Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-27 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача Акціонерного товариства «Ідея Банк», в якому просить стягнути з Акціонерного товариства «Ідея Банк» на користь [PERSON] пеню в розмірі трьох відсотків суми, належної до повернення за період з 01.10.2010 року по 20.10.2023 року, що складає 134 869 гривень 55 копійок. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 30.09.2010 між Акціонерним товариством «Ідея банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №Б77.106.72187 від 30.09.2010 року, згідно п. 1.1 якого, банк надає позичальнику кредит на поточні потреби в сумі 7805,00 грн. під 32,98 % річних від залишкової суми кредиту строком на 20 місяців, пункотм 1,5 якого встановлено, що обслуговування цього кредиту Банком позичальник сплачує щомісячно плату у розміір 1,51% від початкової суми кредиту. 16.03.2023 року [PERSON] скерувала на адресу Банку вимогу про повернення безпідставно перерахованих коштів за кредитним договором №Б77.106.72187 від 30.09.2010 року Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 24.07.2023 року, позов [PERSON] до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про стягнення коштів - задоволено. Стягнуто з Акціонерного товариства «Ідея Банк» на користь [PERSON] безпідставно сплаченої плати за кредитне обслуговування згідно кредитного договору №Б77.106.72187 від 30.09.2010 року в сумі 2 357, грн. 20 коп. Стягнуто з Акціонерного товариства «Ідея Банк» на користь держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн. Стягнуто з Акціонерного товариства «Ідея Банк» на користь [PERSON] витрат на правову допомогу в розмірі 4 000,00 грн. Постановою Львівського паеляційного суду від 11.10.2023 стягнуто з Акціонерного товариства «Ідея Банк» на користь [PERSON] 942 грн 99 коп. безпідставно сплаченої плати за кредитне обслуговування згідно кредитного договору №Б77.106.72187 від 30.09.2010 року. За період кредитування з коштів, які були внесені позивачем на погашення своїх зобов`язань перед Банком, останнім в якості комісії було стягнуто 942 грн. 88 коп. Цим рішенням суду також встановлено факт дострокового виконання кредитних зобов`язань позивачем. Також зазначено, положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Таким чином, відповідач зобов`язаний був повернути отриману ним на підставі недійсного пункту договору суму комісії з моменту укладення кредитного договору - тобто з 30.09.2010 року. Так, у Акціонерного товариства «Ідея Банк» виникло прострочення з повернення комісії за кредитним договором №Б77.106.72187 від 30.09.2010 року, з 01.10.2010 року по 20.10.2023 року (4768 дні). Позивач вважає, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина п`ята статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», якою встановлено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. Таким чином позивач, на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», просить стягнути з АТ «Ідея Банк» пеню в розмірі трьох відсотків від суми, належної до повернення кредитодавцем за період з 01.10.2010 року по 20.10.2023 рку, що складає 134869 грн. 55 коп. (3% від 942 грн. 88коп. х 4768 днів). Покликається на правову позицію викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 320/5115/17 (провадження № 14-133цс20), де зазначено, що «пеня, передбачена частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», застосовується в разі порушення виконання зобов`язання на користь споживача». Правова позиція про те, що невиплата банком клієнту належних йому сум свідчить про невиконання банком своїх зобов`язань і має наслідком настання відповідальності, визначеної частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» та стягується саме у вигляді пені у розмірі трьох відсотків вартості послуги за кожний день прострочення, яка викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 року у справі № 761/26293/16-ц та Верховного Суду від 28.06.2023 у справі № 757/62734/19, Великої Палати Верховного Суду від 25.01.2022 у справі №761/16124/15-ц, від 18.04.2023 у справі № 199/3152/20. Крім цього, позивач зазначає, що орієнтовні витрати на правову допомогу становлять 4 000, 00 грн. Ухвалою від 26.10.2023 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про захист прав споживачів. 08.01.2024 року від представника відповідача Акціонерного товариства «Ідея Банк» - Трофімової Л.А. надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити, вважає їх безпідставними. Суму пені в розмірі 134869,55 грн., вважає абсолютно невиправданою, незаконною. Стверджує, що до правовідносин, які виникли між сторонами не може застосовуватись ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Крім цього просить розглядати справу у відсутності представника Акціонерного товариства «Ідея Банк». Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, представник позивача скерував на адресу суду письмову заяву в якій просить розглядати справу у його відсутності та у відсутності позивача. Представник відповідача АТ «Ідея Банк» в судове засідання не з`явилася, у поданому відзиві на позовну заяву просить розглядати справу у її відсутності. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов наступного висновку. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною другою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено, що 30.09.2010 року між Акціонерним товариством «Ідея банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №Б77.106.72187, за умовами якого банк надає позичальнику кредит на поточні потреби в сумі 7805,00 грн., включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), строком на 20 місяців, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти разом з процентами за річною змінюваною процентною ставкою, що визначається як змінна частина ставки, яка станом на день укладення договору становить 32,98 %, збільшена на маржу банку в розмірі 1,51% та платою за обслуговування кредитної заборгованості. Графік щомісячних платежів за кредитним договором наведений в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, підписаного сторонами. Графіком щомісячних платежів за кредитним договором передбачено внесення позичальником на транзитний рахунок № [NUMBER] щомісячного платежу в розмірі 630,35 грн., частини якого зараховуються банком на погашення заборгованості за тілом кредиту, погашення заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами та стягнення плати за обслуговування кредитної заборгованості. Відповідно до п. 5.2 кредитного договору №Б77.106.72187 від 30.09.2010 року, договір вступає в силу з дня його підписання сторонами, зобовязання сторін є дійсними до повного їх виконання. Згідно з п. 3.3.2 кредитного договору №Б77.106.72187 від 30.09.2010 року, позичальник має право достроково повернути всю суму кредиту або її частину. 16.03.2023 року позичальник [PERSON] звернулася до АТ «Ідея Банк» із письмовою вимогою про повернення йому плати за обслуговування кредиту, яка незаконно нараховувалася банком з часу укладення кредитного договору. Згідно відповіді АТ «Ідея Банк» від 30.03.2023 року, банк відмовився повернавтаи вказані кошти та повідомив, що такі будуть повернуті тільки після рішення суду. Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 24.07.2023 року, позов [PERSON] до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про стягнення коштів - задоволено. Стягнуто з Акціонерного товариства «Ідея Банк» на користь [PERSON] безпідставно сплаченої плати за кредитне обслуговування згідно кредитного договору №Б77.106.72187 від 30.09.2010 року в сумі 2 357, грн. 20 коп. Стягнуто з Акціонерного товариства «Ідея Банк» на користь держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн. Стягнуто з Акціонерного товариства «Ідея Банк» на користь [PERSON] витрат на правову допомогу в розмірі 4 000,00 грн. Вищезазначеним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 24.07.2023 року встановлено, що у спірних положеннях кредитного договору має місце встановлення оплатності послуг про надання інформації з приводу виконання кредитного договору, що прямо суперечить нормам Закону України «Про споживче кредитування» та є підставою для визнання відповідних частин договору недійсними. Умови договору в частині встановлення плати за обслуговування кредитної заборгованості визнано недійними, та такі є недійсними з моменту їх укладення. Судом також встановлено, що позивачем було сплачено плату за обслуговування кредитної заборгованості за кредитним договором №Б77.106.72187 від 30.09.2010 року. А відтак, задоволено позовні вимоги [PERSON] про стягнення з АТ «Ідея Банк» зайво сплаченої плати за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2 357, грн. 20 коп Суд вирішуючи даний спір в частині про стягнення з АТ «Ідея Банк» зайво сплаченої плати за обслуговування кредитної заборгованості прийшов до висновку про підставність позовних вимог, виходячи зі змісту ст.1212 ЦК України, яка передбачає, що особа яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно положень частини 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Звертаючись до суду з цим позовом, позивач просив стягнути з відповідача 134 869 грн. 55 коп. пені в розмірі трьох процентів річних за кожен день прострочення повернення безпідставно набутої АТ «Ідея Банк» плати за обслуговування кредитної заборгованості, на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», за період з 01.10.2010 року по 20.10.2023 року. Так, згідно положень частини 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Разом з тим, вищезазначена норма закону на спірні правовідносини, які виникли між сторонами не поширюється, виходячи з наступного. Так, між сторонами був укладений кредитний договір, за яким відповідачем позивачу були надані кредитні кошти, що останнім не заперечується. Між сторонами виникли правовідносин до яких застосовувалися положення Закону України «Про захист прав споживачів» в частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 21.09.2021, яке не оскаржувалось та набрало законної сили, встановлено факт дострокового виконання кредитних зобов`язань позивачем станом 18.09.2019 та припинення договірних правовідносини між сторонами. Постановою Львівської області від 11.10.2023 року, апеляційну скаргу [PERSON] представника Акціонерного товариства «Ідея Банк», частково задовольнити. Рішення Галицького районного суду міста Львова від 24липня 2023року в частині стягнення з Акціонерного товариства «Ідея Банк» на користь [PERSON] сплаченої плати за кредитне обслуговування в сумі 2 357 грн. 20 коп., а також в частині стягнення з Акціонерного товариства «Ідея Банк» в дохід держави 1073 грн. 60 коп. судового збору скасовано і в цій частині ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги [PERSON] в цій частині задоволено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства «Ідея Банк» на користь [PERSON] 1 942 (дев`ятсот сорок дві) грн. 88 коп. безпідставно сплаченої плати за кредитне обслуговування згідно кредитного договору №Б77.106.72187 від 30.09.2010 року. Постанова Львівської області від 11.10.2023 року набула законної сили. Так, згідно із ч. 1 ст. 177 ЦК України, об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Відповідно до статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Вищевикладене свідчить про безпідставне отримання відповідачем АТ «Ідея Банк» коштів від позивача [PERSON] за обслуговування кредиту (комісії) за кредитним договором, у зв`язку з чим до правовідносин, що виникли між сторонами застосовано положення стаття 1212 ЦК України. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Пеня ж, яка передбачена ч.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», стягується в разі порушення виконання договірного зобов`язання на користь споживача. Таким чином, вказана норма закону підлягає застосуванню щодо сплати пені споживачу у разі невиконання, неналежного виконання сторонами договірного зобов`язання, а тому суд не може прийняти до уваги посилання позивача [PERSON] щодо застосування ч.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» до вимоги про стягнення з АТ «Ідея Банк» на його користь пені в розмірі 134869 грн. 55 коп., нарахованої ним за безпідставно утримувані кошти. Отже, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача пені, яка передбачена ч.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» не ґрунтуються на вимогах закону та задоволенню не підлягають. Не заслуговують на увагу суду покликання позивача на правові висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 року у справі №761/26293/16-ц та Верховного Суду від 28.06.2023 у справі №757/62734/19, Великої Палати Верховного Суду від 25.01.2022 у справі №761/16124/15-ц, від 18.04.2023 у справі №199/3152/20 та інші не можуть бути прийняті до уваги, оскільки стосуються зовсім інших правовідносин, зокрема зобов`язань, які виникли на підставі договірних правовідносин сторін, зокрема договорів банківського вкладу (депозиту), які не визнавались недійсними. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивач [PERSON] звільнена від сплати судового збору, а у задоволенні його позову відмовлено, судовий збір слід віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed