Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-21 00:00:00

В листопаді 2023 року позивач звернулась до суду з позовом до до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павелків Тетяни Леонідівни про стягнення грошових коштів як безпідставно набутих за виконавчим написом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 10.04.2023 року по справі № 752/13720/20 позов позивача було задоволено, визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Ірпінського міського нотаріального округу Кондратюком В.С. за № 1581 від 29.07.2019 року про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 118698567 від 20.12.2016 року на користь акціонерного товариства «Банк Форвард». Позивачка вказує в позові , що вказане рішення суду набрало чинності. Згідно відповіді приватного виконавця Павелків Т.Л. від 18.08.2023 року з [PERSON] за час перебування на виконанні виконавчого провадження № [NUMBER] було стягнуто 25 615,09 грн, з яких: 21 468,26 грн - кошти на користь стягувача, 2 146,83 грн - основна винагорода приватного виконавця та 2 000,00 грн витрати виконавчого провадження. Оскільки спірний виконавчий напис нотаріуса, був скасований рішенням суду, вважає, що всі грошові кошти набуті відповідачем під час виконавчого провадження з виконання вказаного виконавчого напису безпідставно та мають бути повернуті позивачу. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 21 листопада 2023 року відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. До суду надійшли пояснення на позов за підписом уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк Форвард» із повідомленням про те, що з 07.03.2023 р. в порядку встановленому законом прийнято рішення про початок процедури ліквідації АТ «Банк Форвард», а тому задоволення вимог кредиторів відбувається в порядку, встановленому ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Також вказує на те, що є неналежним відповідачем по справі та просить суд відмовити позивачу у задоволені його позовних вимог у повному обсязі. Відповідач, ПавелківТ.Л. надала суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивача, в зв`язку з їх необґрунтованістю та безпідставністю. На підставі положень ст. 274-279 ЦПК України справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін на підставі наданих доказів, які досліджені судом. Ураховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України,фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України). Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша та друга статті 5 ЦПК України). Позивачем в позовній заяві вказано, що заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 10.04.2023 року по справі № 752/13720/20 позов позивача було задоволено, визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Ірпінського міського нотаріального округу Кондратюком В.С. за № 1581 від 29.07.2019 року про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 118698567 від 20.12.2016 року на користь акціонерного товариства «Банк Форвард». Позивачка вказує в позові , що вказане рішення суду набрало чинності. Згідно відповіді приватного виконавця Павелків Т.Л. від 18.08.2023 року з [PERSON] за час перебування на виконанні виконавчого провадження № [NUMBER] було стягнуто 25 615,09 грн, з яких: 21 468,26 грн - кошти на користь стягувача, 2 146,83 грн - основна винагорода приватного виконавця та 2 000,00 грн витрати виконавчого провадження. Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Положеннями статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Посилання сторони позивача на те, що обставини, які викладені в позові підтверджуються постановою приватного нотаріуса є необґрунтованими, оскільки в ній викладені обставини за сповіщенням самої позивачки, інших доказів на підтвердження факту родинних відносин до суду також не надано. Відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). Суд зауважує на тому, що позивачем не надано суду достатніх, допустимих доказів скасування виконавчого напису нотаріуса Ірпінського міського нотаріального округу Кондратюком В.С. за № 1581 від 29.07.2019 року про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 118698567 від 20.12.2016 року на користь акціонерного товариства «Банк Форвард». Статтею 24 ЦК України визначено, що людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою. Згідно ст. 28 ЦК України фізична особа набуває прав та обов`язків і здійснює їх під своїм ім`ям. Ім`я фізичної особи, яка є громадянином України, складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить. При здійсненні окремих цивільних прав фізична особа відповідно до закону може використовувати псевдонім (вигадане ім`я) або діяти без зазначення імені. Ім`я фізичній особі надається відповідно до закону. Відповідно ст. 294 та ч.ч. 1-5 ст. 295 ЦК України фізична особа має право на ім`я. Фізична особа має право на транскрибований запис її прізвища та імені відповідно до своєї національної традиції. У разі перекручення імені фізичної особи воно має бути виправлене. Якщо перекручення імені було здійснене у документі, такий документ підлягає заміні. Якщо перекручення імені здійснене у засобі масової інформації, воно має бути виправлене у тому ж засобі масової інформації. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на власний розсуд змінити своє прізвище та (або) власне ім`я, та (або) по батькові. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право змінити своє прізвище та (або) власне ім`я, та (або) по батькові за згодою батьків. У разі якщо над фізичною особою, яка досягла чотирнадцяти років, встановлено піклування, зміна прізвища та (або) власного імені, та (або) по батькові такої особи здійснюється за згодою піклувальника. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право змінити своє прізвище та (або) власне ім`я, та (або) по батькові за згодою одного з батьків, якщо другий з батьків помер, визнаний безвісно відсутнім, оголошений померлим, визнаний обмежено дієздатним, недієздатним, позбавлений батьківських прав стосовно цієї дитини або якщо відомості про батька (матір) дитини виключено з актового запису про її народження, або якщо відомості про чоловіка як батька дитини внесені до актового запису про її народження за заявою матері. У разі заперечення одного з батьків щодо зміни по батькові дитини спір щодо такої зміни може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов`язків стосовно дитини та інші обставини, що засвідчують відповідність зміни по батькові інтересам дитини. Прізвище, власне ім`я та по батькові фізичної особи можуть бути змінені у разі її усиновлення, визнання усиновлення недійсним або його скасування відповідно до закону. Прізвище фізичної особи може бути змінене у разі реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу або визнання його недійсним. В свою чергу згідно ч. 1 ст. 2 та ч. 1 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків. Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Таким чином, факт зміни прізвища, з огляду на приписи ст.ст. 76-82 ЦПК України та ч. 1 ст. 2 та ч. 1 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", може бути доведений лише певними засобами доказування, а саме інформацією з Державного реєстру актів цивільного стану. Однак, як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що [PERSON] та [PERSON] , це одна й та сама особа. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку із недоведеністю. Питання щодо судових витрат судом вирішується відповідно до положень ст.141 ЦПК України та оскільки у позові відмовлено, судовий збір покладається на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed