Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-27 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому просить: визнати дії відповідача АТ «ПУМБ» щодо зупинених фінансових операцій за відкритими рахунками на ім`я позивача протиправними (вимога-1); зобов`язати АТ «ПУМБ» усунути перешкоди у користуванні поточним рахунком у гривні, відкритим відповідачем та скасувати встановлені для позивача обмеження шляхом розблокування рахунку № [NUMBER] (вимога-2); стягнути моральну шкоду у розмірі 1 гривня (вимога-3). В обґрунтування позову покликається на те, що сторони перебувають у договірних відносинах відповідно до договору про відкриття карткового рахунку і обслуговування платіжної картки від 16.05.2019 № [NUMBER] . Надалі, 17.06.2022 відповідач заблокував картковий рахунок позивача, однак не повідомив про підстави та причини такої дії. 07.09.2022 позивач звернувся до відповідача із заявою про надання інформації про причини блокування карткового рахунку. Отримав відповідь, що позивачу необхідно надати банку документи, що підтверджують походження коштів. Позивач надав пояснення щодо походження коштів та підтверджуючі цьому документи. Однак картковий рахунок не був розблокований. Вважає, дії банку щодо блокування рахунку більше ніж на сім днів протиправними та такими, що суперечать Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансування розповсюдження зброї масового знищення». Подальших дій із боку банку, які б підтверджували правомірність таких дій у відповідності до вказаного Закону не надано. Блокування рахунку унеможливлює сплати використаний ним кредитний ліміт. У зв`язку із наведеними обставини просить стягнути моральну шкоду у розмірі 1 гривня у відповідності до ст. ст. 22, 1167 ЦК України. У відповідності до ст. 141 ЦПК України просить вирішити питання судових витрат. Відповідачем подано до суду відзив на позов. Наводить аргументи про те, що сторони дійсно перебувають у договірних відносинах. У зв`язку зі проведеними позивачем банківськими операціями по картковому рахунку шляхом внесення коштів на картковий рахунок у сумі 605250,00 грн банк з 17.06.2022 заблокував такий рахунок. Звертався із неодноразовими запитами до позивача щодо надання пояснень щодо походження таких коштів, суті та мети здійснення таких фінансових операцій, однак жодних доказів щодо походження коштів не було надано. У зв`язку із наведеним просить у позові відмовити. 24 листопада 2023 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 18 січня 2024 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 28 лютого 2024 року ухвалою суду закрито провадження у справі № 758/14071/23 за позовною вимогою про скасування нарахованих процентів, пені та інших штрафних санкції з 17.06.2022 за картковим рахунком № [NUMBER] та всіма додатковими рахунками відкритими у відповідача згідно з кредитного договору № 2001312777401 від 16.05.2019. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю та просить такий задовольнити з підстав викладених у заяві по суті. У судовому засіданні представник відповідача заперечив проти позову повністю та просить у такому відмовити повністю. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд прийшов наступного. Суд установив, 29 вересня 2014 року [PERSON] підписав заяву на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, що підтверджено наявною у матеріалах справи копією відповідної заяви-анкети. На підставі укладеного договору [PERSON] відкрито у АТ «ПУМБ», зокрема банківський рахунок № [NUMBER] у гривні, що підтверджено випискою по цьому банківському рахунку, яка міститься у матеріалах справи. Позивач наводить аргументи про те, що банк 17 червня 2022 року без будь-яких попереджень заблокував його картковий рахунок № [NUMBER] . Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Згідно з ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Відповідно до п. п. 2, 4, 5 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон) суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний: здійснювати належну перевірку нових клієнтів, а також існуючих клієнтів; забезпечувати моніторинг фінансових операцій клієнта (у тому числі таких, що здійснюються в інтересах клієнта) на предмет відповідності таких фінансових операцій наявній у суб`єкта первинного фінансового моніторингу інформації про клієнта, його діяльність та ризик, включаючи в разі необхідності інформацію про джерело коштів, пов`язаних з фінансовою(ими) операцією(ями). Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону суб`єкт первинного фінансового моніторингу (банк) має право витребувати, а клієнт, представник клієнта зобов`язані подати інформацію (офіційні документи), необхідну (необхідні) для здійснення належної перевірки, а також для виконання таким суб`єктом первинного фінансового моніторингу інших вимог законодавства у сфері запобігання та протидії. Відповідно до ст. 15 цього Закону суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний відмовитися від встановлення (підтримання) ділових відносин/відмовити клієнту у відкритті рахунка (обслуговуванні), у тому числі шляхом розірвання ділових відносин, закриття рахунка/відмовитися від проведення фінансової операції у разі встановлення клієнту неприйнятно високого ризику або ненадання клієнтом необхідних для здійснення належної перевірки клієнта документів чи відомостей. Позивач наводить аргументи про те, що неодноразово в усній формі звертався до банку про повідомлення причин заблокування карткового рахунку та надавав документи щодо походження грошових коштів, однак банківський рахунок не був розблокований у визначені законом строки. 07 вересня 2022 року [PERSON] письмово звернувся до керуючого відділення АТ «ПУМБ» № 38 із заявою про надання офіційної відповіді про розблокування рахунку, адже документи, які підтверджують походження коштів надані банку. Відповідь просив надати на електронну пошту [INFO] . 22 вересня 2022 року АТ «ПУМБ» надав [PERSON] відповідь на заяву від 07.09.2022. Наводить аргументи про те, що видаткові операції за рахунком були обмежені 17.06.2022 у зв`язку з необхідністю виконання банком п. 4, 5 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» та у відповідності до ч. 6 ст. 11 цього Закону витребувано у [PERSON] документи, що підтверджують джерело походження коштів, які було внесено ПТКС=605250,00 грн, каса=652655,00 грн, Р2Р=313802,00 грн, а також детальні письмові пояснення щодо джерел походження коштів, суті та мети здійснення проведених операцій. У зв`язку із цим, видаткові операції за банківським рахунком будуть обмежені до моменту надання запитуваних документів/інформації. 14 жовтня 2022 року [PERSON] письмово звернувся до керуючого відділення АТ «ПУМБ» № 38 із заявою у якій зазначив наступне. Підтверджуючі документи надав працівникам банку ще у червні 2022 року, а саме договір позики грошових коштів від 06.10.2021 та договір іпотеки нерухомого майна. На підставі поданих документів просить розблокувати картковий рахунок. 11 листопада 2022 року банком надано відповідь на заяву [PERSON] від 14.10.2022, яка за змістом є аналогічною відповіді на звернення від 22.09.2022. Разом зі тим, відповідь на звернення від 14.10.2022 суд не бере до уваги, адже така не була отримана [PERSON] , оскільки адреса проживання - [ADDRESS] , не відповідає відомостям про зареєстроване місце проживання позивача; будь-яких заяв про зміну місця проживання, адреси листування позивачем не було надано до банку, адже доказів цього суд не встановив. Разом із тим, щодо вказаної адреси представник банку у судовому засіданні не зміг надати суду пояснення. 28 серпня 2023 року представником [PERSON] - [PERSON] подано до АТ «ПУМБ» заяву про розблокування карткового рахунку [PERSON] , адже таке блокування строком понад сім днів є неправомірним та таким, що порушує права та охоронювані інтереси [PERSON] у відповідності до Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення». 20 вересня 2023 року банком надано відповідь на лист представника [PERSON] щодо неможливості надання запитуваної інформації, адже така є банківською таємницею, а представником не надано документів, які б підтверджували повноваження на отримання такої інформації. 09 листопада 2023 року банком надано відповідь на звернення від 26.10.2023 [PERSON] (адреса - [ADDRESS] ), зокрема вказано про відмову в обслуговування шляхом розірвання договору та закриття рахунків з ініціативи банку у зв`язку із ненаданням відповідних документ для здійснення належної перевірки клієнта документів чи відомостей у відповідності до ст. 15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення». Запропоновав [PERSON] з`явитися до відділення відповідача для надання заяви на закриття рахунку, а також реквізитів рахунку іншого банку для перерахування залишків коштів. Вказана відповідь була надана до відзиву на позов. Відповідно до п. 34 ч. 1 ст. 1 Закону одним із заходів належної перевірки є проведення на постійній основі моніторингу ділових відносин та фінансових операцій клієнта, що здійснюються у процесі таких відносин, щодо відповідності таких фінансових операцій наявної у суб`єкта первинного фінансового моніторингу інформації про клієнта, його діяльність та ризик (у тому числі, у разі потреби, про джерело коштів, пов`язаних із фінансовими операціями). Отже, банк має право запросити інформацію про джерела походження коштів незалежно від суми операції та форми внесення коштів (готівкою або безготівковим переказом). Відповідно до п. 67 п. 1 ст. 1 Закону порогові та підозрілі фінансові операції підлягають фінансовому моніторингу. Фінансова операція незалежно від суми є підозрілою, якщо банк має підозри або підстави вважати її пов`язаною зі злочинною діяльністю, фінансуванням тероризму, поширенням зброї масового знищення (ст. 21 Закону). При віднесенні фінансової операції до підозрілого банку керується індикаторами, встановленими НБУ у Додатку 20 до постанови № 65 «Про затвердження Положення про здійснення банком фінансового моніторингу» (далі - Положення). Відповідно до п. п. 2 п. 6 Положення банк зобов`язаний забезпечити належну організацію внутрішньобанківської системи запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення (далі - ПВК/ФТ) та проведення первинного фінансового моніторингу. Метою належної організації внутрішньобанківської системи ПВК/ФТ та проведення первинного фінансового моніторингу є можливість належним чином виявляти порогові та підозрілі фінансові операції (діяльність) та повідомляти про них СУО. Положенням передбачена необхідність здійснювати на постійній основі моніторинг ділових відносин та фінансових операцій клієнта, що здійснюються у процесі таких відносин, щодо відповідності таких фінансових операцій наявній у банку інформації про клієнта, його діяльність та ризик (у тому числі, за потреби, про джерело коштів, пов`язаних із фінансовими операціями), включаючи посилені заходи належної перевірки (далі - ПЗНП). Відповідно до Додатку 6 до Положення, під час здійснення ПЗНП, банк обирає вид необхідного до вжиття заходу залежно від виявлених ризиків, притаманних діловим відносинам із клієнтом, що є пропорційним таким ризикам. Такими заходами, можуть бути, зокрема, встановлення певних обмежень/лімітів на використання клієнтом послуги/продукту. Одним індикатором підозрілої фінансової операції, встановленим п. п. 15 п. 68 розділу III Додатку 20 до Положення є проведення (структурування) готівкової фінансової операції таким чином, щоб уникнути вимог, які пред`являються при здійсненні відповідних порогових фінансових операцій. Згідно п.п.5.1. Розділу І ДКБО Клієнт зобов`язаний на першу вимогу банку відвідати банк, за місцем де була оформлена Заява на приєднання до Договору, та/або надати достовірні документи та/або відомості, необхідні з метою: здійснення Банком процедур належної перевірки Клієнта і моніторингу ділових відносин/фінансових операцій. Зокрема, надати документи і відомості, необхідні для з`ясування його особи, суті діяльності, фінансового стану, джерел походження коштів, пов`язаних з фінансовими операціями, мети та підстави здійснення фінансових операцій, відповідності фінансових операцій Клієнта наявній у банку інформації про клієнта, його діяльність та ризик - актуалізації інформації щодо Клієнта та інші документи/відомості, необхідні для виконання Банком функцій суб`єкту первинного фінансового моніторингу у відповідності до законодавства України з питань запобігання легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та/або інформацію і документи на виконання вимог FATCA. Підпунктом 1.1.21. Розділу II ДКБО встановлено, що банк має право призупинити здійснення операцій за картковим рахунком за допомогою картки, тобто зупинити (блокувати) дію картки, у разі не надання клієнтом документів або нез`явлення у Банк, в тому числі згідно із п.5.1.1. Розділу II цього Договору. Пунктом 6.3.15.4. Договору II ДКБО встановлено, що банк має право заблокувати доступ до Системи «Інтернет-банкінг» у разі невиконання клієнтом обов`язку з надання документів та/або нез`явлення клієнта у відділення Банку у випадках, передбачених п.5.1.1. розділу І цього Договору. Згідно з п.2.4.7. Розділу І ДКБО банк має право розірвати в односторонньому випадку договір з клієнтом у порядку та на умовах, визначених договором, та самостійно закрити картковий рахунок та/або інший рахунок, відкритий відповідно до цього договору, при реалізації права банку відмовитися від підтримання ділових відносин у випадках, передбачених законодавством, що регулює відносини у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення. Відповідно до ст. 15 Закону, суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний відмовитися від встановлення (підтримання) ділових відносин/відмовити клієнту у відкритті рахунка (обслуговуванні), у тому числі шляхом розірвання ділових відносин, закриття рахунка/відмовитися від проведення фінансової операції у разі: якщо здійснення ідентифікації та/або верифікації клієнта, а також встановлення даних, що дають змогу встановити кінцевих бенефіціарних власників, є неможливим або якщо у суб`єкта первинного фінансового моніторингу виникає сумнів стосовно того, що особа виступає від власного імені; встановлення клієнту неприйнятно високого ризику або ненадання клієнтом необхідних для здійснення належної перевірки клієнта документів чи відомостей; подання клієнтом чи його представником суб`єкту первинного фінансового моніторингу недостовірної інформації або подання інформації з метою введення в оману суб`єкта первинного фінансового моніторингу; виявлення у порядку, встановленому відповідним суб`єктом державного фінансового моніторингу, що банк або інша фінансова установа, з якою встановлені кореспондентські відносини, є банком-оболонкою та/або підтримує кореспондентські відносини з банком- оболонкою; якщо здійснення ідентифікації особи, від імені або в інтересах якої проводиться фінансова операція, та встановлення її кінцевого бенефіціарного власника або вигодоодержувача (вигодонабувача) за фінансовою операцією є неможливим. Суб`єкт первинного фінансового моніторингу має право відмовитися від проведення підозрілої фінансової операції. У випадках, передбачених цією частиною, суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний протягом одного робочого дня, але не пізніше наступного робочого дня з дня відмови, повідомити спеціально уповноваженому органу про спроби проведення фінансових операцій та про осіб, які мають або мали намір відкрити рахунок/встановити ділові відносини та/або провести фінансові операції або з якими розірвано ділові відносини (закрито рахунок) на підставі цієї статті, а також про проведення фінансових операцій щодо зарахування коштів, які надійшли на рахунок такого клієнта, та про фінансові операції, в проведенні яких було відмовлено. Суд повторно відмічає, що позивач на неодноразові запити банку (усні та письмові) щодо походження грошових коштів надав договір позики грошових коштів у іноземній валюті на суму 100000,00 дол.США та договір іпотеки нерухомого майна, укладені 06 жовтня 2021 року. Аналізуючи умови договору позики останнім передбачено, що позика підлягає поверненню в готівковій формі до 06 жовтня 2024 року. Факт повернення коштів підтверджується розпискою позикодавця (п. 3.1 договору). Враховуючи наведене вище, суд прийшов до переконання про те, що аналізуючи подані договори як окремо так і в сукупності із випискою по банківському рахунку позивача, подані докази (договори від 06.10.2021) не підтверджують походження коштів, які вносились [PERSON] через ПТКС=605250,00 грн, каса=652655,00 грн, Р2Р=313802,00 грн, адже у призначенні платежів вказано внесення особистих готівкових коштів, не одним платежем на суму коштів отриманих у позику, а періодичними нерівномірними платежами за період з 01 січня 2022 року по 16 червня 2022 року у національній валюті. Окрім цього, аналізуючи надану виписку по особовому рахунку, суд не встановив, що кошти, які вносились позивачем на картковий рахунок надалі перераховувались як сплата борг за договором позики від 06.10.2021 та що такий порядок повернення коштів був погоджений сторонами договору від 06.10.2021. Враховуючи те, що позивач на запит банку, відповідно до вимог Закону України «Про запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму, та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» так і не надав жодної інформації та доказів, які б підтверджували походження коштів, AT «ПУМБ» своїм розпорядженням від 06.09.2023 відмовився від підтримання ділових відносин з позивачем шляхом розірвання договору і закриття рахунку відповідають вимогам діючого законодавства, а відтак дії банку є правомірними. Щодо доводів позивача про те, що банк не повідомив позивача про намір блокування банківського рахунку, суд не бере до уваги, адже у разі виявлення банком підозрілої фінансової операції банк має право зупинити здійснення таких операцій у відповідності до ст. 23 вищевказаного Закону. Відповідно до ст. 35 Закону суб`єкти фінансового моніторингу (банки), їх посадові особи та інші працівники, ліквідатор (крім Фонду гарантування вкладів фізичних осіб), уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб не несуть відповідальності за шкоду, заподіяну юридичним і фізичним особам у зв`язку з виконанням ними службових обов`язків під час проведення фінансового моніторингу, якщо вони діяли у межах завдань, обов`язків та у спосіб, що передбачені цим Законом. Враховуючи наведене вище, суд прийшов до переконання про те, що оскільки позивач на неодноразові усні та письмі звернення не надав банку письмових пояснень та документів, які б підтверджували походження грошових коштів, які вносились на картковий рахунок позивача через каси самообслуговування та такі фінансові операції після фінансового моніторингу із сторони банку викликали необхідність отримання відповідних доказів щодо походження коштів, однак надані докази, а саме договори від 06.10.2021 не підтверджували їх походження, а відтак банк правомірно відмовив у підтриманні ділових відносин з клієнтом, адже діяв у відповідності до вимог закону, як суб`єкт первинного фінансового моніторингу, а відтак відсутні підстави для задоволення позовних вимог-1 та -2, а тому у таких слід відмовити. Окрім цього, суд звертає увагу, що закриття рахунку не перешкоджає позивачу звернутись до відділення банку для перерахування залишку коштів. Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, суд прийшов до наступного. Позивач наводить аргументи про те, що внаслідок неправомірних дій відповідача поніс моральні страждання, які пов`язані із порушення звичного способу життя, користування банківським рахунком, неспроможність погасити кредитні кошти на картковому рахунку. Відповідно до ст. 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України). Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року (справа № 214/7462/20). Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Таким чином, частина перша статті 1167 ЦК України встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 (справа № 465/4287/15). Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Враховуючи наведене вище, суд прийшов до переконання про те, що позивачем не надано жодних доказів завдання йому моральної шкоди та винних дій відповідача отже в цій частині позовних вимог також слід відмовити. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічна правова норма міститься у ч. 1 ст. 81 ЦПК України. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 2 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи наведене вище, суд прийшов до переконання про те, що у позові слід відмовити повністю. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати понесені позивачем покласти на останнього.

Outcome: dismissed