Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-20 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якого діє представник [PERSON] , 22 січня 2024 року звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про стягнення заборгованості по заробітній платі за період з 04.04.2018 року по 13.01.2020 року. На підтвердження своїх позовних вимог позивач зазначив, що в період з 04.04.2018 року по 13.01.2020 року перебував в трудових відносинах з відповідачем, був звільнений на підставі ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки. При його звільненні з ним не було проведено остаточний розрахунок, не виплачена заборгованість по заробітній платі. Відповідач не надав відповіді на адвокатський запит про розмір заборгованості по заробітній платі. В день звільнення 13.01.2020 року позивач перебував на підприємстві, отримав трудову книжку, однак, відповідач не провів з ним остаточного розрахунку по заробітній платі. Статтею 116 КЗпП України\~передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. 22 січня 2024 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Філь О.Є. 23 січня 2024 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 01 лютого 2024 року на адресу суду надійшла заява представника відповідача ТОВ «Краснолиманське», в якій він просить справу розглянути без його участі, в винести рішення по суті справи, у відповідності до норм чинного законодавства. В судове засідання сторони не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. З`ясувавши обставини справи та дослідивши докази у справі в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню за наступних підстав: Судом встановлено, що позивач [PERSON] в період з 04.04.2018 року по 13.01.2020 року перебував в трудових відносинах з відповідачем ТОВ «Краснолиманське», був звільнений на підставі ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки (а.с 6). При його звільненні з ним не було проведено остаточний розрахунок, не виплачена заборгованість по заробітній платі. Відповідач не надав відповіді на адвокатський запит про розмір заборгованості по заробітній платі (а.с. 7-9). В день звільнення 13.01.2020 року позивач перебував на підприємстві, отримав трудову книжку, однак, відповідач не провів з ним остаточного розрахунку по заробітній платі. Право людини на заробітну плату гарантоване\~Конституцією України, нормами\~\~КЗпП,\~Законам України «Про оплату праці»,\~а позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем до 31 січня 2020 року, виконував свої трудові обов`язки в повному обсязі, а також при звільненні не отримав всі належні йому платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики ЄСПЛ. Суд наголошує, що відповідно до норм ст. ст. 115,116 КЗпП\~саме роботодавець повинен довести, що здійснив з працівником повний розрахунок у відповідності до норм законодавства. Позивачем\~\~надано суду всі належні та допустимі\~\~докази на підтвердження своїх позовних вимог, які відповідач не зміг спростувати. Відповідно до частини 1\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 43 Конституції України\~гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до\~ст. 21 Закону України «Про оплату праці»\~працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно\~ст. 22 цього Закону\~суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. ЄСПЛ неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу №1 Конвенції є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені. Статтею 116 КЗпП України\~передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до частини першої\~статті 94 КЗпП України,\~ статті 1 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці"\~заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства. Відповідно до статті\~ 12, частини першої статті\~81 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частин першої, другої\~статті 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На день звільнення позивача загальна сума заборгованості по заробітній платі становила всього 33762,71 грн, сума розрахована після утримання обов`язкових податків та зборів (а.с. 10, 32). Таким чином,\~суд дійшов\~висновку про\~доведеність наявності\~заборгованості по\~заробітній платі\~позивачу [PERSON] \~на час\~розгляду справи\~в розмірі\~33762,71 грн, сума розрахована після утримання обов`язкових податків та зборів, тому позовні вимоги [PERSON] про стягнення заборгованості по заробітній платі підлягають задоволенню в повному обсязі. \~ \~ \~ \~Відповідно до п. 6\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Як передбачено ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. \~ \~ \~ \~Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від спати встановлюються законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211,20 грн з позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі. На підставі викладеного,

Outcome: approved