Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-18 00:00:00

21.12.2023 року до Славутицького міського суду Київської області через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява, в якій позивач просить визнати незаконним та скасувати наказ (розпорядження) Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильська АЕС» від 12.10.2023 року №1760 «Про надання відпустки». Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що [PERSON] перебуває в трудових відносинах з Державним спеціалізованим підприємством «Чорнобильська АЕС» з 1989 року, з 2012 року обіймає посаду першого заступника генерального директора (з планування та зняття з експлуатації). На підставі наказу ДАЗВ №36-ос від 29.03.2021 він був призначений виконувачем обов`язків генерального директора ДСП «Чорнобильська АЕС» з 31.03.2021. Відповідно до наказу голови ДАЗВ №51-ос від 24.05.2021 на нього було тимчасово покладено виконання обов`язків генерального директора ДСП «Чорнобильська АЕС» з 24.05.2021, до виконання яких він приступив відповідно до наказу ДСП ЧАЕС № 73-к від 24.05.2021. Наказом голови ДАЗВ №68-ос від 01.06.2023 визнано таким, що втратив чинність наказ ДАЗВ від 24.05.2021 № 51-ос «Про тимчасове покладення виконання обов`язків генерального директора ДСП «Чорнобильська АЕС». Згідно з наказом №207ос від 02.06.2023 він був переведений першим заступником генерального директора (з планування та зняття з експлуатації), до виконання обов`язків якого приступив відповідно до наказу № 604 від 02.06.2023. 31 жовтня 2022 року т.в.о. генерального директора ДСП «Чорнобильська «АЕС», було затверджено графік відпусток працівників на 2023 рік, відповідно до якого йому було затверджено крім інших відпустки: - у листопаді протягом 28 календарних днів основної відпустки за період роботи з 05.09.2021 по 04.09.2022; - у грудні протягом 12 календарних днів додаткової відпустки, відповідно до ст.76 КЗпП України, за період роботи з 05.09.2021 по 04.09.2022 року. 12 жовтня 2023 року наказом ДСП «Чорнобильська АЕС» № 1760 [PERSON] було надано 28 календарних днів щорічної основної відпустки з 18 листопада 2023 року по 15 грудня 2023 року за період роботи з 05.09.2019 року по 04.09.2020 року. З вказаним наказом він не був ознайомлений, про що свідчить відсутність його підпису на Наказі (розпорядженні), як того вимагає п. 1.6. наказу ДСП ЧАЕС від 03.12.2019 №1776 «Про впорядкування надання відпусток працівникам ДСП «ЧАЕС». 13 жовтня 2023 року було складено Акт №17 про відмову від підпису про ознайомлення з наказами (розпорядженнями) № 1759 та №1760 від 12.10.2023 про надання відпустки [PERSON] . Вказаний акт був підписаний директором технічним (-головний інженер) Тітарчуком О.В., в.о. начальника юридичного відділу Гарнагою П.А. та провідним професіоналом з антикорупційної діяльності [PERSON] та не містить інформації з яких причин я не став підписувати Наказ, а лише констатація того, що він ознайомлений зі змістом наказів (розпоряджень) шляхом зачитування в голос в присутності членів комісії. В той час, жодної комісії з питань встановлення подібних фактів на підприємстві ДСП ЧАЕС не існує, та така комісія не передбачена Колективним Договором між роботодавцем і профспілковим комітетом первинної профспілкової організації, який регулює соціально-трудові відносини на ДСП ЧАЕС, яким встановлюються основні норми, принципи та взаємні зобов`язання сторін щодо регулювання соціально-економічних і трудових відносин, надання пільг та компенсацій, додаткових соціально-економічних гарантій працівникам підприємства. 17 жовтня 2023 року ним була подана заява до ДСП «Чорнобильська «АЕС», щодо його небажання скористатися запропонованою відпусткою. В своєму листі він зазначив, що має намір скористатися відпусткою протягом чотирьох календарних днів з 7.11.2023 по 10.11.2023, а щодо його права на використання іншої відпустки, повідомив, що додатково про це повідомить. До цього часу від нього повідомлень щодо використання права на відпустку до ДСП ЧАЕС не надходило. У відповіді на його заяву в листі №3789/4700000-2023 від 08.11.2023 за підписом в.о. генерального директора Мартинова С., ДСП ЧАЕС зазначає, що попри його небажання скористатись своїм правом на відпочинок та на виконання наказу ДСП ЧАЕС від 03.12.2019 №1776 «Про впорядкування надання відпусток працівникам ДСП «ЧАЕС» та чисельних доручень ДАЗВ щодо погашення невикористаних відпусток працівниками підприємства, було затверджено накази від 12.10.2023 №1758, №1759, №1760 про надання йому 16 календарних днів щорічної відпустки та 28 календарних днів щорічної основної відпустки за ст.75 КЗпП України. Разом з цим, вимоги ч.7 ст.79 КЗпП України та ч.2 ст.12 ЗУ «Про відпустки» передбачають, що невикористана частина щорічної відпустки має бути надана працівнику, як правило, до кінця робочого року, але не пізніше 12 місяців після закінчення робочого року, за який надається відпустка, у період дії воєнного стану не застосовуються згідно із Законом №2136-IX від 15.03.2022 з урахуванням змін, внесених Законом № 2352-IX від 01.07.2022. Окрім того вимоги ч.5 ст.80 КЗпП України та ч.5 ст.11 ЗУ «Про відпустки» щодо заборони ненадання щорічних відпусток повної тривалості протягом двох років підряд, а також ненадання їх протягом робочого року особам віком до вісімнадцяти років та працівникам, які мають право на щорічні додаткові відпустки за роботу із шкідливими і важкими умовами чи з особливим характером праці, у період дії воєнного стану не застосовуються згідно із Законом №2136-IX від 15.03.2022 з урахуванням змін, внесених Законом №2352-IX від 01.07.2022. Свою відповідь в.о.генерального директора Мартинов С. обґрунтовує листом Міністерства соціальної політики України від 21.06.2012 № 207/13/116-12, яким зазначено, що якщо працівник відмовляється використати надане йому Конституцією України, Законом України «Про відпустки» право на відпочинок (щорічну відпустку), зважаючи на те, що роботодавець несе відповідальність за ненадання відпустки, він має право в межах, установлених графіком, без заяви працівника видати наказ про надання йому відпустки. В той же час в ст.11 Закону України «Про відпустки» та в ст.80 КЗпП України заборона ненадання відпустки стосується роботодавця, однак жодним чином не зобов`язує працівника використовувати в примусовому порядку надане законами право на відпустку. Отже, відпустка - це право, а не обов`язок кожного, хто працює. Таку позицію висловив Житомирський окружний адміністративний суд у постанові від 09.11.2016р. за справою №806/1561/16. Зокрема з дослідженого акта перевірки вбачається, що під час перевірки встановлено порушення вимог ч.5 ст.80 КЗпП України у частині ненадання працівникам щорічних відпусток повної тривалості протягом 2-х років поспіль. Використання ж цього права залежить лише від волі працівника, оскільки відсутній правовий механізм примусового направлення працівників у відпустку. Відповідно до вимог статті 10 Закону України «Про відпустки» черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, і доводиться до відома всіх працівників. При складанні графіків ураховуються інтереси виробництва, особисті інтереси працівників та можливості для їх відпочинку. Крім того, невідповідність затвердженому графіку відпусток працівників на 2023 рік періоду роботи за який нараховано відпустку та виду відпустки, які вказані в наказі №1760 від 12.10.2023, вказують на те, що його відпустка за період роботи з 05.09.2021 по 04.09.2022 була перенесена на інший, не відомий йому, період. Разом з цим було також перенесено відпустку за період роботи з 05.09.2019 по 04.09.2020 на період зазначений в Наказі №1760, тобто з 18.11.2023 року по 15.12.2023 року. У зв`язку з тим, що ним не було надано згоди на перенесення щорічної відпустки за періоди роботи з 05.09.2019 по 04.09.2020 та з 05.09.2021 по 04.09.2022 на інші періоди, вважає, що ДСП «Чорнобильська «АЕС» під час винесення Наказу (розпорядження) про надання відпустки №1760 від 12.10.2023 порушило вимоги чинного законодавства. З викладеного на думку позивача вбачається, що наказ (розпорядження) Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильська АЕС» від 12.10.2023 року № 1760 «Про надання відпустки» є таким, що порушує вимоги чинного законодавства, а відтак підлягає скасуванню, як незаконний. Ухвалою судді від 25 грудня 2023 року після виконання вимог, передбачених ч.6 ст.187 ЦПК України, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та роз`яснено, що розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін проводиться за його клопотанням, яке він може подати в строк для подання відзиву на позов. Представник позивач отримала ухвалу про відкриття провадження 28.12.2023 року, що підтверджено підписом на супровідному листі. Відповідачі отримали ухвалу про відкриття провадження 28.12.2023 року, що підтверджено штампом «відділу документаційного забезпечення» на супровідному листі. 16 січня 2024 року через систему «Електронний суд» до Славутицького міського суду Київської області від представника відповідача Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильська АЕС» надійшов відзив на позовну заяву, в якому не погоджуються з викладеними в позові вимогами та вважають їх безпідставними. В обґрунтування посилаються на те, що надання працівникам щорічної оплачуваної відпустки є реалізацією їхнього права на відпочинок, яке закріплено статтею 45 Конституції України. Кодекс законів про працю України та Закон України від 15 листопада 1996 року №504/96-ВР «Про відпустки» визначають умови, тривалість і порядок надання працівникам відпусток. Надання щорічних відпусток спрямоване на відновлення здоров`я і працездатності працівників, сприяння в задоволенні ними особистих інтересів і потреб, компенсацію фізичного та психологічного навантаження, що має місце протягом робочого року. Право працівника на відпустку не може бути ні обмежене, ні скасоване, а факт ненадання відпустки працівникові є грубим порушенням законодавства з боку роботодавця. Відповідно до частини п`ятої статті 11 ЗУ «Про відпустки» та ч.5 ст. 80 КЗпП України забороняється ненадання щорічних відпусток повної тривалості протягом 2 років підряд, а також ненадання їх протягом робочого року особам віком до 18 років та працівникам, які мають право на щорічні додаткові відпустки за роботу із шкідливими і важкими умовами чи з особливим характером праці. Відповідно ненадання щорічних відпусток у терміни, визначені ЗУ «Про відпустки» та КЗпП України, буде грубим порушенням законодавства про працю, за що роботодавець може бути притягнений до відповідальності згідно із законодавством. Під «ненаданням» відпустки в контексті наведених вище законодавчих норм можна розуміти як незаконне небажання роботодавця надати відпустку працівникові, так і невмотивовану відмову працівника від права на відпустку. Відповідно до ст. 12 Конвенції про оплачувані відпустки від 24 червня 1970 року №132, ратифікованої Україною у 2001 році, угоди про відмову від права на мінімальну щорічну оплачувану відпустку або про невикористання такої відпустки із заміною її компенсацією чи іншим чином відповідно до національних умов визнаються недійсними або забороняються. Міністерство соціальної політики України в листі від 21 червня 2012 року № 207/13/116-12 зазначило, що в разі відмови працівника використати право на щорічну відпустку роботодавець має право без заяви працівника видати наказ про надання йому відпустки в межах строків, встановлених графіком, що цілком кореспондується з нормами, наведеними у Конвенції. Разом з тим, згідно зі ст.10 ЗУ «Про відпустки», черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджує власник або уповноважений ним орган за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом і доводить до відома всіх працівників. Згідно із ч.4 ст.79 КЗпП України та ч.10 ст.10 ЗУ «Про відпустки» під час складання графіків відпусток до уваги беруться як інтереси роботодавця, так і особисті інтереси працівників. При цьому, звертаємо увагу суду на те, що згідно із ч.13 ст.10 ЗУ «Про відпустки», законодавець окремо визначає категорії працівників яким щорічну відпустку треба надавати в зручний для них час, тобто не враховуючи графік відпусток. У всіх інших випадках, затверджений графік відпусток обов`язковий для виконання як роботодавцем, так і найманим працівником. Про дату початку щорічної відпустки роботодавець зобов`язаний письмово повідомити працівника. Згідно із ч.11 ст.10 ЗУ «про вдпустки» це треба зробити не пізніше ніж за два тижні до встановленого графіком терміну. Порушення строку такого повідомлення дасть підстави працівникові вимагати перенесення щорічної відпустки на інший період. Законодавство про працю не вимагає подання заяви від працівників, час відпусток яких визначається графіком відпусток та які йдуть у відпустку в обумовлений в ньому термін. У цьому випадку підставою для видання наказу про відпустки буде затверджений графік відпусток. Якщо працівник відмовляється використати щорічну відпустку у визначений у графіку відпусток час і таке рішення працівника не збігається з інтересами роботодавця, то роботодавець, беручи до уваги те, що остаточне рішення про надання чи ненадання відпустки належить лише до компетенції роботодавця, має право в межах, установлених графіком відпусток, без заяви працівника видати наказ про надання йому відпустки. Адже згідно зі ст.139 КЗпП України працівники зобов`язані вчасно і точно виконувати розпорядження (накази) роботодавця. Графік відпусток працівників ДСП ЧАЕС на 2023 рік був затверджений 31.10.2022 керівником підприємства, на той час тимчасово виконуючим обов`язки генерального директора ДСП ЧАЕС Сейдою Валерієм Олександровичем - позивачем у справі, та погоджений з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) ППО ЧАЕС головою профспілкового комітету Богданом Вадимовичем Сердюком, як уповноваженим представником трудового колективу ДСП ЧАЕС. Загальна кількість днів відпусток позивача, які мали бути використані протягом 2023 року з урахуванням невикористаних відпусток за минулі періоди, складала 132 дні. Протягом останніх двох років, до моменту видання спірного наказу №1760 від 12.10.2023, позивачем були використані лише 19 днів щорічної основної відпустки у різні періоди, а саме: 3 дні, з 04.01.2022 по 06.01.2022 та 16 днів, з 01.09.2022 по 16.09.2022.

Outcome: approved