Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-27 00:00:00

У лютому 2022 року [PERSON] , яка діє в інтересах своїх малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , звернулася до суду з позовом в до [PERSON] про відшкодування шкоди у якому просить стягнути з відповідача на користь [PERSON] 100000 грн. та на користь [PERSON] 100000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька, внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, а також витрати на професійну правничу допомогу. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 02.06.2021 о 15:30 год. відбулася дорожньо-транспортна пригода, в якій водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «ВАЗ» 2107 державний номер [NUMBER] допустив зіткнення з автомобілем марки «Рено Дастер» державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який в це час зупинився на проїжджій частині. Внаслідок ДТП пасажир автомобіля «ВАЗ» 2107 [PERSON] від отриманих травм помер. Померлий [PERSON] був батьком доньок позивачки - [PERSON] та [PERSON] . Внаслідок смерті батька донькам завдано непоправної моральної шкоди, вони втратили рідну людину, діти проживали з батьком та були близькі з ним. Діти відчули глибоку і невиправну втрату, дітей позбавлено батьківської любові і турботи, розмір завданої моральної шкоди оцінює у 236000 грн. Цивільно-правову відповідальність водія застраховано у ПрАТ «СК «Євроінс Україна», тому позивачкою подано заяву на виплату страхового відшкодування моральної шкоди на суму 36000 грн (2,4 частки, що належать неповнолітнім дітям загиблого), на час подання позову страховою компанією не прийнято рішення за цією заявою. Тому, з урахуванням частки, яка підлягає сплаті страховою компанією, з відповідачка підлягає стягненню моральна шкода у сумі 200000 грн. Розпорядженням Верховного Суду від 18.03.2022 № 11/0/9-22 змінено територіальну підсудність судових справ Балаклійського районного суду Харківської області на Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області. Згідно штампу вхідної кореспонденції 03.05.2023 з Балаклійського районного суду Харківської області надійшла дана справа до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської, проте у матеріалах справи наявна довідка про те, що справа надійшла для розгляду відповідно до акту приймання-передачі справ від 21.03.2023. Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 травня 2023 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи у порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 28 вересня 2023 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, разом з позовом подали заяву про розгляд справи без участі позивача. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно і належним чином, причини неявки суду не повідомив. Будь - яких заяв та клопотань від відповідача не надходило, правом на подання відзиву не скористався. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України, суд за згодою позивача вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з довідки №3021154322016472 про дорожньо-транспортну пригоду, 02.06.2021 о 15:27 на автодорозі М-03 сталася ДТП, за участю автомобіля марки «ВАЗ» 2107 державний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобіля марки «RenaultDuster» державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] ; в результаті ДТП [PERSON] загинув (а.с.17). У повідомленні СУ ГУНП в Харківській області від 13.09.2021 зазначено 02.06.2021 о 15:10 на автодорозі М-03 сталася ДТП, за участю автомобіля марки «ВАЗ» 2107 державний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобіля марки «Renault Duster» державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] ; в результаті ДТП [PERSON] загинув. Відомості за даним фактом внесено до ЄРДР за №12021220000000817 від 02.06.2021 за ч.3 ст.286-1, ч.1 ст.135 КК України, 03.06.2021 у даному кримінальному провадженні повідомлено про підозру [PERSON] , обвинувальний акт направлений до Ізюмського міськрайонного суду Харківської області для розгляду по суті. За даними Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 11.11.2021 обвинувальний акт по обвинуваченню [PERSON] за ч.3 ст.286-1, ч.1 ст.135 КК України, призначено до розгляду, єдиний унікальний номер справи №623/3074/21. Відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Вища рада правосуддя рішенням від 20.04.2023 № 399/0/15-23 змінив територіальну підсудність судових справ Ізюмського міськрайонного суду Харківської області на Дзержинський районний суд м. Харкова. Відомості про завершення розгляду справи з єдиним унікальним номером №623/3074/21 у Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутні. Як вбачається зі свідоцтва про смерть, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] (а.с.21). Померлий [PERSON] був рідним батьком [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , а їх матір`ю у свідоцтвах про народження записана позивачка [PERSON] (а.с.22,23). Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Савинської селищної ради, [PERSON] проживала однією сім`єю разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , вели спільне господарство та єдиний бюджет (а.с.24). Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу марки «ВАЗ» 2107 державний номер [NUMBER] на момент ДТП застрахована ПрАТ «СК «Євроінс Україна» згідно полісу №АР5123029 (а.с.25). [PERSON] звернулася до ПрАТ «СК «Євроінс Україна» із заявою про виплату страхового відшкодування шкоди, заподіяною в результаті ДТП, у якій просила виплатити страхове відшкодування, пов`язане із моральною шкодою у сумі 36000 грн. - 2/4 частки, що належать неповнолітнім дітям загиблого (а.с.27). До правовідносин, що склалися між сторонами, підлягають застосуванню такі норми права. Частинами першою - третьою статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно зі статтею 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживають з нею однією сім`єю. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають такі обставини: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в заподіянні шкоди. Як встановлено судом, смерть батька [PERSON] та [PERSON] настала внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки - автомобіля «ВАЗ» 2107 державний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . Частиною другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, тому, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Позивач не зобов`язаний доводити вину відповідача у заподіянні шкоди. Особа, якій спричинено шкоду, подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір спричиненої шкоди, а також докази того, що саме відповідач її спричинив або є особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Подібний висновок наведено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05.06.2019 у справі № 61/8496/15-ц, провадження №14-154цс19. Верховний Суд у своїй постанові від 21 квітня 2021 року у справі № 450/4163/18 зазначив, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки) є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. У той же час, чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності в частині відшкодування моральної шкоди власника джерела підвищеної небезпеки, як вина потерпілого. В судовому засіданні відповідачем не доведено обставин, які б свідчили, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили або умислу загиблого. У п. 9 Постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди), зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ від 25.05.2001р. № 5 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди» остаточне рішення щодо розміру відшкодування моральної шкоди приймає суд. При визначенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди суд повинен враховувати в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі Позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Як зазначено в Постанові КЦС ВС у справі № 447/2015/16-ц від 02.10.2019 року наявність моральної шкоди доводиться Позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в інтересах яких діє їх мати [PERSON] втратили близьку їм людину - рідного батька. Вказані родинні відносини свідчать про безумовний факт стійкості життєвих зв`язків між дітьми та їх загиблим батьком. Суд погоджуються з тим, що внаслідок загибелі [PERSON] у позивачів був безповоротно змінений звичний спосіб життя, їх емоційний стан. Суд звертає увагу, що позиваці [PERSON] на час загибелі батька було п`ять років, а позивачці [PERSON] - шість років. Частину свого дитинства і все доросле життя не зможуть поспілкуватися з батьком, отримати від нього пораду, підтримку і любов. Відповідно до ст. ст. 11,15 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Внаслідок смерті батька малолітнім [PERSON] та [PERSON] безперечно спричинено моральних страждань. Моральна шкода позивачам завдана смертю їх батька, спричинила та буде спричиняти позивачам протягом усього їх життя душевних страждань. Відновити становище, яке існувало до смерті у житті позивачів не можливо. Враховуючи те, що завдана позивачам моральна шкода безпосередньо пов`язана з втратою рідної їх людини, внаслідок чого вони зазнали та продовжують зазнавати душевних страждань, що відобразилось на їх психоемоційному стані, то розмір відшкодування повинен бути достатнім для забезпечення можливості відновити втрачену психологічну рівновагу та не бути джерелом збагачення останніх за рахунок відповідача. Також, при визначенні розміру моральної шкоди суд враховує, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь який її розмір може мати суто умовний вираз. Аналізуючи суть самого порушення прав позивачів, виходячи зі справедливих й розумних критеріїв належного розміру відповідальності у вигляді відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що позивачам доведено заподіяння їм моральної шкоди у розмірі 236000 грн. Положеннями ст. 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц зазначено, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика. Пунктом 27.3. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинам. Оскільки розмір мінімальної плати станом на 01 січня 2021 року складав 6000 грн., у страхової виник обов`язок відшкодування шкоди у розмірі 72000 грн., позивачкою подано заяву про виплату 2/4 від зазначеної суми (36000 грн.). З урахуванням викладеного, на відповідача [PERSON] покладено обов`язок відшкодувати різницю між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Підсумовуючи викладене, з урахуванням того, що смерть батька малолітніх [PERSON] та [PERSON] настала внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки - транспортного засобу, яким керував відповідач; відповідачем не доведено, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили або умислу загиблого; з урахуванням страждань, яких діти зазнали і продовжують зазнавати у зв`язку з передчасною, раптовою смертю рідної людини, їх із застосуванням принципів розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню в рахунок відшкодування моральної шкоди 100000 грн., на користь кожної з малолітніх доньок загиблого. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України. Оскільки позивачів звільнено від судового збору за подання цього позову, судовий збір слід стягнути з відповідача на користь держави. Питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд не вирішує, оскільки разом з позовом подано заяву про те, що докази таких витрат будуть подані після ухвалення судового рішення. На підставі викладеного,

Outcome: approved