Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-20 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. 1.1 В обґрунтування позовних вимог представник посилається на те, що [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] і у них є двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Млинівського районного суду від 23.07.2020 шлюб між ними розірвано, хоча сторони перестали проживати разом ще з 2018 року. З того часу відповідач не бере участі у вихованні своїх дітей, не спілкується з ними, не цікавиться їхнім життям. З нього рішенням Млинівського районного суду від 20.03.2019 стягуються аліменти на утримання дітей у розмірі 1626, грн. щомісячно і до повноліття. Однак, відповідач аліменти на сплачує, станом на 30.11.2023 заборгованість зі сплати аліментів 190253,11 грн. Відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. Діти проживають з нею як матір`ю, перебувають на її утриманні, а батька не знають та не пам`ятають. Вона ніколи не чинила перешкод у спілкування відповідача з дітьми, проте він сам цього не бажає. В наслідок невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків страждають діти, які батька по суті не мають, порушуються їхні права та законні інтереси, що і стало підставою для звернення до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав. 1.2 Відповідач позовні вимоги в частині позбавлення його батьківських прав визнав повністю. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 29 грудня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання, витребувано висновок органу опіки та піклування. 20.02.2024 до суду надійшла нотаріально посвідчена заява від відповідача, який позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав визнав повністю та просив розглядати справу без його участі. 21. 02.2024 ухвалою суду задоволено відмову сторони поповича від позовних вимог в частині зміни способу стягнення аліментів, що встановлені встановлений рішенням Млинівського районного суду від 20.03.2019, і провадження в цій частині закрито. 21.02.2024 надійшов висновок органу опіки та піклування. Усі учасники просять розглядати справу без їх участі. Відповідач позовні вимоги визнає щодо позбавлення його батьківських прав визнає повністю, просить їх задовольнити. Згідно ч. 3 ст. 200, ст. 223, ч.2 ст.247, ч. 4 ст. 268 ЦПК України суд ухвалює рішення. ІІІ. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі та є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.12,13). Рішенням Млинівського районного суду Рівненської області від 23.06.2020 шлюб між сторонами розірвано, дітей залишено проживати з матір`ю (а.с.16-19). 26 вересня 2020 року позивачка уклала шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.30). [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] проживають з матір`ю, [PERSON] за адресою [ADDRESS] (а.с.10, 14, 15). Також рішенням Млинівського районного суду Рівненської області від 20.03.2019 з [PERSON] стягуються аліменти на утримання дітей в розмірі 1626 грн. на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття (а.с.20-22). З інформації, наданої Млинівським ВДВС у Дубенському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції встановлено, що станом на 30.11.2023 заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів становить 190 253,31 грн. (а.с.23-25). Згідно Акту обстеження матеріально - побутових умов проживання сім`ї від 07.12.2023 з метою перевірки умов проживання дітей встановлено, що малолітні діти проживають у задовільних умовах. Батько дітей, [PERSON] не проживає разом з ними більше п`яти років, не бере участі у їх вихованні та утриманні (а.с.26). Малолітній [PERSON] навчається у 2 класі Дубенської початкової школи, зі слів класних керівників, навчанням та вихованням дитини займається мама, [PERSON] . Малолітній [PERSON] зарахований у групу короткотривалого перебування структурного дошкільного підрозділу «Джерельце». З батьком, [PERSON] , вчителі, вихователі та керівництво закладу не знайомі (а.с.28). Згідно довідки, наданої КНП «Центр первинної медико - санітарної допомоги» №280 від 20.12.2023, на обліку в амбулаторії №3 перебувають діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . При зверненні за медичною допомогою, проходженні профілактичних щеплень дітей супроводжує лише мама. Батько з приводу захворювання дітей не звертався, не цікавився станом їхнього здоров`я (а.с.29). Також, матеріалами справи встановлено, що [PERSON] , який є біологічним батьком [PERSON] та [PERSON] до Органу опіки та піклування Дубенської міської ради із заявою про визначення способу участі у вихованні дітей та спілкуванні з ними, оскільки проживає окремо від них, чи з будь-якими іншими заявами щодо участі у вихованні та спілкуванні з дітьми чи щодо перешкоджання йому у спілкуванні з дітьми з боку матері або інших родичів, не звертався (а.с.27). Відповідно до письмового висновку органу опіки та піклування Дубенської міської ради №671/05-02-29/24 від 19.02.2024, визнано неналежним виконання батьківських обов`язків відповідачем та вважають за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с41-45). IV. Норми права, які застосував суд. За змістом ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Вирішуючи даний позов, суд, згідно ст. 3 Конвенції про права дитини, ухваленої Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 р., ратифікованої Постановою ВРУ від 27.02.1991 р., приділяє першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дітей. Статтею 3 Конвенції про права дитини встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці Конвенції зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки батьків…, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці Конвенції забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї… (ст.9 Конвенції про права дитини). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 цієї Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Як роз`яснено у п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і у сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. У принципі № 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, записано: «Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення». Крім цього, суд враховує, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року по справі «Хант проти України»). Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно роз`яснень, що містяться в пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», … у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. V. Мотивована оцінка і висновки суду. Позивачем було надано до суду достатньо доказів того, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно малолітніх дітей, не приймає участі у їх вихованні, не цікавиться життям та здоров`ям і подання зазначеного позову є, насамперед, способом захисту прав та інтересів дітей. Відповідач не заперечував, що він самоусунувся від виконання батьківських обов`язків і визнав позовні вимоги повністю. Суд першочергову увагу приділяє якнайкращому забезпеченню інтересів дітей. Враховуючи, що діти не знають свого батька, який зовсім не виконує батьківські обов`язки і навіть тривалий час не сплачує аліменти на утримання власних дітей, тому є підстави для позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , відповідно п.2 ч.1 ст.164 СК України. Також, суд роз`яснює [PERSON] , що у відповідності до ч. 1 ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, після зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Оскільки, позивач відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, із відповідача слід стягнути судовий збір у дохід держави. При цьому, оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду по суті, то з нього слід стягнути судовий збір у дохід держави у розмірі 50 відсотків від суми судового збору, яку мав би сплатити позивач при звернені до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, відповідно до ставки судового збору, передбаченої ЗУ «Про судовий збір», що буде відповідати інтересам держави та не буде порушувати права сторін. З огляду на викладені обставини, наявні підстави для стягнення із відповідача в порядку ст.141 ЦПК України 605,60 грн. судового збору в дохід держави.

Outcome: approved