоновано за рахунок отриманих від реалізації житлового будинку та земельної ділянки, які розташовані за адресою: [ADDRESS] задовольнити вимоги Стягувача - Публічного Акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра»: сума кредиту у розмірі - 991521, 98 грн.; сума процентів за користування кредитом у розмірі - 852094, 32 грн.; сума пені у розмірі -115929,03 грн., сума штрафу у розмірі - 99152, 20 грн., сума індексації у розмірі - 69846, 32 грн., плата за вчинення виконавчого напису нотаріусом у розмірі - 1700, 00 грн. Загальна сума заборгованості складає 2 130243, 85 грн. Строк за який проводилось стягнення: 21.08.2008 по 14.01.2013, тобто 4 роки 4 місяці 24 дні. 13.08.2019 Вишгородським РВДВС ЦМУ МЮ (м. Київ) на підставі виконавчого напису було відкрито виконавче провадження [NUMBER]. Ознайомившись з матеріалами виконавчого провадження позивач вважає, що вищевказаний виконавчий напис вчинений з порушенням Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Виконавчий напис вчинений, зокрема, з пропуском визначених законом максимальних строків протягом яких можуть вчинятися, а тому є таким, що не підлягає виконанню. Так, позивач вказує, що до вчинення виконавчого напису, він не отримував від банку будь-якої письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, він не знав про існування виконавчого напису та виконавчого провадження відносно нього. Вважає, що приватний нотаріус не мав жодних підстав для вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки, попередньо не переконавшись та не отримавши від банку документів, які б підтвердили отримання позивачем вимоги про усунення порушень та зі спливом тридцяти денного строку з моменту отримання б позивачем такої вимоги, що свідчить про грубе порушення з боку приватного нотаріуса вимог передбачених частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку»; не перевірив безспірність заборгованості, враховуючи, що з дня виникнення права вимоги - 21.08.2008, минуло більше трьох років для вчинення виконавчого напису 18.07.2013, що є порушення статті 88 Закону України «Про нотаріат» та підпункту 3.1 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, а також не враховано строк позовної давності в один рік щодо стягнення неустойки (штрафу, пені), встановленого статтею 258 ЦК України. Також, позивач зазначає, що не набув право власності на земельну ділянку згідно вимог законодавства, що діяло на момент укладення договору іпотеки. Згідно Договору №GL3N415722 від 21.04.2020 про відступлення прав вимоги право вимоги за кредитний договором було відступлено банком на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія». Відповідно до ухвали Київського окружного адміністративного суду у справі № 320/7818/20 від 30.11.2020 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про заміну сторони виконавчого провадження задоволено та замінено стягувана у виконавчому провадженні [NUMBER] Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» на правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія». На підставі викладеного у позовній заяві, позивач звернувся до суду за захистом порушеного права. Одночасно з позовною заявою позивачем подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову та клопотання про витребування доказів. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 23 червня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та зобов`язано Вишгородський районний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) надати суду належним чином засвідчену копію виконавчого напису, що є предметом спору, та документів, що стали підставою для його вчинення. Іншою ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 23 червня 2021 року задоволено заяву позивача про забезпечення позову, зупинено стягнення за виконавчим провадженням [NUMBER], відкритим постановою державного виконавця Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Тимченко Катериною Іванівною від 13.08.2019 на підставі виконавчого напису №1056 вчиненого 18.07.2013 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою Аллою Михайлівною про стягнення з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» заборгованості у розмірі 2130243,85 гривень, з підстав та мотивів зазначених у вказаному судовому рішенні. 5 серпня 2021 року до суду від представника відповідача - директора Лукаша О.А. надійшов відзив на позовну заяву, у якому, заперечуючи проти позову, зазначив, що 21.08.2008 між позивачем та ВАТ КБ «Надра» було укладено Кредитний договір №342/П/05/2008-980 у відповідності до якого Позичальником отримані кредитні кошти 991521,98 грн. строком до 18 серпня 2028 року. В забезпечення виконання умов Кредитного договору між ПАТ КБ «НАДРА» та позивачем 21.08.2008 був укладений Іпотечний договір, у відповідності до умов якого сторонами визначено, що в іпотеку Банку передано земельну ділянку площею 0,2500га, розташовану на території [ADDRESS] , надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер:322188800:27:2080013 та житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] . 21.04.2020 між ПАТ КБ «НАДРА» та ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» укладено договір про відступлення прав вимоги №GL3N415722, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мирською Н.В. зареєстрований за реєстровим №615, згідно до якого право грошової вимоги до [PERSON] було відступлене ТОВ «ФК ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ», а також, ПАТ КБ НАДРА було відступлене право вимоги за договором іпотеки від 21.08.2008, за яким ТОВ «ФК «ДОВІРА ТАТАРАНТІЯ» набула прав іпотекодержателя відносно земельної ділянки та будинку за адресою: [ADDRESS] . 30.11.2020 Київським окружним адміністративним судом постановлено ухвалу, відповідно до якої змінено стягувана у виконавчому провадженні з ПАТ Комерційний Банк «Надра на ТОВ Фінансова компанія «Довіра та гарантія». Представник відповідача вказує, що договори, укладені з позивачем є чинними, укладено відповідно до чинного законодавства та додержання вимог до вчинення правочинів з усіма істотними умовами. ПАТ КБ «НАДРА» правонаступником, якого є ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», в зв`язку з невиконанням Позичальником умов кредитного договору №342/П/05/2008-980, скористався своїм правом та в рамках Іпотечного договору, з урахуванням пунктів 5.1, 3.3.2 Іпотечного договору, звернув стягнення на нерухоме майно шляхом вчинення виконавчого напису. Вчинення виконавчого напису є позасудовим врегулюванням відповідно до умов договору визначеними сторонами та виконавчий напис вчинено на оригіналі Іпотечного договору від 21.08.2008. На момент звернення Банку з заявою до приватного нотаріусу і на момент вчинення ним виконавчого напису [PERSON] мав безспірну заборгованість перед Банком, тобто заборгованість існувала саме в такому розмірі, як і зазначено у виконавчому написі. Вважає, що наявність заборгованості і не виконання умов основного зобов`язання надають право нотаріусу на вчинення напису й свідчать про безспірність вимог. Щодо строків, встановлених статтею 88 Закону «Про нотаріат», представник відповідача вказує, що вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувана на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. [PERSON] не звертався до банку щодо незгоди з розміром заборгованості. Вважає, що позивачем не надано доказів, які спростовували б безпідставність вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 12 серпня 2021 року здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін цивільної справи до розгляду справи в загальному позовному провадженні та призначено підготовче судове засідання на 11:30 30 вересня 2021 року, про що повідомлено учасників провадження. 3 вересня 2021 року, через систему «Електронний суд», до суду від представника позивача - адвоката Гончарука О.М. надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача зазначає про безпідставність, необґрунтованість тверджень представника відповідача, які не стосуються предмета спору та будь-яким чином не спростовують доводів про незаконність вчинення виконавчого напису нотаріусом. До відзиву додано докази, які належним чином не засвідчені, зокрема Кредитного договору, який у нього відсутній. Також зазначає, що вчинення виконавчого напису нотаріусом не є доказом безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, при цьому, при вчиненні виконавчого напису нотаріус не перевіряє безспірність заборгованості перед кредитором, а перевіряє лише наявність пакету документів згідно переліку та факт надіслання вимоги боржнику, що підтверджують безснірність. Представник позивача вказує, що до вчинення виконавчого напису, відповідач не отримував від банку будь-якої письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання та не знав про існування цього виконавчого напису та виконавчого провадження, а розрахунок заборгованості з урахуванням положень Переліку документів, не може вважатися доказом на підтвердження безспірності заборгованості боржника. Вважає, що за відсутності оригіналів документів на підтвердження укладання кредитного договору, в силу вимог частини першої статті 638 ЦК України, відсутні правові підстави вважати укладеним між сторонами кредитний договір (Постанова Верховного Суду від 13.05.2020 у справі № 219/1704/17). Представник позивача наполягає на витребуванні оригіналу кредитного договору, оскільки у позивача такі документи відсутні. Право на звернення банку з заявою про вчинення виконавчого напису у зв`язку із невиконанням зобов`язань за кредитним договором 342/П/05/2008-980 від 21.08.2008 виникло з 21.08.2008, а виконавчий напис вчинено 18.07.2013 - це означає, що виконавчий напис вчинено поза межами строку, встановленого законом. Щодо тверджень відповідача, що договір іпотеки укладений в рамках чинного законодавства, представник позивача вказує, що вказаний договір укладений з порушення норм Закону України «Про іпотеку», які діяли в день укладення договору, так як позивач не набув право власності на земельну ділянку, відповідно до законодавства, яке діяло в момент укладення договору іпотеки. Вказані твердження не відносяться до предмета позову. У судовому засіданні 30.09.2021, у зв`язку із наявністю сумнівів у представника позивача щодо долученої представником відповідача копії кредитного договору №342/П/05/2008-980 від 21 серпня 2008 року, задоволено клопотання представника позивача про витребування оригіналу вказаного кредитного договору, у зв`язку з чим оголошено перерву у підготовчому судовому засіданні до 13:30 2 листопада 2021 року. Так, ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 30 вересня 2021 року витребувано у Київського державного нотаріального архіву належним чином засвідчену копію виконавчого напису, що є предметом спору, та документів, що стали підставою для його вчинення 18.07.2013 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою Аллою Михайлівною; зобов`язано Київського державного нотаріального архіву протягом 5 (п`яти) днів з дня отримання цієї ухвали надати Шевченківському районному суду м. Києва. 10 листопада 2021 року, засобами поштового зв`язку, до суду від завідувача Київського державного нотаріального архіву Гуль Л.О. надійшов лист щодо виконання ухвали суду від 30 вересня 2021 року про витребування доказів, у якому зазначено, що відповідно до Протоколу №81 Засідання експертної комісії Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 20 листопада 2019 року, було погоджено Акт №1 про вилучення до знищення (документів), не внесених до Національного архівного фонду приватного нотаріального округу Кобелєвої А.М. Серед справ внесених в акт є 33 том «Копії виконавчих написів та документів, на підставі яких вони вчинені» за період з 21 лютого по 26 грудня 2013 року. Підстава: справа №03-02. 14 грудня 2021 року до суду від представника відповідача в особі директора Лукаша О.А. надійшла заява про застосування строків позовної давності у три роки, встановленого статтею 257 ЦК України, оскільки виконавчий напис вчинено 18 липня 2013 року та позивач не заявляє про поважність причин пропуску позовної давності для звернення до суду з позовом. 15 лютого 2023 року до суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення щодо заяви представника відповідача про застосування позовної давності, зазначивши, що позивач, звертаючись до суду з позовом вказував, що виявив факт неправомірності складання виконавчого напису тільки після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження [NUMBER] від 13.08.2019 відкрите Вишгородським РВДВС ЦМУ МЮ (м. Київ), а дізнався про існування вказаного виконавчого напису тільки після надсилання повісток та ухвалення Київським окружним адміністративним судом у справі №320/7818/20 від 30.11.2020 рішення про заміну сторони виконавчого провадження [NUMBER]. Саме з цього часу до позивача та його родичів постійно почали телефонувати та писати текстові повідомлення невідомі люди, які представлялися представниками відповідача. До цього моменту позивач нічого не знав про існування виконавчого напису, що є предметом оскарження, будь-яких вимог, повідомлень, листів чи будь-яких інших документів від первинного Стягувача - ПАТ КБ «Надра», нотаріуса, державного виконавця позивач не отримував, відтак позовна заява подана позивачем в межах строку позовної давності. Відповідачем не надано підтвердження направлення позивачу письмової вимоги про погашення заборгованості, факту отримання позивачем повідомлення з вимогою сплатити борг, що унеможливлює встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, зокрема для підтвердження заборгованості по кредитному договору. Стверджує, що вчинення виконавчого напису нотаріусом можливе лише на підставі нотаріально посвідченого договору, лише при наявності безспірності заборгованості перед стягувачем та з дотримання строків звернення. При цьому доказів безспірності заборгованості відповідачем не надано, а виконавчий напис вчинено поза межами строку встановленого законом. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 8 червня 2023 року цивільну справу за позовною заявою [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Вишгородський районний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального Міністерства юстиції (м.Київ), Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кобелєва Алла Михайлівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, передано до Вишгородського районного суду Київської області для розгляду за територіальною підсудністю. Матеріали цивільної справи надійшли до Вишгородського районного суду Київської області 3 серпня 2023 року та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану цивільну справу передано судді Лукач О.П. для розгляду. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 8 серпня 2023 року прийнято цивільну справу до свого провадження. Розгляд справи постановлено проводити у загальному позовному провадженні та призначено до розгляду у підготовче засідання на 28 вересня 2023 року об 11:00, про що повідомлено учасників провадження. У судові засідання, призначені у підготовчому провадженні на 28 вересня та 29 листопада 2023 року учасники провадженні не з`явилися, про день час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку. При цьому, конверти, надіслані приватному нотаріусу Кобелєвій А.М. з копією ухвали суду та судовими повістками про виклик, повернулися на адресу суду без вручення, а 15 листопада 2023 року до суду, через систему «Електронний суд», від представника позивача - адвоката Гончарука О.М. надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та його представника на підставі наявних у справі доказів та додаткові пояснення по справі. Враховуючи заяву представника позивача, тривалий час перебування справи в провадженні суду та, те, що відповідач, обізнаний з перебуванням у провадженні суду цієї справа, проте до суду його представник не з`являється, причин поважності неявки не повідомили, а також те, що суд вжив всіх заходів для забезпечення явки третіх осіб у судове засідання, ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 29 листопада 2023 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду на 14 лютого 2024 року об 11:00, про що учасників провадження повідомлено з урахуванням положень статті 14 ЦПК України за наявності у відповідача та Вишгородського РВДВС ЦМУ МЮ (м. Київ) електронних кабінетів, та обов`язок приватного нотаріуса Кобелєвої А.М. зареєструвати електронний кабінет. 19 січня 2024 року до суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення у яких, зокрема, зазначено про розгляд справи у відсутності сторони позивача на підставі наявних доказів. Так, у заяві від 15 листопада 2023 року та додаткових поясненнях від 19 січня 2024 року представник позивача звертає увагу суду, що на копії кредитного договору №342/П/05/2008-980 від 21.08.2008, що став підставою для вчинення виконавчого напису, у розділі 9 «Реквізити та підписи сторін», що знаходиться на останній сторонці Договору, відсутній підпис Позичальника [PERSON] , тобто договір є неукладеним, а іпотека є похідною від основного зобов`язання. У судове засідання, призначене на 14 лютого 2024 року, учасники провадження не з`явилися, про день час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, поважності причин неявки суду не повідомили. Вирішуючи питання про можливість розгляду справи у відсутності учасників провадження, суд враховує заяви представника позивача, відсутність причин поважності неявки представника відповідача та третіх осіб, а також положення статті 223 ЦПК України. Оскільки учасники провадження у судове засідання не з`явилися, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до статті 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із частиною першою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше, як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно вимог статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин у їх сукупності, судом встановлено, що 21.08.2008 між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та [PERSON] було укладено кредитний договір №342/П05/2008-980, згідно умов якого Банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти (кредит) у розмірі 991521,98 грн, в порядку та на умовах, визначених цим Договором за програмою Іпотечний конструктор, для проведення розрахунків по договору купівлі-продажу №б/н від 21.08.2008, що укладений між Позичальником з метою придбання у власність нерухоме майно домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відостки за користування Кредитом розраховуються Банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 20.29 % на рік. Шамісячна сума мінімально необхідного платежу складає 17228,24 грн. Банк надає Позичальнику Кредит строком до 18.08.2028. В якості забезпечення виконання Позичальником своїх зобов?язань щодо погашення Кредиту, сплати відсотків та інших платежів, передбачених цим Договором, можливих штрафних санкцій, Позичальник (майновий поручитель) укладає з Банком договір іпотеки Домоволодіння за адресою: [ADDRESS] (надалі по тексту «Іпотека») в день укладення цього договору. Умови передачі майна в іпотеку, звернення стягнення на майно, що обтяжене іпотекою, викладені у договорі іпотеки, що укладається між Банком і Позичальником (майновим поручителем) та посвідчується нотаріально. При непогашенні заборгованості Позичальника перед Банком у повному обсязі за рахунок майна, що обтяжене іпотекою. Банк звертає стягнення на майно Позичальника у відповідності з діючим законодавством України (том 1 а.с. 101-104, 147-150). Так, 21 серпня 2008 року між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] укладено договір іпотеки, за яким, з метою забезпечення належного виконання грошових зобов`язань за кредитним договором №342/П05/2008-980 від 21.08.2008, [PERSON] передав в іпотеку земельну ділянку, площею 0.2500 га, розташовану на території [ADDRESS] , надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер 3221888001:27:2080013, а також житловий будинок з надвірними будівлями під номером [ADDRESS] . Ha земельній ділянці розташований житловий будинок (брус), зазначений на плані літерою «А», загальною площею 34.10 кв.м., в тому числі житловою 19.40 кв.м., сарай під літерою «Б», огорожа - «№1», погріб під літерою «В» (том 1 а.с.17-20, 73-75, 105-108). Як зазначено у вказаному Договорі іпотеки, у відповідності до статті 18 Закону України «Про іпотеку» та у зв`язку з тим, що іпотекою забезпечується повернення кредиту наданого Іпотекодержателем для придбання нерухомого майна, яке передається в іпотеку, цей договір іпотеки укладається одночасно з укладенням договору купівлі-продажу предмета іпотеки. Земельна ділянка площею 0,2500 га., стане власністю Іпотекодавця в майбутньому після отримання ним Державного акту на право власності на земельну ділянку, на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Київського нотаріального округу, зареєстрованого в Державному реєстри правочинів 21.08.2008, про що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І.С. надано відповідний витяг від 21.08.2008. Відповідно до пунктів 5.1-5.4 Договору іпотеки, Іпотекодержатель має право звернути стягнення на Предмет іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання Зобов`язання в цілому або в тій чи іншій його частини, а також у випадку порушення Іпотекодавцем будь-яких зобов`язань за цим Договором або будь-яких гарантій та запевнень, надання Іпотекодержателю за цим Договором. Іпотекодавець в будь-який час до реалізації Предмету іпотеки має право припинити звернення стягнення на нього виконанням Зобов`язання в повному обсязі. Звернення стягнення на Предмет іпотеки відбувається на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; домовленості сторін на передачу Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 закону України «Про іпотеку»; права Іпотекодержателя від свого мені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку». Іпотекодержатель має право на свій розсуд вибрати умови та порядок звернення стягнення на Предмет іпотеки в межах, передбачених пунктом 5.3 цього Договору. 18 липня 2013 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кобелєва А.М. вчинила виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №1056, про звернення стягнення на житловий будинок та земельну ділянку площею 0,25 га, надану для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , в рахунок погашення боргу за кредитним договором №342/П05/2008-980 від 21.08.2008, укладеним між [PERSON] та ПАТ «КБ «НАДРА» та витрат на вчинення виконавчого напису у загальному розмірі 2130243,85 гривень. (том 1 а.с.21-22, 62). Так, як вбачається з тексту виконавчого напису, строк за який проводиться стягнення заборгованості за кредитним договором №342/П05/2008-980 шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - з 21.08.2008 по 14.01.2013. 13 серпня 2019 року постановою державного виконавця Вишгородського РВДВС ГТУЮ у Київській області Тимчеенко К.І. відкрито виконавче провадження ВП [NUMBER] з примусового виконання виконавчого напису №1056, виданого 18.07.2013 приватним нотаріусом Кобелєвою А.М. (том 1 а.с. 23-24). Згідно відповіді КП «Вишгородське БТІ» від 19.09.2019, наданої на запит державного виконавця, станом на 31.12.2012 право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] не зареєстровано, а згідно відповіді та Держгеокадастру ГУД у Київській області від 25.09.2019 року - за наявною в Головному управлінні інформацією відповідно до даних НКС відомостей щодо реєстрації земельних ділянок в межах Київської області за [PERSON] відсутні (том 1 а.с. 25, 26, 72, 76). При цьому, згідно відомостей з державного реєстру щодо земельної ділянки кадастровий номер 3221888001:27:2080013, за адресою: [ADDRESS] , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських споруд (присадибна ділянка), площею 0,2500 га., а також згідно Ініормації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.08.2019 житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 34,1 кв.м., на праві власності належать [PERSON] (том 1 а.с. 27,28, 70, 71). 21 квітня 2020 року між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» укладено договір про відступлення прав вимоги №GL3N415722, за яким ПАТ КБ «Надра» відступив ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» права вимоги до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів та/або фізичних осіб та/або фізичних осіб-підприємців та/або юридичних осіб, зазначених у Додатку №1 до цього договору (том 1 а.с.46-47, 64-66). Так, до позовної заяви долучено копію ухвали Київського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року у справі №320/7818/20, на зміст якої позивач посилається, звертаючись до суду та вказуючи, що саме під час розгляду вказаної справи, отримавши судову повістку до суду, він дізнався про наявність щодо нього виконавчого провадження та виконавчого напису, який нині оскаржує. Відповідно до частини п`ятої статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» судді мають право на повний доступ до усіх інформаційних ресурсів Реєстру, в тому числі до інформації, визначеної статтею 7 цього Закону. Законом передбачено, що суд який розглядає справу, може самостійно при здійсненні судочинства використовувати текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру. Оскільки долучена до позовної заяви копія вказаної ухвали суду знеособлена, з урахуванням зазначеного вище, під час ухвалення судом рішення у цій справі, судом досліджено зміст ухвали Київського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року у справі №320/7818/20, опублікованої у Єдиному державному реєстрі судових рішень, та встановлено таке. Вказаною ухвалою суду задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про заміну сторони виконавчого провадження. Замінено стягувача у виконавчому провадженні [NUMBER] - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» на правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія». Як встановлено Київським окружним адміністративним судом, всі права та обов`язки за кредитним договором №342/П/05/2008-980 від 21.08.2008 та Іпотечним договором від 21.08.2008, посвідченим нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І.С., та зареєстрованим в реєстрі за №4842 перейшли від Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» і саме останній є новим правонаступником Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» за вказаними договорами. Обставини, встановлені судом під час розгляд у справи №320/7818/20 та зазначені у судовому рішенні, відповідно до статті 82 ЦПК України не доказуються при розгляді цієї справи. Так, оскаржуючи напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М. від 18 липня 2013 року №1056, стороною позивача зазначено про: вчинений його з пропуском, визначених законом максимальних строків протягом яких може вчинятися виконавчий напис; до вчинення виконавчого напису, позивач не отримував від банку будь-якої письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання і нотаріус, вчиняючи виконавчий напис, не перевірила та не переконалася, у наявності у позивача доказів, які б підтвердили отримання позивачем вимоги про усунення порушень та після цього сплив тридцяти денний строк; нотаріусом не перевірено безспірність суми заборгованості, в тому числі щодо строку стягнення неустойки (штрафу, пені), враховуючи, що з дня виникнення права вимоги - 21.08.2008, минуло більше трьох років для вчинення 18.07.2013 виконавчого напису, а також не перевірив власника нерухомого майна. Позивач вказує, що він не знав про існування виконавчого напису і виконавчого провадження відносно нього до 2020 року, коли отримав повістку до суду у справі №320/7818/20 щодо заміни сторони у виконавчому провадженні. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Вчинюючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (пункт 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»). Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: перший - підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; другий - вчинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. З урахуванням зазначеного та приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 листопада 2021 року у справі № 758/14854/20 (провадження № 61-15111св21). Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. У пункті 1-1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік) зазначено, що для одержання виконавчого напису за іпотечними договорами, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання, подаються: оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; довідка фінансової установи про ненадходження платежу. Аналіз підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку від 22.02.2012 № 296/5 дає підстави дійти висновку про те, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Вимога щодо скерування іпотекодержателем письмової вимоги іпотекодавцю кореспондується із положеннями Закону України «Про іпотеку». Відповідно до статті 33 Закону України «Про іпотеку» (в редакції закону на час вчинення виконавчого напису нотаріуса) у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору (стаття 35 цього Закону). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.06.2020 у справі №645/1979/15-ц вказала, що наведена норма спрямована на фактичне повідомлення іпотекодавця аби надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти зверненню стягнення на його майно. Тому повідомлення іпотекодавця слід вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної волі. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення. Вказане узгоджується також із висновками Великої Палати Верховного Суду у постановах від 23 січня 2019 року у справі № 306/1224/16-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 521/18393/16-ц, від 29 вересня 2020 року у справі № 757/13243/17. Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Так, підпунктом 3.1 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, зокрема якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Відповідно до п.п. 3.2, 3.5 п. 3 глави 16 Порядку безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172. Розділом «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» Переліку від 29.06.1999 № 1172 передбачено, що для одержання виконавчого напису на підставі нотаріально посвідчених угод, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення на заставлене майно, подаються: оригінал нотаріально-посвідченої угоди, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. На момент звернення заінтересованих осіб до нотаріуса з метою ініціювання вчинення нотаріальної дії відсутність спору про право цивільне є обов`язковою умовою, а наявність спору у свою чергу унеможливлює вчинення нотаріальної дії і є перешкодою, яка утворює підстави для відкладення і зупинення нотаріального провадження (стаття 42 Закону України «Про нотаріат»). Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14 557цс19). Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які, згідно із відповідним Переліком, є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Звертаючись до суду, позивач зокрема вказав, що не отримував від банку письмової вимоги про усунення порушень виконання зобов`язань за кредитним договором. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 30 вересня 2021 року витребувано у Київського державного нотаріального архіву належним чином засвідчену копію виконавчого напису, що є предметом спору, та документів, що стали підставою для його вчинення 18.07.2013 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М., проте суду надіслано відповідь, що ці документи знищено. Таким чином, у матеріалах справи відсутні докази надсилання банком позивачу будь-якої письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання та про початок процедури стягнення боргу за договором, її отримання та/або відмови від отримання, причини невручення. Відповідач, заперечуючи проти доводів позивача, у порядку статті 81 ЦПК України, не надав доказів надіслання [PERSON] засвідченої стягувачем копії письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, отже не довів ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх заперечень. Отже, відсутність доказів повідомлення позивача як боржника про початок процедури стягнення боргу за договором позики на підставі виконавчого напису нотаріуса свідчить про відсутність документа, за яким стягнення провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса та є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, оскільки неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між ним та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Оскільки умовами кредитного договору передбачені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Крім того, з наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, приймаючи до уваги той факт, що не встановлено судом факт отримання позивачем повідомлення вимоги про наявність такої заборгованості, яка була надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису. Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача. Крім цього, відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У постанові Великої Палати Верховного Суду зазначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису в контексті застосування положень статті 88 Закону України «Про нотаріат» безпосередньо пов`язаний із позовною давністю, встановленою ЦК України. Фактично законом визначено, що строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису є таким самим, що й позовна давність для звернення до суду. Таким чином, різниця у правовій природі цих строків не має значення у цьому контексті. Велика Палата Верховного суду дійшла висновку, що загальний строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису становить три роки незалежно від суб`єктного складу сторін правовідносин, а якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено іншу позовну давність, виконавчий напис видається у межах цього строку. Банк (Кредитор) з 2008 року знав про порушення умов Кредитного договору позичальником та відповідно саме з цього моменту у нього виникло право достроково стягнути заборгованість за Кредитним договором. З огляду на вищезазначене, беручи до уваги, що право на звернення банку з заявою про вчинення виконавчого напису у зв`язку із невиконанням зобов`язань за кредитним договором №342/П/05/2008-980 від 21.08.2008 виникло у 2008 році, а виконавчий напис вчинено у 2013 році, суд погоджується з твердженнями сторони позивача, що виконавчий напис вчинено поза межами строку давності, в тому числі щодо окремих щомісячних платежів, і таке може свідчити про спірність суми заборгованості, для погашення якої звернено стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса, та є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню згідно із статтею 88 Закону України «Про нотаріат»(висновок Великої Палати Верховного Суду, сформульований у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12). Отже, у суду є усі підстави дійти висновку, що при вчиненні виконавчого напису нотаріусом допущено порушення порядку його вчинення, не було перевірено безспірність наявної суми заборгованості, не повідомлено боржника щодо вчинення такого напису та надання можливості останньому висловити свої заперечення щодо заборгованості, а також виконавчий напис вчинено поза межами встановленого Законом строку. Крім того, вчиняючи виконавчий напис, приватний нотаріус не переконалася у належності на праві власності [PERSON] нерухомого майна, на яке запропоновано звернути стягнення. У матеріалах справи відсутні докази які б спростовували доводи позивача та заявлені ним позовні вимоги. За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, з урахуванням всього вищевказаного у сукупності, суд дійшов висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, а позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Щодо клопотання представника відповідача про застосування строку позовної давності як підставу для відмови у задоволенні позову, слід зазначити таке. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. Надаючи оцінку доводам відповідача щодо пропуску позивачем позовної давності, з урахуванням досліджених доказів, суд вважає їх безпідставними з огляду на відсутність у матеріалах справи беззаперечних доказів обізнаності позивача про вчинення нотаріусом оскаржуваного виконавчого напису від 18.07.2013 до 2020 року, як про те зазначав позивач, звертаючись до суду з позовом 10.12.2020. Вказуючи про пропуск позивачем позовної давності, відповідач навіть не зазначає, коли позивач міг довідатися про наявність оскаржуваного виконавчого напису та не надає про це докази. Отже, суд вважає, що строк позовної давності у цій справі розпочав свій відлік з 2020 року, беручи до уваги доводи позивача, оскільки матеріали справи не містять жодного доказу того, що його повідомляли раніше про вчинення виконавчого напису або відкритті виконавчого провадження, а тому не був пропущений останнім. Відповідно до вимог частини першої статті 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Частиною 7 статті 158 ЦПК України встановлено, що у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Отже, оскільки клопотань від учасників справи про скасування заходів забезпечення позову не надходило, враховуючи норми статті 158 ЦПК України, заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 23 червня 2021 року, продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили.

Outcome: approved