Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, зазначивши, що 13 лютого 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» (торгова марка «MONETKA») та [PERSON] укладено кредитний договір №210213-26112-4, згідно з яким відповідач отримав кредит у розмірі 5000,00 гривень, строком на 30 днів шляхом переказу на його платіжну картку емітовану АТ «СБЕРБАНК» зі сплатою відсотків за користування кредиту у розмірі 1,3 % від суми кредиту за кожен день користування та 3,5% від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту. 17 червня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та ТОВ «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» укладено договір відступлення права вимоги №17/06/2021-Р/М-З, згідно з яким право вимоги за договором №210213-26112-4 від 13 лютого 2021 року перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «РІАЛЬТО». Відповідач отримав кошти, але своїх зобов`язань за кредитним договором у повному обсязі не виконав. Позивач просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором №210213-26112-4 у розмірі 24466 гривень 65 копійок, а також судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2481,00 грн., та витрат на правову допомогу у розмірі 9000,00 грн. Ухвалою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу від 09.01.2023 року ухвалено проводити даної розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. У відповідності до гл. 10 ст. 274 ЦПК України «у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи. Ч. 2 даної статті вказує, що «у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін». Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. При цьому у відповідності до ст. 279 ЦПК України «Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Представник позивача до суду не прибув, в ході розгляду справи звертався до суду із заявами про розгляд справи за відсутності представника ТОВ «Фінансова Компанія «РІАЛЬТО». Відповідач [PERSON] та його представник, адвокат Пивовар В.В. до суду не з`явилися. Адвокатом Пивовар В.В. в ході розгляду справи суду було надано заяву, в якій він просив розглядати справу за їх відсутності. При вирішенні справи просив врахувати надані заперечення. В ході розгляду справи представником відповідача [PERSON] , адвокатом Пивовар В.В. було надано письмове заперечення (пояснення) в обґрунтування яких зазначено, що згідно позовної заяви позивач ставить вимогу про стягнення з [PERSON] заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3 Кредитного договору за ставкою 3,5 % на кожний день користування кредитом в період з 15.04.2021 року по 12.08.2021 рік відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. У відповідності з Постановою ВСУ від 05.04.2023 року у справі № 910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримані компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Такі висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року у справі № 646/14523/15-ц, від 18.03.2020 року у справі № 902/417/18 (пункт 8.35). Крім того, загальною ознакою цивільно - правової відповідальності є її компенсаційний характер. Заходи цивільно - правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі № 902/417/18 (пункт 8.22)). При цьому компенсаційний характер процентів, передбачених ст. 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за «користування кредитом» (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу ). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за «користування кредитом», до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно - правову відповідальність. Також слід мати на увазі, що на відміну від розміру процентів за «користування кредитом», розмір процентів як відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання може бути зменшений судом ( пункт 8.38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі № 902/417/18). Таким чином неправомірність значного завищення процентної складової суми стягнення за кредитним договором є підставою для відмови в задоволенні вказаної вимоги к зв`язку з тим, що вона ставить сторони договору у нерівні умови і вказана вимога значно перевищує розмір суми кредиту, що є підставою для зменшення суми стягнення на підставі рішення суду, який може зменшити штрафну санкцію у зв`язку з її необгрунтованістю. Щодо витрат на правову допомогу, то сума заявлена до відшкодування у розмірі 9000,00 грн. є неспівмірною із складністю цієї справи та надмірною з фактичним обсягом наданих адвокатом послуг та затраченим ним часом на надання таких послуг. На підставі вищевикладеного, адвокат Пиповар В.В. просить задовольнити вимоги про стягнення заборгованості за кредитом у сумі 5000,00 грн., про нарахування процентів за договором у розмірі 1,3 % у розмірі 1950,00 грн. У задоволені вимоги про стягнення заборгованості за нарахованими процентами за ставкою 3,5 % у розмірі 17516,65 грн. просить відмовити. Просить частково задовольнити вимоги про стягнення судових витрат, а саме витрати на правову допомогу у розмірі 1000,00 грн., та судовий збір пропорційно задоволеній сумі стягнення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, 13 лютого 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» (торгова марка «MONETKA») та [PERSON] укладено кредитний договір №210213-26112-4, згідно якого відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 5000,00 грн, строком на 30 днів, шляхом переказу на його платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредиту у розмірі 1,3% від суми кредиту за кожен день користування та 3,5% від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту. З витягів з інформаційно-телекомунікаційної системи вбачається хронологія дій щодо укладення кредитного договору №210213-26112-4, а також складання відповідачем анкети-заяви на кредит №749430. Відповідно до довідки ТОВ «Девелопмент інновешинс» підтверджено надсилання 13.02.2021 року одноразового паролю [NUMBER] на номер [NUMBER]. Відповідно до квитанції №374538206 від 13.02.2021 року та ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» було здійснено електронний платіж на картку [NUMBER] в розмірі 5000,00 грн. відповідно до кредитного договору №210213-26112-4. 17 червня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та ТОВ «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» укладено договір відступлення права вимоги №17/06/2021-Р/М-З, згідно з яким право вимоги за договором №210213-26112-4 від 13 лютого 2021 року перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «РІАЛЬТО». Відповідно до витягу з Акту приймання-передачі прав №1 до договору відступлення прав вимоги №17/06/2021-Р/М-З від 17.06.2021 року [PERSON] має загальну заборгованість за договором в розмірі 18150,00 грн. З розрахунку заборгованості за кредитом №210213-26112-4 від 13.02.2021 року [PERSON] станом на 16.11.2022 року має заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 24466,65 грн, з яких 5000,00 грн - заборгованість за сумою кредиту; 1950,00 грн - заборгованість по несплаченим процентам; 17516,65 грн - заборгованість по несплаченим процентам за неправомірне користування грошовими коштами , згідно з п. 3.3 договору. 02.06.2022 року ТОВ «ФК «Ріальто» та ФОП Руденко К.В. уклали договір про надання юридичних послуг. Актом приймання-передачі наданих послуг №8 від 10 жовтня 2022 року передбачено, що ФОП Руденко К.В. було надано наступні послуги: підготовка позовної заяви та витребування доказів - 8000 гривень, складання адвокатського запиту про витребування доказів по боржнику - 1000 гривень. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом . Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або тож кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» , електронний документ , інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних , включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством . Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних , які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те , що він має електронну форму . Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того , що він має електронну форму . Згідно п. 3.6 , 3.7. Розділу 3 Внутрішніх правил надання грошових коштів у позику ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» , для отримання кредиту заявник заповнює заявку на сайті товариства , вказуючи всі дані , позначені в заявці як обов`язкові для заповнення . У заявці заявник зобов`язаний вказати повні , точні , достовірні та актуальні особисті дані , які необхідні для прийняття товариством рішення про надання кредиту . Згідно п. 3.12 Розділу 3 вказаних Правил , на підставі даних , зазначених у заявці , на сайті товариства здійснюється реєстрація заявника та створюється його особистий кабінет . Згідно п. 3.14 цих Правил підтвердженням згоди заявника на отримання кредиту є направлена заявка та одночасна перевірка дійсності його платіжної картки . Згідно п. 3.25 цих Правил позичальник підтверджує , що алфавітно-цифрова послідовність , яку отримує заявник шляхом реєстрації на сайті товариства засобом зв`язку , вказаним під час реєстрації у його системі та заповнення заявки , у тому числі , але не виключно , шляхом направлення йому СМС-повідомлення за номером телефону , вказаним заявником під час заповнення заявки , та яка додається (приєднується) до електронного повідомлення від заявника , є його електронним підписом одноразовим ідентифікатором , використовується ним у якості його власноручного підпису та є підтвердженням його особистості . Згідно п. 3.27 цих Правил сторони підтверджують , що даний електронний договір та всі додаткові угоди до нього мають таку саму юридичну силу для сторін , як документи, складені на паперових носіях та скріплені власноручними підписами сторін . Товариство має право здійснити укладання договору в письмовій формі . Згідно п. 3.28 цих Правил товариство не пізніше 3 банківських днів з дати підписання договору сторонами надає кредит шляхом безготівкового перерахування суми кредиту на банківський рахунок позичальника , вказаний позичальником у заявці . За затримку перерахування коштів третім особам товариство відповідальності не несе . Згідно до умов договору № 210213-26112-4 від 13 лютого 2021 року , відповідачу шляхом перерахування грошових коштів на його банківський рахунок (банківська картка) було надано грошові кошти у розмірі 5000 гривень 00 копійок , строком на 30 днів зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1,3 % від суми кредиту за кожний день (річна процентна ставка становить 474,50%) користування кредитом у межах строку , визначеного в п.1.3 цього договору . Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення , в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії , а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку . Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства , а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог , що звичайно ставляться. Згідно ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином . Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб , що передбачені актами цивільного законодавства , а також із дій осіб , що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки . Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків , зокрема , є : договори та інші правочини . Згідно ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі . Сторони мають право обирати форму правочину , якщо інше не встановлено законом . Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма , вважається вчиненим , якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків . Згідно ч. 1 статті 207 ЦК України, передбачено, що правочин вважається таким , що вчинений у письмовій формі , якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах , у листах , телеграмах , якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи , що використовується сторонами . З копії кредитного договору № 210213-26112-4 від 13 лютого 2021 року вбачається, що відповідачем [PERSON] було використано для підписання договору електронний підпис одноразовим ідентифікатором . Відповідно до п. 1.6. Договору товариство здійснює переказ суми кредиту на електронний засіб , що належить позичальникові. Факт перерахунку коштів відповідно до умов вищезазначеного договору ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» підтверджує витягом з інформаційно-телекомукаційної системи https://monetka.ua від 13 лютого 2021 року , Анкети-заяви на кредит №749430 від 12 лютого 2021 року , з яких вбачається , що 12 лютого 2021 року на картку [PERSON] було переказані кошти в сумі 5000 гривень 00 копійок, визначених сторонами відповідно до кредитного Договору, та погоджені умови кредитування по заяві , а саме : погоджений строк 30 днів , ставка процентів : 1,3% за кожен день користування , річна ставка 474,5% . Згідно п. 3.3 до умов договору № 210213-26112-4 від 13 лютого 2021 року вбачається , що у випадку порушення строків повернення кредиту , встановлених п. 1.3 договору , позичальник сплачує товариству плату за неправомірне користування кредитом за процентною ставкою 3,5% від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожний день користування (річна процентна ставка становить 1277,50%) кредитом понад строк , зазначений у п. 1.3 цього договору . Сторони домовилися , що процентна ставка визначена у цьому пункті договору , нараховується відповідно ч. 2 ст. 625 ЦК України . Згідно з ч. 1ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі , визначені родовими ознаками , у такій самій кількості , такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку , що встановлені договором . Згідно розрахунку станом на 16 листопада 2022 року заборгованість по кредитному договору № 210213-26112-4 від 13 лютого 2021 року становить 24466 гривень 65 копійок , у тому числі : прострочена заборгованість за сумою кредиту 5000 гривень 00 копійок , прострочена заборгованість по несплаченим процентам 1950 гривень 00 копійок, заборгованість по несплаченим процентам за неправомірне користування грошовими коштами , згідно п. 3.3 договору 17516 гривень 65 копійок. Таким чином суд приходить до висновку , що вимоги позивача ТОВ «Фінансова Компанія «РІАЛЬТО» в частині стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором , а саме : простроченої заборгованості за сумою кредиту у розмірі 5000 гривень 00 копійок, простроченої заборгованості по несплаченим процентам у розмірі 1950 гривень 50 копійок , є обґрунтованими та підлягають задоволенню , оскільки такі кошти були фактично отримані, використані позичальником та не повернуті позивачу. Крім основної суми заборгованості позивач просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість по несплаченим процентам за неправомірне користування грошовими коштами , згідно п. 3.3 договору у розмірі 17516 гривень 65 копійок за період з 15 квітня 2021 року по 12 серпня 2021 року . Частиною 1 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні. Інакше кажучи, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (пункт 6.28)). На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання (пункт 17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц). Тому наслідки порушення грошового зобов`язання не можуть залежати від того, з яких підстав виникло грошове зобов`язання: з позадоговірних чи договірних відносин, або з якого саме договору. Якщо грошове зобов`язання виникло з договірних відносин, то прострочення його виконання призводить до відповідальності боржника перед кредитором, зокрема - настання обов`язку зі сплати процентів річних у розмірі, встановленому законом або договором, але саме грошове зобов`язання залишається при цьому незмінним. Так само якщо боржник не сплатив суму боргу, яка складається з тіла кредиту та процентів, нарахованих в певній сумі на час закінчення строку кредитування чи на час пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, то прострочення такого грошового зобов`язання не призводить до подальшої зміни його розміру, але в боржника виникає додатковий обов`язок щодо сплати річних процентів, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України. Підхід, за якого проценти за «користування кредитом» могли нараховуватися та стягуватися за період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, не тільки не відповідає правовій природі таких процентів, а й призводить до вочевидь несправедливих результатів. Так, неможливо розумно пояснити, чому, наприклад, замовник робіт або послуг, який прострочив їх оплату, має сплачувати проценти річних за статтею 625 ЦК України, розмір яких може бути зменшений судом, якщо він надмірно великий порівняно зі збитками кредитора, а за прострочення повернення кредиту в такій самій сумі позичальник має додатково сплачувати ще й проценти як плату за «користування кредитом», розмір якої не може бути зменшений судом. Викладене вище свідчить, що наслідки порушення грошового зобов`язання є однаковими незалежно від того, з якого договору таке зобов`язання виникло: з договору купівлі-продажу, договору про виконання робіт, кредитного договору тощо. Отже, у разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (пункт 8.22)). При цьому компенсаторний характер процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за «користування кредитом» (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за «користування кредитом», до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Також слід мати на увазі, що, на відміну від розміру процентів за «користування кредитом», розмір процентів як відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання може бути зменшений судом (пункт 8.38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18). Отже, в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок сформульований в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (пункт 54) та від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19). Суд вважає, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності необхідно зменшити стягнення заборгованості за нарахованими процентами відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України з 17516 гривень 65 копійок до 5000 гривень 00 копійок . Таким чином, стягненню підлягає сума заборгованості у розмірі 11950 гривень 00 копійок , у тому числі : заборгованість за кредитом у сумі 5000 гривень 00 копійок, заборгованість за нарахованими процентами у сумі 1950 гривень 00 копійок, заборгованість за нарахованими процентами відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України у сумі 5000 гривень 00 копійок . Позивач також просить суд стягнути з [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9000 гривень. Відповідно до положень статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. При цьому принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який, як уже зазначалося вище, включає такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Крім того, врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи. Зокрема, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Аналогічний висновок міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 14 листопада 2019 року у справі № 826/15063/18. Відповідно до правової позиції Об`єднаної палати Верховного Суду у складу суддів Касаційного господарського суду від 3 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено. Так, представник позивача на підтвердження витрат на правову допомогу надав: копію договору №02/06/2022 про надання юридичних послуг від 02.06.2022 року, укладеного між ТОВ «ФК «Ріальто» та ФОП Руденко К.В. , копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ПТ №2412, видане Радою адвокатів Полтавської області 23.10.2018 року, копію довіреності від 17.06.2022 року, видану ТОВ «ФК «Ріальто» адвокату Руденку К.В. на представництво інтересів у судах, копію платіжного доручення №349 від 09.11.2022 року на суму 85950 грн. 00 коп., копію акту приймання передачі наданих послуг від 10.10.2022 року №8 до договору про надання юридичних послуг №02/06/2022. У пункті п. 3.1 Договору №02/06/2022 про надання юридичних послуг від 02.06.2022 року зазначено перелік послуг виконавця та їх вартість. Актом приймання-передачі наданих послуг № 8 від 10 жовтня 2022 року передбачено, що ФОП Руденко К.В. надано наступні послуги: підготовка позовної заяви та витребування доказів - 8000,00 гривень, складання адвокатського запиту про витребування доказів по боржнику - 1000,00 гривень. Представником відповідача заявлено клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу в зв`язку з їх неспівмірністю до заявлених позовних вимог, тому суд вважає , що співмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт ( наданих послуг ) є витрати на професійну правничу допомогу 2000 гривень 00 копійок . При розподілі судових витрат суд враховує , що позов задоволено частково , тому судові витрати понесені позивачем зі сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволених позовних вимог .

Outcome: partial