Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-26 00:00:00

29 грудня 2023 року [PERSON] (далі позивач, [PERSON] ) звернулася в суд з позовом до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» (далі відповідач, АТ «Волиньгаз») про визнання дій незаконними, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вона є споживач природного газу за адресою [ADDRESS] . Позивач вважає незаконним нарахування їй АТ «Волиньгаз» заборгованості за послугу з природного газу, оскільки вважає встановлений тариф з цієї послуги завищеним. Також вказує на відсутність між нею та відповідачем договірних відносин, відсутність з його боку будь-яких дій з обслуговування мережі розподіл, не має відповідної ліцензії на здійснення таких послуг. Посилаючись на вищенаведене позивач просить суд: 1) визнати дії відповідача пов`язані з регулярними погрозами та вимаганням грошей за користування мережами, які йому не належать, за послуги, які він не має право надавати, на підставі належного не затвердженого тарифу незаконними; 2) визнати нарахований борг безпідставним та зобов`язати відповідача списати нараховану позивачу заборгованість; 3) стягнути у відшкодування моральної (немайнової) шкоди з відповідача 12\~000,00 грн. Ухвалою суду від 08 січня 2024 року відкрито провадження у справі. 14 лютого 2024 року позивач подала заяву про збільшення позовних вимог та розгляд справи у загальному провадженні. Суд відмовляє у прийнятті до розгляду заяви про збільшення позовних вимог, оскільки згідно з приписами ч.2 ст.279 ЦПК України розгляд справи по суті розпочався 08 лютого 2024 року, а за правилами п.2 ч.2 ст.49 ЦПК України позивач не вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог після початку розгляду справи по суті. Щодо клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження суд зазначає, що ця справа є незначної складності, в розумінні ч.6 ст.19 ЦПК України, а підстав для розгляду справи в загальному позовному провадженні суд не знаходить. У зв`язку з цим, на підставі ч.4 ст.277 ЦПК України суд ухвалив залишити заяву відповідача про розгляд справи у загальному позовному провадженні без задоволення. Відповідач у встановлений судом строк відзиву на позов не подав, у зв`язку з чим, на підставі ст.280 ЦПК України, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, з таких міркувань. Судом встановлено, що позивач є споживачем природного газу у домоволодінні за адресою [ADDRESS] . Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 серпня 2022 року у цивільній справі №161/2892/22, яке залишено без змін постановою Волинського апеляційного суду від 24 жовтня 2022 року, стягнуто з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» заборгованість по оплаті послуг розподілу природного газу у розмірі 7 103 грн. 06 коп. З текстів вищенаведених судових рішень слідує, що в них надавалася оцінка доводам [PERSON] про відсутність договірних відносин з АТ «Волиньгаз», а також незаконності його нарахувань. Крім того, в провадженні Луцького міськрайонного суду Волинської області перебуває цивільна справа №161/12452/23 (суддя Філюк Т.М.) за позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Волиньгаз" до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги розподілу природного газу. Позов у цивільній справі №161/12452/23 надійшов 27 липня 2023 року, провадження у справі відкрито 27 липня 2023 року і наразі справи по суті не вирішена. Надаючи свою правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке. У пунктах 57-66 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року №522/1528/15-ц наведена наступна правова позиція: «Для належного захисту інтересу від юридичної невизначеності у певних правовідносинах особа може на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України заявити вимогу про визнання відсутності як права вимоги в іншої особи, що вважає себе кредитором, так і свого кореспондуючого обов`язку, зокрема у таких випадках: кредитор у таких правовідносинах без звернення до суду з відповідним позовом може звернути стягнення на майно особи, яку він вважає боржником, інших осіб або інакше одержати виконання поза волею цієї особи-боржника в позасудовому порядку; особа не вважає себе боржником у відповідних правовідносинах і не може захистити її право у межах судового розгляду, зокрема, про стягнення з неї коштів на виконання зобов`язання, оскільки такий судовий розгляд кредитор не ініціював (наприклад, кредитор надсилає претензії, виставляє рахунки на оплату тощо особі, яку він вважає боржником). Водночас Велика Палата Верховного Суду знову звертає увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду. Тому спосіб захисту інтересу, передбачений пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України, може застосовуватися лише в разі недоступності позивачу можливості захисту його права. Задоволення позову про визнання відсутності права вимоги в особи, що вважає себе кредитором, і відсутності кореспондуючого обов`язку особи-боржника у відповідних правовідносинах є спрямованим на усунення правової невизначеності. Тобто, відповідне судове рішення має забезпечити, щоби обидві сторони правовідносин могли у майбутньому знати про права одна одної та діяти, не порушуючи їх. А тому такий спосіб захисту є виключно превентивним. Якщо кредитор, який діяв в умовах правової невизначеності, у минулому порушив права особи, яку він вважає боржником, то для останнього ефективним способом захисту буде той, який спрямований на захист порушеного права, а не на превентивний захист інтересу. Тобто звернення з позовом для усунення правової невизначеності, яка існувала у минулому, в означеній ситуації не є ефективним способом захисту. Зокрема, якщо суд розглядає справу про стягнення з боржника коштів, то останній має захищати свої права саме в цьому провадженні, заперечуючи проти позову та доводячи відсутність боргу, зокрема відсутність підстав для його нарахування, бо вирішення цього спору призведе до правової визначеності у правовідносинах сторін зобов`язання. Наявність відповідного боргу чи його відсутність, як і відсутність підстав для нарахування боргу, є предметом доказування у спорі про стягнення з відповідача коштів незалежно від того, чи подав останній зустрічний позов про визнання відсутності права кредитора, зокрема про визнання поруки припиненою. Тому для захисту права відповідача у ситуації, коли кредитор вже звернувся з вказаним позовом про стягнення коштів, не потрібно заявляти зустрічний позов, а останній не може бути задоволений. Аналогічно після звернення кредитора з позовом про стягнення коштів боржник не може заявляти окремий позов про визнання відсутності права вимоги в кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника. Такий окремий позов теж не може бути задоволений, оскільки боржник має себе захищати у судовому процесі про стягнення з нього коштів, заперечуючи проти відповідного позову кредитора, наприклад, і з тих підстав, що порука припинилася. Застосування боржником способу захисту інтересу, спрямованого на усунення правової невизначеності у відносинах із кредитором, є належним лише в разі, якщо така невизначеність триває, ініційований кредитором спір про захист його прав суд не вирішив і відповідне провадження не було відкрите. У разі, якщо кредитор уже ініціював судовий процес, спрямований на захист порушеного, на його думку, права, або такий спір суд уже вирішив, звернення боржника з позовом про визнання відсутності права вимоги у кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника не є належним способом захисту. Отже, ухвалення судом рішення в справі про стягнення з поручителя кредитної заборгованості унеможливлює задоволення в іншій судовій справі позову про визнання поруки припиненою, якщо такий позов стосується тих самих правовідносин, тих самих прав вимоги, які вже були предметом дослідження у справі про стягнення з поручителя кредитної заборгованості.». Застосовуючи вищенаведену правову позицію до розглядуваних правовідносин суд виходить з того, що між сторонами, як кредитором та боржником вже існує ініційований кредитором до подання розглядуваного позову судовий спір з приводу заборгованості, яка оскаржується боржником і у цій справі (справа №161/12452/23). Також існує судове рішення, яке набрало законної сили, про стягнення заборгованості за інший період (справа №161/2892/22). Свою правову оцінку всім взаємовідносинам сторін у цьому випадку, в тому числі і обставинам наявності чи відсутності договірних відносин, обґрунтованості та належності тарифу, наявності відповідної ліцензії, фактичного надання послуг АТ «Волиньгаз», суд буде надавати під час розгляду по суті цивільної справи №161/12452/23 про стягнення відповідної заборгованості. Оскільки кредитор (АТ «Волиньгаз») уже ініціював судовий процес, спрямований на захист порушеного, на його думку, права, а такий спір суд ще не вирішив по суті, звернення боржника ( [PERSON] ) з позовом про визнання відсутності права вимоги у кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника не є належним способом захисту, у зв`язку з чим слід відмовити у задоволенні позову в цій частині. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд зазначає, що оскільки суд відмовляє у задоволенні основних позовних вимог про визнання дій незаконними, не підлягає до задоволення і похідна вимоги про стягнення моральної шкоди. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed