Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 12.12.2014 року Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), актовий запис №947, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що подружнє життя виявилося невдалим, у зв`язку з тим, що відповідач почав зловживати спиртними напоями та допускати сімейне насильство. Дії [PERSON] призвели до виникнення напруженої психологічної обстановки в сім`ї, неможливості подальшого спільного проживання, що негативно відображається на їх спільній дитині. Шлюбні стосунки фактично припинено з січня 2020 року і позивачка не має наміру їх поновлювати. Спільне господарство не ведеться. Також позивачка повідомила, що від шлюбу з відповідачем мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Спір щодо розподілу майна подружжя між сторонами буде вирішуватися в іншому цивільному процесі. Ухвалою судді від 05.12.2023 року справу призначено к розгляду у спрощеному позовному провадженні відповідно до ст.274 ЦПК України (а.с.18). Сторони, будучи своєчасно та належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. Позивачка звернулася із заявою про підтримання позову та розгляд справи у її відсутність; проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач причини неявки не повідомив, із заявою про відкладення розгляду справи або розгляд справи у його відсутність не звертався \~ \~ \~ \~ Ухвалою суду від 22.02.2024 року вирішено розглядати справу на підставі наявних у ній даних і доказів (в заочному порядку). Вивчивши і дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд, на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні, дійшов такого висновку. За змістом частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і підставі доказів, поданих учасниками справи. Статтею ст.56 СК України передбачено право дружини та чоловіка на особисту свободу, у тому числі й на припинення шлюбу. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. За змістом ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Так, у судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 12.12.2014 року Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), актовий запис №947 (а.с.9). Від спільного шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] (а.с. 10). Сторони припинили шлюбні стосунки та ведення спільного господарства з січня 2020 року, тому на даний час шлюб між ними носить виключно формальний характер. Спір про місце проживання дитини у сторін на час розгляду справи відсутній. Спір щодо розподілу майна подружжя між сторонами буде вирішуватися в окремому провадженні. Приймаючи до уваги, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, їх особисті та майнові права після розірвання шлюбу не будуть порушені, суд дійшов до висновку, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсному волевиявленню сторін і шлюб може бути розірваний.

Outcome: approved