Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-21 00:00:00

09 жовтня 2023 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить скасувати заборону на відчуження житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , зареєстровану 29 червня 2006 року №3391015, реєстратором Вітовською державною нотаріальною конторою, накладену колгоспом «Прибузький» за його повідомленням б/н від 01 січня 1990 року. В обґрунтування позову вказала, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] .\~При зверненні\~до нотаріуса\~для вчинення\~правочину їй\~стало відомо,\~що на\~належне їй\~нерухоме майно\~накладена заборона\~(архівний\~запис)\~Вітовською державною\~нотаріальною конторою\~Миколаївської області,\~а підставою\~для такого\~обтяження стало\~повідомлення К-п\~«Прибузький» від\~01\~січня 1990\~року без\~номера. Оскільки відсутні будь-які правові підстави наявності обтяження на належне їй нерухоме майно, просила суд припинити їх. Ухвалою суду від 11 жовтня 2023 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 19 грудня 2023 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, про дату, час і місце судового розгляду повідомлена належним чином. представник позивача [PERSON] у судовому засіданні у вступному слові позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Вказувала, що наявність обтяжень на належний позивачу будинок унеможливлює здійснення позивачем своїх прав щодо розпорядження своїм майном. оскільки колгосп «Прибузький», який був ініціатором накладення арешту на нерухоме майно та його правонаступники ліквідовані як юридичні особи, позасудове вирішення спору не можливе. Відповідач Вітовська державна нотаріальна контора Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання свого представника не направила, від представника надійшла заява про розгляд справи без участі представника та ухвалення рішення на розсуд суду. Від третьої особи Галицинівської сільської ради Миколаївської області надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника. У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Відповідно до частини шостої статті 259 ЦПК України у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження, не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи. Складання повного рішення судом відкладено до 22 лютого 2024 року. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності досліджені докази, суд установив наступне. Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 19 травня 2016 року №1377-VІІІ «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» Жовтневий район Миколаївської області перейменовано на Вітовський район. Постановою Верховної Ради України від 17 липня 2020 року № 807-IX «Про утворення та ліквідацію районів» утворено Миколаївський район (з адміністративним центром у місті Миколаїв) у складі територій Березанської селищної, Веснянської сільської, Воскресенської селищної, Галицинівської сільської, Коблівської сільської, Костянтинівської сільської, Куцурубської сільської, Миколаївської міської, Мішково-Погорілівської сільської, Нечаянської сільської, Новоодеської міської, Ольшанської селищної, Очаківської міської, Первомайської селищної, Радсадівської сільської, Степівської сільської, Сухоєланецької сільської, Чорноморської сільської, Шевченківської сільської територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 30 червня 2023 року №337570230 (далі Інформація з реєстрів), сформованого Департаментом з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради за [PERSON] (архівний запис) зареєстроване право власності на житловий будинок [ADDRESS] (а.с.12). У спеціальному розділі Інформації з реєстрів міститься запис обтяження за №3391015, згідно якого на вказаний житловий будинок накладена заборона Вітовською державною нотаріальною конторою від 29 червня 2006 року на підставі повідомлення К-п «Прибузький» від 01 січня 1990 року без номера. Разом з цим, згідно довідки ліквідаційної комісії СЗАТ «Прибузьке» (правонаступника колгоспу «Прибузький») від 15 січня 2007 року №290, ліквідкомісія повідомила Жовтневу державну нотаріальну контору Миколаївської області про зняття заборони на спірний житловий будинок (а.с.13). Суд уважає, що правові підстави для обтяження у виді заборони на спірне нерухоме майно відсутні, оскільки, починаючи з 1990 року жодних претензій до позивача [PERSON] з боку ініціатора обтяження та його правонаступників не було, а колгосп «Прибузький» та його правонаступники припинили своє існування. Відповідно до Положення про Єдиний держаний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 09 червня 1999 року № 31/5, реєстр заборон це електронна база даних, яка містить відомості про обтяження нерухомого майна, а саме: накладені заборони та арешти нерухомого майна; вилучення записів про заборони відчуження та арешти нерухомого майна; тимчасові застереження щодо нерухомого майна та видані витяги з реєстру заборон. Реєстраторами реєстру заборон є державні нотаріальні контори, державні нотаріальні архіви, приватні нотаріуси, які уклали відповідні договори з адміністратором і мають повний доступ до реєстру заборон через комп`ютерну мережу; державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України та його регіональні філії в частині внесення відомостей щодо податкових застав та арештів, накладених органами державної влади. Відповідно до статті 34 Закону України «Про нотаріат» накладення або зняття заборон є нотаріальною дією, вчинення яких в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах або займаються приватною нотаріальною діяльністю. Відповідно до статті 73 Закону України «Про нотаріат», нотаріус за місцем розташування жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, іншого нерухомого майна чи місцем розташування земельної ділянки, або за місцезнаходженням однієї із сторін правочину накладають заборону їх відчуження: за повідомленням установи банку, підприємства або організації про видачу громадянину позик (кредиту) на будівництво, капітальний ремонт чи купівлю жилого будинку (квартири); при посвідченні договору довічного утримання; при посвідченні договору про заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна; за повідомленням іпотеко держателя; в усіх інших випадках, передбачених законом. Згідно зі статтею 74 Закону України «Про нотаріат», одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернень органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна. Згідно підпункту 5.1. пункту 5 глави 15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5, нотаріус, який накладав заборону, знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення: кредитора про погашення позики; про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки); про припинення договору іпотеки у зв`язку з набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки за рахунок виконання основного зобов`язання, після припинення договору іпотеки у зв`язку з відчуженням іпотекодержателем предмета іпотеки; про припинення, розірвання, визнання недійсним договору ренти, довічного утримання (догляду), спадкового договору; органів опіки та піклування про усунення обставин що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини; про скасування рішення суду про оголошення фізичної особи померлою або закінчення п`ятирічного строку з часу видачі свідоцтва про право на спадщину, на майно особи, оголошеної померлою; про смерть другого з подружжя, що склали спільний заповіт; в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до підпункту 2.1.1 пункту 2.1 Положення про Єдиний держаний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна підставами для внесення до реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою або приватним нотаріусом реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна. Відомості про обтяження об`єкта нерухомого майна житлового будинку [ADDRESS] були внесені Вітовською державною нотаріальною конторою Миколаївської області, як заборона, а отже, вилучення запису повинно відбуватись за правилами, встановленими підпунктом 2.1.1 пункту 2.1 Положення про Єдиний держаний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Відповідно до пункту 5 глави 15 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріус, який наклав заборону, знімає заборону відчуження майна за рішенням суду. Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В пункті 71 рішення ЄСПЛ у справі «Звежинський проти Польщі» (заява № 34049/96) суд повторює, що позбавлення майна, у значенні цього речення, може бути виправданим, лише якщо воно відбувається в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом. Крім того, будь-яке втручання у право власності має відповідати критерію пропорційності. Суд нагадує, що під час втручання необхідно дотримуватися «справедливої рівноваги» між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основних прав людини (рішення у справі «Pressos Compania Naviera S.» та інші проти Бельгії» від 20 листопада 1995 року, серія A, № 332, с. 23, п. 38). Цю рівновагу буде порушено, якщо людині доведеться нести надто специфічний або надмірний тягар (рішення у справі Спорронга і Льонрота). ЄСПЛ у рішенні від 07 липня 2011 року у справі «Серков проти України» (пункти 42-44) зазначив, що національне законодавство має відповідати вимозі «якості» закону, щоб воно було доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним у застосуванні. Якщо норма закону або іншого нормативного акта, виданого на основі закону, дозволяють неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків платників податків і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків. Будь-яке втручання органу влади у безперешкодне володіння майном повинно бути «законним», позбавлення майна можливе лише «на умовах, передбачених законом (Рішення ЄСПЛ від 06 листопада 2008 року у справі «Ісмаїлов проти Росії»). Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до частини першої статті 321 ЦПК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи бути обмеженим у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (стаття 391 ЦК України). На підставі викладеного, аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази суд дійшов висновку про обґрунтованість позову, що є наслідком його задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved