Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-15 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до Дергачівського районного суду Полтавської області в особі представника позивачів - адвоката Назаренко М.В. з позовом, у якому просять встановити нікчемність Договору про відступлення прав вимоги від 06.11.2019 в частині відступлення від Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на користь Товариства з обмеженої відповідальністю «Фінансова компанія «Есаймент» права вимоги до [PERSON] за Договором про відкриття кредитної лінії №12-26-И від 10.04.2008 та Договору про відступлення прав вимоги за договором іпотеки/застави від 06.11.2019, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Есаймент», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В. за реєстровим №919, у частині відступлення від Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на користь Товариства з обмеженої відповідальністю «Фінансова компанія «Есаймент» права вимоги до [PERSON] за Договором про відкриття кредитної лінії №12-26-И від 10.04.2008; застосувати наслідки нікчемності правочину шляхом визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора прав - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Антипової І.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №49625256 від 11.11.2019, на підставі якого було зареєстрованого право іпотекодержателя за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Есаймент» на житловий будинок із надвірними будівлями, загальною площею 459,90 кв.м., житловою площею 113,60 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] . Розпорядженням голови Верховного Суду №10/0/9-22 від 16.03.2022 року Котелевському районному суду Полтавської області визначено територіальну підсудність справ Борівського районного суду Харківської області та Дергачівського районного суду Харківської області. Відповідно до частини 7 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» відповідне рішення є підставою для передачі усіх справ, які перебували на розгляді суду, територіальна підсудність якого змінюється. 15.08.2022 ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області прийнято до свого провадження та призначено підготовче судове засідання. В обгрунтування своїх позовних вимог, позивачі зазначили, що відповідно до умов Договору про відкриття кредитної лінії №12-26-И від 10.04.2008 року, укладеного між [PERSON] та ВАТ "Банк "Фінанси та Кредит" в особі Філії "Слобожанське РУ", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит", позивачу [PERSON] був наданий кредит у розмірі 79150,00 доларів США, з оплатою процентної ставки 17% річних, зі строком користування до 10.04.2023. В якості забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між [PERSON] та відповідачем ВАТ "Банк "Фінанси та Кредит" 10.04.2008 був укладений Іпотечний договір, за яким в іпотеку ВАТ "Банк "Фінанси та Кредит" було передано житловий будинок з надвірними будівлями, загальною площею 459,90 кв.м., житловою площею 113,60 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] . На підставі ч.2 ст.1050 ЦК України у зв`язку з невиконанням умов Кредитного договору ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" звернулось до Дергачівського районного суду м.Харкова із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором. Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 13.08.2021 року у справі №2010/2222/2012 в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором в сумі 603780,00 грн. звернено стягнення на предмет іпотеки, згідно з договором іпотеки від 10.04.2008 року, а саме будинок літ. А-1, цегляний №19, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та встановлено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів з початковою ціною предмета іпотеки 603780,00 грн. для подальшої реалізації. 06.11.2019 між відповідачем ВАТ "Банк "Фінанси та Кредит" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія"Есаймент" було укладено Договір про відступлення прав вимоги. Відповідно до пункту 2.1 Договору про відступлення прав вимоги від 06.11.2019 року Банк відступає Новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набуває права вимоги Банку до позичальників та поручителів, зазначених у Додатках №1-2 до цього Договору, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників або інших, до яких перейшли обов`язки Боржників, за кредитними договорами та договорами поруки з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстрів у додатках№1-2 до цього Договору. Новий кредитор сплачує Банку за Права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначеними цим договором. Згідно з Реєстром договорів, права вимоги за якими відступаються, який є Додатком №1 до Договору про відступлення прав вимоги від 06.11.2019, сума заборгованості позивача [PERSON] за Кредитним договором, право вимоги якої АТ "Банк"Фінанси та Кредит" відступило ТОВ "ФК "Есаймент", складається із: - 62837,92 доларів США -залишок по тілу кредиту станом на 06.11.2019 року; - 1553319,89 грн.- залишок по тілу кредиту станом на 06.11.2019 року; - 106025,17 доларів США- залишок по відсоткам станом на 06.11.2019 року; - 2620885,69 грн.- залишок по відсоткам станом на 06.11.2019 року; - 44223485,36 грн. - залишок по пеням і штрафам станом на 06.11.2019 року. Також, 06.11.2019 року між ВAT «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ "ФК "Есаймент" укладено Договір про відступлення прав вимоги за договором іпотеки-застави посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В. Відповідно до п. 2.1 цього Договору про відступлення прав вимоги за договором іпотеки/застави, відступлення Банком Новому іпотекодержателю прав вимоги з Договором іпотеки здійснюється у зв`язку з відступленням прав вимоги за основними зобов`язаннями, визначеними у Договорі про відступлення прав вимоги від 06.11.2019 року. Згідно з п. 3.2 Договору про відступлення прав вимоги за договором іпотеки/застави, Банк заявляє та гарантує Новому іпотекодержателю, що на дату укладення цього Договору він має право відступити права вимоги. Відповідно до п. 3.3 Договору про відступлення прав вимоги за договором іпотеки/застави, Новий іпотекодержатель підтверджує, що в момент укладення Договору отримав від Банку усі наявні в Банку документи (оригінали або копії (у разі відсутності оригіналів), що підтверджують права вимоги до Іпотекодавця. У зв`язку з укладенням Договору про відступлення прав вимоги від 06.11.2019 та Договору про відступлення прав вимоги за договором іпотеки/застави від 06.11.2019 державний реєстратор прав - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Антипова І.В. прийняла рішення №49625256 від 11.11.2019 про реєстрацію прав іпотекодержателя за Договором іпотеки від 10.04.2008 за ТОВ «ФК «ЕСАЙМЕНТ». Як вбачається з матеріалів справи, кредитор в особі AT «Банк «Фінанси та Кредит» звертався з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки (який розглянуто у межах справи №2010/2222/2012). Таким чином, звернувшись із позовом про дострокове стягнення суми позики (шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки), кредитор/іпотекодержатель в особі AT «Банк «Фінанси та Кредит» змінив порядок, умови і строк дії кредитного договору. З огляду на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 17.10.2019 у справі №500/4786/14-ц, після звернення до суду з вимогами про дострокове стягнення суми позики (зокрема шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки) право кредитора нараховувати проценти за Кредитним договором припинилося. За результатами розгляду позовних вимог у справі №2010/2222/2012 була встановлена сума заборгованості за Кредитним договором. Однак, дослідивши витяг з Реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами (Додаток №1 до Договору про відступлення прав вимоги від 06.11.2019), сума заборгованості, право вимоги якої AT «Банк «Фінанси та Кредит» відступило ТОВ «ФК «ЕСАЙМЕНТ», становить: 62 837,92 доларів США - залишок по тілу кредиту станом на 06.11.2019; 1553 319,89 грн. - залишок по тілу кредиту станом на 06.11.2019; 106025,17 доларів США - залишок по відсоткам станом на 06.11.2019; 106620 885,69 грн. - залишок по відсоткам станом на 06.11.2019; - 44 223 485,36 грн. - залишок по пеням і штрафам станом на 06.11.2019. Зазначені суми нараховані станом на 06.11.2019 всупереч вимогам ч.2 ст.1048 ЦК України. Отже, розмір заборгованості, право вимоги якої було відступлено AT "Банк «Фінанси та Кредит» ТОВ «ФК «Есаймент» за Договором про відступлення прав вимоги від 06.11.2019, суттєво перевищує розмір заборгованості, який був встановлений судовим рішенням, та таке перевищення зумовлене безпідставним нарахуванням процентів та неустойки після звернення кредитора до суду з позовом про дострокове стягнення суми позики всупереч приписам статті 1048 ЦК України. Оскільки, після звернення до боржника з вимогою про дострокове повернення суми позики (шляхом звернення до суду) ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» не мало нараховувати позивачу [PERSON] відсотки за Кредитним договором, то враховуючи вимоги ст.514 ЦК України у AT «Банк «Фінанси та Кредит» не було підстав передавати ТОВ "ФК «ЕСАЙМЕНТ» право вимоги, якого у нього не існує. За таких обставин, предметом Договору про відступлення прав вимоги від 06.11.2019 стала заборгованість за Кредитним договором, яку ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» не мало права нараховувати. Зважаючи на те, що необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання, за яким відступається право, договір про відступлення права вимоги від 06.11.2019 є нікчемним, тобто таким, що порушує положення статей 512, 514 Цивільного кодексу України. Оскільки, іпотека має похідний характер від основного зобов`язання, право вимоги за яким ТОВ «ФК «ЕСАЙМЕНТ» не набуло, то і Договір про відступлення прав вимоги за договором іпотеки/застави від 06.11.2019, укладений між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «ФК «ЕСАЙМЕНТ», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В. за реєстровим №919, у частині відступлення від AT «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ТОВ «ФК «ЕСАЙМЕНТ» права вимоги до позивача [PERSON] за Кредитним договором також є нікчемним. В зв`язку з чим позивачі вимушені були звернутися до суду з відповідним позовом. У судовому представник позивачів [PERSON] , [PERSON] , - адвокат Цесельська І.В. позовні вимоги до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» та до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Есаймент» підтримала в повному обсязі та просила задовольнити їх. Позовні вимоги до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В. не підтримала. Представник відповідача ПАТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ», та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: ФОНД ГАРАНТУВАННЯ ВКЛАДІВ ФІЗИЧНИХ ОСІБ - адвокат Шилець А.Р. у судовому засідання заперечував проти задоволення позовних вимог, так як позивачем не доведено, в чому саме після проведення торгів і укладення сторонами договору відступлення прав вимоги порушено його обсяг прав та обов`язків оскільки він не змінився, адже фактично був змінений лише кредитор в існуючому зобов`язанні. Представник Товариства з обмеженої відповідальністю «Фінансова компанія «Есаймент» в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи містяться відзив та письмові пояснення, в яких зазначено, що відповідно до Договору про відступлення прав вимоги від 06.11.2019 AT «Банк «Фінанси та Кредит» відступив ТОВ «ФК "ЕСАЙМЕНТ" право вимоги за Договором про відкриття кредитної лінії № 12-26-И від 10.04.2008 р. у повному обсязі, на умовах, що існували на дату укладення цього договору відступлення та не надав будь-якого обґрунтування неврахування таких обставин. Право вимоги до позивача [PERSON] за Договором про відкриття кредитної лінії N12-26-И від 10.04.2008 р. виникло на підставі зазначеного договору, існування та обставини виникнення такого права вимоги Позивачами ніякими належними способами доказування не спростовані. При цьому, Позивачами не повідомлено будь-яких обставин припинення такого права вимоги. При цьому пункти 2.1 та 2.3. Договору про відступлення прав вимоги від 06.11.2019, якими, крім іншого, визначений предмет договору вказують, що Права кредитора за Основними договорами переходять до Нового кредитора у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення Права вимоги. Зазначені положення договору беззаперечно вказують на те, що Договір про відступлення прав вимоги від 06.11.2019 ніяким чином не створює нового права вимоги, не збільшує його обсяг та не стосується майбутніх або можливих прав, які на момент укладення цього договору не існують, тому просять відмовити в задоволені позовних вимог. Відповідач приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Антипова І.В. в судове засідання не з`явилась, в матеріалах справи міститься письмова заява про розгляд справи без її участі (а.с.180 т.1). Заслухавши пояснення сторін, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Судом встановлено, що відповідно до умов Договору про відкриття кредитної лінії №12-26-И від 10.04.2008 року, укладеного між [PERSON] та ВАТ "Банк "Фінанси та Кредит" в особі Філії "Слобожанське РУ", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит", позивачу [PERSON] був наданий кредит у розмірі 79150,00 доларів США, з оплатою процентної ставки 17% річних, зі строком користування до 10.04.2023 (а.с.8-20). В якості забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між [PERSON] та відповідачем ВАТ "Банк "Фінанси та Кредит" 10.04.2008 був укладений Іпотечний договір, за яким в іпотеку ВАТ "Банк "Фінанси та Кредит" було передано житловий будинок з надвірними будівлями, загальною площею 459,90 кв.м., житловою площею 113,60 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.12-14). На підставі ч.2 ст.1050 ЦК України у зв`язку з невиконанням умов Кредитного договору ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" звернулось до Дергачівського районного суду Харківської області із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором. Рішенням Дергачівського районного суду м.Харкова від 13.08.2021 року у справі №2010/2222/2012 в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором в сумі 603780,00 грн. звернено стягнення на предмет іпотеки, згідно з договором іпотеки від 10.04.2008 року, а саме будинок літ. А-1, цегляний №19, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та встановлено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів з початковою ціною предмета іпотеки 603780,00 грн. для подальшої реалізації (а.с.26-30). 06.11.2019 між відповідачем ВАТ "Банк "Фінанси та Кредит" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія"Есаймент" було укладено Договір про відступлення прав вимоги (а.с.21-25). Відповідно до пункту 2.1 Договору про відступлення прав вимоги від 06.11.2019 року Банк відступає Новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набуває права вимоги Банку до позичальників та поручителів, зазначених у Додатках №1-2 до цього Договору, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників або інших, до яких перейшли обов`язки Боржників, за кредитними договорами та договорами поруки з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстрів у додатках №1-2 до цього Договору. Новий кредитор сплачує Банку за Права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначеними цим договором. Згідно з Реєстром договорів, права вимоги за якими відступаються, який є Додатком №1 до Договору про відступлення прав вимоги від 06.11.2019, сума заборгованості позивача [PERSON] за Кредитним договором, право вимоги якої АТ "Банк"Фінанси та Кредит" відступило ТОВ "ФК "Есаймент", складається із: - 62837,92 доларів США -залишок по тілу кредиту станом на 06.11.2019 року; - 1553319,89 грн.- залишок по тілу кредиту станом на 06.11.2019 року; - 106025,17 доларів США- залишок по відсоткам станом на 06.11.2019 року; - 2620885,69 грн.- залишок по відсоткам станом на 06.11.2019 року; - 44223485,36 грн. - залишок по пеням і штрафам станом на 06.11.2019 року (а.с.25). Також, 06.11.2019 року між AT «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ "ФК "Есаймент" укладено Договір про відступлення прав вимоги за договором іпотеки-застави посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В. (а.с.12-18). У зв`язку з укладенням Договору про відступлення прав вимоги від 06.11.2019 та Договору про відступлення прав вимоги за договором іпотеки/застави від 06.11.2019 державний реєстратор прав - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Антипова І.В. прийняла рішення №49625256 від 11.11.2019 про реєстрацію прав іпотекодержателя за Договором іпотеки від 10.04.2008 за ТОВ «ФК «ЕСАЙМЕНТ» (а.с.31-36). Позивачами заявлені вимоги про встановлення нікчемності Договору про відступлення прав вимоги від 06 листопада 2019 в частині відступлення від AT «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ТОВ «ФК «ЕСАЙМЕНТ» права вимоги до [PERSON] за Договором про відкриття кредитної лінії № 12-26-И від 10.04.2008 та Договору про відступлення прав вимоги за договором іпотеки/застави від 06.11.2019, укладеного між AT «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «ФК «ЕСАЙМЕНТ», посвідченого ПН КМНО Антиповою І.В. за реєстровим №919, у частині відступлення від AT «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ТОВ «ФК «ЕСАЙМЕНТ» права вимоги до [PERSON] за Договором про відкриття кредитної лінії № 12- 26-И від 10.04.2008. На обгрунтування вимоги про встановлення нікчемності Договору про відступлення прав вимоги від 06 листопада 2019 в частині відступлення від АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ТОВ «ФК «ЕСАЙМЕНТ» права вимоги до [PERSON] за Договором про відкриття кредитної лінії № 12-26-И від 10.04.2008 позивачі повідомляють, що зазначений договір є нікчемним з огляду на те, що зобов`язання за ними не існує. Відсутність зобов`язання позивачів підтверджують посиланням на окремі положення Договору відступлення та те, що AT «Банк «Фінанси та Кредит» попередньо звертався із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та за результатами розгляду позовних вимог у справі №2010/2222/2012 була встановлена сума заборгованості за Кредитним договором, менша ніж зазначена у Договорі відступлення. Як вбачається з пункту 2.1 Договору про відступлення прав вимоги від 06.11.2019 Банк відступає Новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набуває права вимоги Банку до позичальників та поручителів, зазначених у Додатках №№1-2 до цього Договору, надалі за текстом Боржники, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників, за кредитними договорами та договорами поруки з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстрів у Додатках №№1-2 до цього Договору. Новий кредитор сплачує Банку за Права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначеними цим Договором. Стаття 512 Цивільного кодексу України (надалі також - ЦК України), крім іншого, визначає, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Статтею 513 ЦК України визначено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові; Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Як правильно зазначають позивачі, необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування такого права. Однак, позивачами не приведено будь-яких доводів та доказів про те, що у первісного кредитора AT «Банк «Фінанси та Кредит» не існувало права вимоги до [PERSON] за Договором про відкриття кредитної лінії № 12-26-И від 10.04.2008 р. Водночас, частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України ). Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 651 ЦК України, крім іншого, визначений вичерпний перелік підстав для зміни договору - зокрема, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом; договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Крім того, пунктом 7.3. Договору про відкриття кредитної лінії №12-26-И від 10.04.2008 р. визначено, що цей Договір набирає чинності з моменту першої видачі Кредитних ресурсів (їхньої першої часини) і діє до повного виконання Сторонами прийнятих на себе зобов`язань. При цьому, позивачем ніяким чином не доведено факту відсутності у нього зобов`язання за Договором про відкриття кредитної лінії №12-26- И від 10.04.2008 р. Частиною першою статтею 627 Цивільного кодексу України визначено, шо відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з .рахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до Договору про відступлення прав вимоги від 06.11.2019 AT «Банк «Фінанси та Кредит» відступив ТОВ «ФК "ЕСАЙМЕНТ" право вимоги за Договором про відкриття кредитної лінії № 12-26-И від 10.04.2008 р. у повному обсязі, на умовах, що існували на дату укладення цього договору відступлення. Право вимоги до позивача [PERSON] за Договором про відкриття кредитної лінії N 12-26-И від 10.04.2008 р. виникло на підставі зазначеного договору, існування та обставини виникнення такого права вимоги позивачами ніякими належними способами доказування не спростовані, крім того, позивачами не повідомлено будь-яких обставин припинення такого права вимоги. При цьому пункти 2.1 та 2.3. Договору про відступлення прав вимоги від 06.11.2019, якими, крім іншого, визначений предмет договору вказують, що Права кредитора за Основними договорами переходять до Нового кредитора у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення Права вимоги. Зазначені положення договору беззаперечно вказують на те, що Договір про відступлення прав вимоги від 06.11.2019 ніяким чином не створює нового права вимоги, не збільшує його обсяг та не стосується майбутніх або можливих прав, які на момент укладення цього договору не існують. Заміна кредитора у зобов`язанні не впливає на його зміст зобов`язального правовідношення, а відтак права боржника щодо нового кредитора залишаються такими, як і його права щодо первісного кредитора. У разі заміни кредитора законодавчо передбачено способи захисту інтересів як боржника (стаття 518 ЦК України), якому надається право висувати проти вимоги нового кредитора ті ж саме заперечення, які він мав проти первісного кредитора (наприклад зустрічні вимоги до первісного кредитора, заперечення, пов`язанні із простроченням первісного кредитора, наявністю обставин непереборної сили тощо), так і нового кредитора (стаття 519 ЦК України), перед яким старий кредитор буде відповідати у зобов`язанні за недійсність переданої йому вимоги. Тобто відповідальність старого кредитора може настати, якщо передана вимога є недійсною внаслідок припинення первісного зобов`язання (виконанням, неможливістю виконання тощо) або в разі визнання недійсним правочину, який був підставою виникнення первісного зобов`язання. Сам по собі факт укладення Договору цесії не створює для позивача безумовного обов`язку сплатити борг саме у такому розмірі, який вказано у спірному договорі у ході його виконання. У разі отримання відповідної вимоги від нового кредитора, позивач не позбавлений права висловлювати свої заперечення проти такої вимоги на підставі наявних у нього доказів по основному зобов`язанню. У постанові від 19 листопада 2019 року у справі № 924/1014/18 Верховний Суд дійшов висновку про те, що обставини, пов`язані з фактичним виконанням чи невиконанням, чи частковим виконанням зобов`язань за відповідним договором не визначаються жодною нормою матеріального права як підстава для визнання недійсним правочину щодо відступлення права вимоги за такими договорами; Питання щодо належного чи неналежного виконання зобов`язань за договором, права вимоги за яким відступлені, не входить до предмета доказування у справі про визнання недійсним правочину, за яким вони відступлені. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 жовтня 2018 року у справі № 914/2567/17 та зазначив, що боржник не позбавлений права висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора на підставі статті 518 ЦК України. Отже, перехід прав кредитора за договором про відступлення права вимоги не впливає на обсяг прав та обов`язків позивача та третіх сторін із самостійними вимогами та не порушує їх прав, оскільки замінюється тільки особа кредитора, та передбачений механізм захисту прав боржника перед новим кредитором, який є відмінним від визнання недійсним договору відступлення. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент учинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Крім того, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин) (ст. 215 ЦК України). Окрім того, ст. 215 ЦК України встановлює: Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, так: правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). До загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, відноситься вимога вчинення правочину у формі, встановленій законом (ст.203 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.218 ЦК України не додержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Разом з тим, ст.204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки. Враховуючи те, що позивачем не надано жодних доказів, що свідчать про недійсність укладеного між Банком (первинним кредитором) і ТОВ ФК "ЕСАЙМЕНТ" (новим кредитором) договору про відступлення права вимоги - цей договір є правомірнім правочином. Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду в постанові від 16 жовтня 2020 року у справі № 910/12787/17 прийшла до наступних висновків: «... особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремі положення) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено. Реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, позивач зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та інтереси, а суд, у свою чергу, - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує такі вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.» Крім цього, Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 року у справі № 639/4836/17, зроблено наступні висновки: «законодавством не встановлено підстав недійсності договору щодо відступлення права вимоги у разі передачі вимоги зобов`язанням, із розміром якого сторона не погоджується, або якщо окремі складові такої заборгованості нараховані безпідставно. Обставини, пов`язані з фактичним виконанням чи невиконанням, чи частковим виконанням зобов`язань за відповідним договором не визначаються нормами матеріального права як підстава для визнання недійсним правочину щодо відступла права вимоги за такими договорами (договору цесії). Питання про належне чи неналежне виконання сторонами зобов`язань за договором кредиту, право вимоги за яким передавалося за оспорюваним договором, підлягає дослідженню у межах спору і стягнення заборгованості та не впливає на правомірність та дійсність договору відступлення права вимоги. Сам по собі факт укладення договору відступлення права вимоги не створює для позивача безумовного обов`язку сплатити борг саме у такому розмірі, який зазначений в оспорюваному договорі під час його виконання. У разі отримання відповідної вимоги нового кредитора, позивач не позбавлений права висловлювати свої заперечення проти і вимоги на підставі наявних у нього доказів за основним зобов`язанням, що виникло на підставі кредитного договору.» Аналогічних за своїм змістом правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 16 жовтня 2018 року у справі №914/2567/17, від 19 листопада 2019 року у справі №924/1014/18, від 28 січня 2020 року у справі № 924/1208/18, від 22.09.2021 у справі № 2- 1385/11, від 29.07.2021 у справі № 0306/3498/2012, від 07.06.2021 у справі № 648/3596/19. Аналіз усталеної судової практики Верховного суду дає підстави стверджувати, що мотивування позовних вимог позивачами про визнання правочинів недійсними чи невідповідність заборгованості за кредитним договором, не є вірним, адже жодною нормою матеріального права не встановлено підстав недійсності договору про відступлення права вимоги у разі передачі вимоги за зобов`язанням, із розміром яким сторона не погоджується. Достовірне з`ясування розміру заборгованості за кредитним договором не є предметом даного позову про визнання недійсними договорів про відступлення прав вимоги та не входить до предмета доказування у цій справі, а підлягає дослідженню в межах спору стягнення заборгованості. У постанові Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що відповідно до ст.ст.215 та 216 ЦК України, суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про становлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред`являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги. Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача. Верховний Суд у постанові від 22 січня 2020 року (справа № 674/461/16-ц) зазначив, що підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами. У постанові Верховного Суду від 9 січня 2019 року (справа № 759/2328/16-ц) вказано, що нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (ч. 2 ст. 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. З позицій юридичної техніки така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Відповідно до ст.16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним з визначених законом способів захисту цивільних прав та інтересів осіб. Згідно із ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5,6 ст. 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч. 1-3, 5,6 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Нікчемний правочин є недійсним через його невідповідність вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Отже, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку, що вимоги позивачів про встановлення нікчемності правочину та застосування наслідків нікчемності правочину не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed