Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-26 00:00:00

В провадженні судді Малиновського районного суду м.Одеси перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] , яка діє у власних інтересах та інтересах неповнолітнього [PERSON] до Департаменту міського господарства Одеської міської ради, Комунального підприємства «Міське агентство з приватизації житла», [PERSON] , треті особи - Одеська міська рада, державний реєстратор Юридичного департаменту Одеської міської ради - Єременко Іван Миколайович, [PERSON] , про визнання розпорядження органу приватизації недійсним, скасування свідоцтва про право власності, скасування запису про державну реєстрацію, за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , яка діє у власних інтересах та інтересах неповнолітнього [PERSON] , за участі третіх осіб - Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради, Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, як органу опіки та піклування, про визнання осіб такими, що втратили право користування квартирою, зняття з реєстрації місця проживання. Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 25.01.2024 року, повний текст рішення складений 05.02.2024 року, в задоволенні позову [PERSON] , яка діє у власних інтересах та інтересах неповнолітнього [PERSON] до Департаменту міського господарства Одеської міської ради, Комунального підприємства «Міське агентство з приватизації житла», [PERSON] , треті особи - Одеська міська рада, державний реєстратор Юридичного департаменту Одеської міської ради - Єременко Іван Миколайович, [PERSON] , про визнання розпорядження органу приватизації недійсним, скасування свідоцтва про право власності, скасування запису про державну реєстрацію було відмовлено. Зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , яка діє у власних інтересах та інтересах неповнолітнього [PERSON] , за участі третіх осіб - Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради, Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, як органу опіки та піклування, про визнання осіб такими, що втратили право користування квартирою, зняття з реєстрації місця проживання задоволено частково. Визнано такими [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою за адресою [ADDRESS] . В задоволенні зустрічного позову в частині вимог про зняття з реєстрації місця проживання в квартирі за адресою [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] було відмовлено. В судовому засіданні, під час судових дебатів, представником позивача за зустрічним позовом, адвокатом Заліпаєвим Ю.В. було зроблену усну заяву щодо надання додаткових доказів на понесення позивачем за зустрічним позовом витрат на правничу допомогу адвоката. 29.01.2024 року через систему «Електронний суд» адвокатом Заліпаєвим Ю.В. було надіслано заяву про ухвалення додаткового рішення, а саме, просив суд вирішити питання щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] судових витрат пов`язаних з розглядом справи: 1984,80 грн. судового збору, та 20000,00 грн. витрат на правничу допомогу. В судове засідання сторони не з`явились, про місце, дату та час судового розгляду повідомлялись належним чином. [PERSON] та адвокат Друганова В.А. подали до суду заяви, у яких просили розгляд заяви про розподіл судових витрат проводити за їх відсутності. Представниця позивача за первісним позовом - адвокат Друганова В.А. подала до суду заперечення проти заяви про ухвалення додаткового рішення, у якій просила суд відмовити у розподілі судових витрат, посилаючись на неправильність та несправедливість судових витрат. (а.с. 142-147 т.2) Згідно п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі №922/445/19 висловлено правову позицію, згідно якої розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04). Окрім того, Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Так, стороно позивача суду надано: -копію договору про надання правової допомоги № 13 від 30.08.2023 року, підписаний між [PERSON] та адвокатом Заліаєвим Ю.В.; відповідно до п. 4 якого встановлено, що вартість послуг Адвоката встановлюється Додатковою угодою до цього Договору, що є його невід`ємною частиною. Клієнт на протязі трьох днів з моменту підписання Договору, сплачує передплату за надані послуги в розмірі, що становить 50% від загальної вартості послуг. Інша частина гонорару підлягає сплаті на протязі 3-х днів з моменту підписання акту приймання - передачі наданих послуг. Адвокат залишає за собою право в односторонньому порядку надати весь обсяг або частину роботи безоплатно. Оплата підлягає перерахуванню Клієнтом на розрахунковий чи картковий рахунок Адвоката або внесенню готівкою в касу Адвоката. У разі необхідності, за попередньою домовленістю між сторонами, Клієнт оплачує Адвокату витрати Адвоката, необхідні для виконання його обов`язків за цим Договором, понесені в інтересах Клієнта (обов`язкові платежі, витрати на відрядження, тощо). Сума додаткових витрат погоджується сторонами додатково без укладення письмових додаткових угод; -Додаткова угода № 1 від 31.08.2023 року до Договору про надання правничої допомоги № 13 від 30.08.2023 року, якою встановлено, що В якості гонорару та компенсації додаткових витрат, визначених п.4.1. та п.4.3. Договору № 13 про надання правничої допомоги клієнт сплачує адвокату 20000,00 грн. за наступні послуги: 1.1. Участь адвоката у судових засіданнях та представництво інтересів Клієнта у цивільній справі №521/10470/22 (Малиновський районний суд м.Одеси) за наступним графіком: - 5000 грн. в якості гонорару, сплачується клієнтом при підписанні цієї Угоди; - 15000 грн. сплачується клієнтом при вирішенні судом першої інстанції справи, незалежно від результату її розгляду. -Додаткова угода № 1 від 25.01.2024 року Договору про надання правничої допомоги № 13 від 30.08.2023 року якою встановлено, що в якості гонорару клієнт сплачує адвокату 15000,00 грн. за фактично надані юридичні послуги: - представництво інтересів Клієнта у цивільній справі №521/10470/22; -Прибутковий касовий ордер № 13 від 25.01.2024 року, відповідно до якого, [PERSON] на підставі Договору про надання правничої допомоги № 13 отримав від [PERSON] 20000,00 грн.; - Ордер; - Копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю. Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. На підставі вищевикладеного, витрати на правничу допомогу в розмірі 20000,00 гривень, на переконання суду є неспівмірними із розміром наданих адвокатом адвокатських послуг, суд зазначає, що адвокат Заліпаєв Ю.В. приймав участь справі в якості представника позивача за зустрічним позовом з 30.08.2023 року, за період з 30.08.2023 року по справі було проведено 4 судових засідання (04.10.2023 р., 08.11.2023 р., 07.12.2023 р., 25.01.2024 р.), з яких, судові засідання, призначені на 04.10.2023 р., 08.11.2023 р., 07.12.2023 р. були відкладені на підставі заяв представника позивача за первісним позовом - адвокатом Друганової В.А. Також, суд зазначає, що адвокатом Заліпаєвим Ю.В. під час розгляду справи не підготовлювались документи (зустрічний позов, відзив на первісний позов, інш.) по суті справи, оскільки представництво інтересів [PERSON] до 30.08.2023 року надавались іншим адвокатом, докази на підтвердження понесених витрат якої до суду подані не були. За таких обставин суд доходить висновку про надмірний характер зазначених стороною позивача за зустрічним позовом витрат на професіну правничу допомогу з огляду на їх неспівмірність із складністю справи, обсягом фактично наданих послуг, та про невідповідність заявленої суми таких витрат критерію реальності, розумності їхнього розміру, а тому, розмір таких витрат має бути зменшений до 10000,00 грн. Відповідно з відповідача за зустрічним позовом на користь позивача за зустрічним позовом підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу пропорційно до задоволеної частини вимог (ч. 2 ст. 141 ЦПК). Враховуючи, що судом було задоволено одну з двох позовних вимог немайнового характеру, що містились в зустрічному позові, з відповідача за зустрічним позовом на користь позивача за зустрічним позовом підлягає стягненню сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн. 00 коп. (10 000 грн. 00 коп. /2) Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що при поданні зустрічного позову позивачем був сплачений судовий збір в сумі 1984 грн. 80 коп., що підтверджується відповідною квитанцією від 21.10.2022 р. (а.с.112 т.1), та оскільки позовні вимоги [PERSON] було задоволено у частково, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 992 грн. 40 коп.

Outcome: approved