Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-27 00:00:00

[PERSON] у жовтні 2018 року звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] , в обґрунтування якої зазначила, що між нею та [PERSON] 10.06.2011 року був зареєстрований шлюб, від якого вони мають двох неповнолітніх дітей [PERSON] , 2013 року народження та [PERSON] , 2016 року народження. Під час перебування у шлюбі, відносини між подружжям почали руйнуватися, а потім зовсім припинились. Зараз вона з дітьми проживає окремо від [PERSON] , спільне господарство не ведеться. За період шлюбу, сторонами була придбана квартира [ADDRESS] та автомобіль марки «Opel Astra 1598», 2014 року випуску сірого кольору № двигуна [NUMBER] , кузов № [NUMBER] . Право власності було зареєстровано на [PERSON] 23.06.2018 року відповідач продав вказану квартиру за 300000 (триста тисяч) грн. 00 коп. Кошти за квартиру були перераховані покупцем на банківський рахунок, відкритий на [PERSON] та зняті ним того ж дня. [PERSON] вважає, що автомобіль та грошові кошти від продажу квартири є спільною сумісною власністю подружжя. Після уточнення позовних вимог просила розірвати шлюб між нею та [PERSON] ; призвести розподіл спільного сумісного майна подружжя; визнати за нею право власності на частину автомобіля марки «Opel Astra 1598», 2014 року випуску сірого кольору № двигуна [NUMBER] , кузов № [NUMBER] в спільній сумісній власності подружжя; стягнути з [PERSON] на її користь грошову компенсацію вартості частини автомобіля марки «Opel Astra 1598», 2014 року випуску сірого кольору № двигуна [NUMBER] , кузов № [NUMBER] у розмірі 154500 грн. 00 коп., шляхом попереднього внесення відповідачем грошової суми на депозитний рахунок суду; стягнути з [PERSON] на її користь частину грошової суми від продажу квартири [ADDRESS] у розмірі 150000 грн. 00 коп. Ухвалою суду від 04.01.2019 року відкрито провадження у загальному порядку. Справа призначена до підготовчого судового засідання. \~ \~ \~ \~Представник відповідача у відповідності до вимог ч. 1 ст. 178 ЦПК України, надав відзив від 27.03.2019 року, в якому зазначив про задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу. Зазначив, що відповідач не згодний з висновком про вартість майна від 12.10.2018 року, відповідно до якого вартість автомобіля становить 309000 грн. 00 коп. Вказав, що за час шлюбу, сторонами була придбана квартира [ADDRESS] . В 2016 році з метою подальшого поліпшення матеріального забезпечення сім`ї за взаємною згодою вони прийняли рішення про його навчання, вартість якого становило 30000 грн. 00 коп. на рік. Крім того відповідач страждав хворобою на серця, у зв`язку з чим йому була потрібна операція на серця. За взаємним рішенням його та позивача, вони в кінці 2016 року взяли у борг у матері [PERSON] грошові кошті у розмірі 10000 доларів США. У червні 2017 року йому зробили операцію на серці, з того часу раз на рік він проходить лікування. Зараз відповідач є інвалідом другої групи. Через необхідність оплатити за навчання, лікування та погашення боргів, сторонами за взаємною згодою було прийнято рішення про продаж вказаної квартири. 23.06.2018 року відповідач за згодою позивача продав квартиру за 300000 грн. 00 коп., які були згодом зняті з його рахунку та за взаємною згодою поділені між сторонами, тобто 150000 грн. 00 коп. залишились у позивача, а інша частина грошових коштів була використана на оплату навчання, лікування відповідача та погашення боргів. Позивач за отримані грошові кошті в розмірі 150000 грн. 00 коп. придбала квартиру [ADDRESS] , право власності було зареєстровано на її матір. Ухвалою суду від 01.07.2019 року позовні вимоги про розірвання шлюбу та поділ спільного сумісного майна подружжя роз`єднані. Позовні вимоги про розірвання шлюбу виділені у самостійне провадження. Ухвалою суду від 02.09.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. На виконання розпорядження Голови Верховного Суду № 4/0/9-22 від 10.03.2022 року «Про зміну територіальної підсудності справ в умовах воєнного стану», вказана цивільна справа була передана до Ленінського районного суду м. Полтави для продовження розгляду. Після повернення справи до Червонозаводського районного суду м. Харкова, ухвалою суду від 20.01.2023 року цивільну справу прийнято до провадження, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 28.03.2023 року закрито підготовче судове засідання, справа призначена до судового розгляду. Позивач, її представник та відповідач в судове засідання не з`явились, повідомлялись про час та місце його проведення завчасно та належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомили. Представник відповідача під час судового розгляду позовні вимоги визнав частково. Зазначив, що в частині визнання за позивачем право власності на частину автомобіля марки «Opel Astra 1598», 2014 року випуску сірого кольору № двигуна [NUMBER] , кузов № [NUMBER] в спільній сумісній власності подружжя та стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації вартості частини автомобіля у розмірі визначеному товарознавчою експертизою від 16.06.2020 року. В задоволенні іншої частини позовних вимог просив відмовити, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву від 27.03.2019 року. Суд, вислухавши представника відповідача та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Як встановлено під час судового розгляду, сторони з 10.06.2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 15). Від цього шлюбу сторони мають двох дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 16, 17). Згідно листа заступника начальника регіонального сервісного центру в Харківській області за № 31/20-4173 від 25.09.2018 року, [PERSON] 04.02.2014 року зареєстрував придбаний транспортний засіб - автомобіль марки «Opel Astra» 1598, 2014 року випуску, сірого кольору, № двигуна [NUMBER] , № кузова [NUMBER] (а.с. 41). Відповідно до договору про участь у Фонді фінансування будівництва № 22-2411/2014-2 від 24.11.2014 року, укладеного між ТОВ «ФК «Житло-Капітал» та [PERSON] , останній за час перебування у шлюбі набув у власність житло, а саме квартиру [ADDRESS] (а.с. 19-33). Як убачається із договору купівлі-продажу від 23.06.2018 року, [PERSON] продав вказану квартиру [PERSON] за 300000 грн. 00 коп. Кошти за квартиру були перераховані покупцем на банківський рахунок, відкритий на [PERSON] та зняті ним того ж дня. (а.с. 34 40). Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення міститься у ст. 368 ЦК України. Згідно зі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначається за правилами ст. 70 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільної сумісної власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Відповідний правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21.11.2018 року в справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Згідно з ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Зазначені вище норми встановлюють презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, зокрема, в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Верховного Суду від 06.02.2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05.04.2018 року у справі № 404/1515/16-ц, Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі № 372/504/17, провадження № 14-325цс18, від 22.09.2020 року у справі № 214/6174/15-ц, провадження № 14-114цс20. Інститут шлюбу передбачає виникнення між подружжям тісного взаємозв`язку, і характер такого зв`язку не завжди дозволяє однозначно встановити, коли саме у відносинах з третіми особами кожен з подружжя виступає у власних особистих інтересах, а коли діє в інтересах сім`ї. Тому закон встановив презумпцію спільності інтересів подружжя і сім`ї. Аналогічні правові висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 року у справі № 638/18231/15-ц, провадження № 14-712цс19. Отже, будь-які правочини чи дії, спрямовані на отримання майна, зокрема, коштів, вчинені одним із подружжя під час шлюбу вважаються такими, що вчинені в інтересах подружжя і сім`ї. Тлумачення норм сімейного законодавства свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Поділ майна, що є об`єктом права спільної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. ч. 1, 2 ст. 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч. 2 ст. 364 ЦК України). Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено ст. 61 СК України, згідно із частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Норма ч. 3 ст. 61 СК України кореспондує ч. 4 ст. 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (ч. 2 ст. 65 СК України). У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Ключовим для вирішення питання про компенсацію одним із подружжя іншому компенсації вартості відчуженого спільного сумісного майна є не лише наявність на це письмової згоди іншого з подружжя, а використання виручених від продажу грошових коштів не в інтересах сім`ї чи на її потреби. Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом сторони за час перебування у шлюбі придбали у спільну сумісну власність квартиру [ADDRESS] , яка була зареєстрована за відповідачем та автомобіль марки «Opel Astra 1598», 2014 року випуску сірого кольору № двигуна [NUMBER] , кузов № [NUMBER] , який є зареєстрованим за відповідачем. Належних та допустимих доказів того, що частина чи все вказане майно було придбано відповідачем за власні кошти - отриманні в дар, чи в порядку спадкування подано не було. Представник відповідача під час судового розгляду презумпцію спільності права власності не оспорював. Аналізуючи вищенаведені норми законодавства та обставини справи, беручи до уваги презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ним в період шлюбу, суд приходить до висновку, що спірний автомобіль марки «Opel Astra 1598» був придбаний у період шлюбу, тому він, відповідно до вимог ст. ст. 60, 61, 70, 71 СК України, є спільним майном подружжя та підлягає поділу між ними. У п. 25 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~21.12.2007\~року за\~№ 11\~«Про практику\~застосування судами\~законодавства при\~розгляді справ\~про право\~на шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя» судам роз`яснено, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч. ч. 4, 5 ст.\~71\~СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У постанові Верховного Суду від 03.02.2020 року у справі № 235/5146/16-ц вказано, що правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються ст. 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки. Оцінюючи положення ч. 5 ст. 71 СК України як такі, що застосовуються до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до іншого з вимогами про припинення його права на частку у спільному майні, Верховний Суд зробив висновок, що ця норма не вимагає обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач. Згідно ч. 3 ст.\~372\~ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Оскільки вказаний автомобіль знаходиться у відповідача, суд вважає за необхідне стягнути з останнього 1/2 частину вартості автомобіля в рахунок компенсації права на належну частку [PERSON] . При визначені вартості спірного автомобіля суд приймає до уваги вартість майна, визначену за висновком експерта № 17651 від 16.06.2020 року, яка становила 177021 грн. 58 коп., а не вартість, визначену у висновку суб`єкта оціночної діяльності ФОП від 12.10.2018 року, оскільки висновок № 17651 від 16.06.2020 року складений експертом ХНДІСЕ ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса за ухвалою суду; експерт був попереджений про кримінальну відповідальність, окрім іншого, за завідомо неправдивий висновок; з урахуванням «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України за № 3207/5/1033 від 21.10.2019 року; з технічним оглядом автомобіля. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача 88510 грн. 79 коп., як компенсацію частки у вартості майна. Щодо стягнення частини грошової суми від продажу квартири, суд зазначає наступне. Положеннями ч. 3 ст. 65 СК України визначено, що для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і(або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які викладені у п. 30 постанови від 21.12.2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із з них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. З системного аналізу норм сімейного законодавства, які регулюють майнові права подружжя, положень процесуального закону щодо обов`язку доказування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та правових позицій Верховного Суду, сформульованих у справах щодо поділу майна подружжя, можна зробити висновок, що поділу і натурі підлягає лише майно (грошові кошти), яке є в наявності на момент такого поділу, тобто існує як об`єкт матеріального світу, а у разі відчуження об`єкту права спільної сумісної власності одним з подружжя його вартість повинна враховуватись при поділі шляхом стягнення відповідної компенсації за умови, якщо другий з подружжя доведе, що таке майно було відчужене проти його волі і не в інтересах сім`ї. Як вбачається з договору купівлі-продажу квартира [ADDRESS] від 23.06.2018 року, [PERSON] надала свою згоду на продаж квартири, про що свідчить заява, посвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу 21.06.2018 року за реєстровим № 771 (а.с. 34). Таким чином, враховуючи, що вказана квартира була відчужена [PERSON] під час перебування у шлюбі із [PERSON] та згоди останньої, суд приходить до висновку, що вказаний правочин був вчинений в інтересах сім`ї. Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що гроші від продажу квартири були витрачені не в інтересах сім`ї, матеріали справи не містять. Як зазначив під час судового розгляду представник відповідача, частина коштів від продажу квартири була передана [PERSON] дружині, а інша частина використана в інтересах сім`ї на оплату навчання та лікування, погашення боргів (а.с. 74-81). Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. За приписами ч. 1 та п. 3 ч. 2 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову-на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктами 1, 2 ч. 3 цієї статті визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до ч. 6 ст.\~139\~ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Так, ухвалою суду від 04.01.2019 року позивачу було відстрочено сплату судового збору за подання до суду позовної заяви у сумі 3045 грн. 00 коп. до ухвалення рішення у справі (а.с. 58). Судовий збір у вказаному розмірі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог на загальну суму 88510 грн. 79 коп., що складає 29,1 % від 304500 грн. 00 коп., відповідно сума судового збору 886 грн. 10 коп. (29,1 % від 3045 грн. 00 коп.) підлягає стягненню з відповідача на користь держави, а інша сума у розмірі 2158 грн. 90 коп. (3045 грн. 00 коп. 886 грн. 10 коп.) з позивача по справі. Крім того, згідно листа ХНДІСЕ за № 17651 від 21.07.2020 року, відповідач сплатив за проведення авто-товарознавчої експертизи № 17651 від 16.06.2020 року 3140 грн. 00 коп. (а.с. 129), а тому з позивача на користь відповідача підлягає стягненню вказані витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 2226 грн. 26 коп. (70,9 % від 3140 грн. 00 коп.). Разом з тим, при зверненні до суду із заявою про забезпечення позову, позивач сплатила судовий збір у розмірі 176 грн. 20 коп. (а.с. 113). Судовий збір у вказаному розмірі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відповідно сума судового збору 51 грн. 27 коп. (29,1 % від 176 грн. 20 коп.) підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Таким чином, загальна сума, яка підлягає стягненню з позивача на користь відповідача (щодо витрат на проведення експертизи та витрат щодо звернення до суду із заявою про забезпечення позову) дорівнює 2174 грн. 99 коп. (2226 грн. 26 коп. - 51 грн. 27 коп.). На підставі викладеного,

Outcome: partial