Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-12 00:00:00

До Дарницького районного суду м. Києва звернулась [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Марченко О.В., з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просила встановити факт, що [PERSON] , знаходиться в безпосередньому родинному зв`язку та доводиться онукою [PERSON] , та встановити факт смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] у м. Донецьк, Україна. В обґрунтування вимог зазначено, що [INFO] у [PERSON] , та [PERSON] , народився син - [PERSON] . [INFO] у [PERSON] та [PERSON] , народилась донька - [PERSON] , яка 25.06.2021 року одружилась з [PERSON] та взяла прізвище чоловіка - [PERSON] . Зазначила, що під час перекладу прізвища ім`я по-батькові дідуся заявниці [PERSON] , були допущені розбіжності у написанні його прізвища, а саме він зазначений як « [PERSON] » замість « [PERSON] ». Оскільки від встановлення факту родинних відносин залежить набуття заявником спадщини, тому вона вимушена звернутись до суду з вказаною заявою. Ухвалою від 01.11.2023 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду. Представник заявник надала заяву про розгляд справи без її участі та участі заявниці, заявлені вимоги підтримала в повному обсязі. Представник заінтересованої особи - Дарницького районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), у судове засідання не з`явився, надіслали заяву про розгляд справи за відсутності представника, вирішення зазначеного питання залишили на розсуд суду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. З свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] від 26.08.1960 року, заповненого російською мовою, вбачається, що 26.08.1960 року було укладено шлюб між « [PERSON] », та « [PERSON] » Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 08.09.1973 року виданого Пролетарським РАЦС в м. Донецьк, [INFO] , яке заповнено російською мовою народився « [PERSON] », батьками якого є « [PERSON] », та « [PERSON] ». З свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 20.03.1997 року, виданого Будьонівським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Донецьк, вбачається, що [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] . Згідно зі свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] від 25.06.2021 року виданого Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), 25.06.2021 року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] , після укладення шлюбу прізвище подружжя - [PERSON] . Відповідно до довідки про причину смерті та свідоцтва про смерть виданих на тимчасово окупованій території, які заповненні російською мовою вбачається, що « [PERSON] » помер [INFO] в м. Донецьк. З долученого паспорту громадянина України серія [NUMBER] , вбачається, що він виданий на ім`я [PERSON] , [INFO] , на другій сторінці якого зазначено російською « [PERSON] » Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У відповідності до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику про справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Відповідно до роз`яснень, даних у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Як роз`яснено у пункті 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Виходячи з практики ЄСПЛ, необхідно враховувати висновки суду у справах проти Туреччини (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001), Молдови та Росії (Mozer v. theRepublicofMoldovaandRussia, 23.02.2016), де наголошено, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]. Цей висновок в контексті сформульованого у Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватись недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованих територіях, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цих територій при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать. При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Таким чином, документи, видані органами та установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ цієї категорії. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. У відповідності до частин 3, 4 ст. 49 ЦК України, державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. У відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України визначені ст. 317 цього Кодексу. За змістом ч. ч. 1, 2 статті 317 цього Кодексу заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. З огляду на те, що встановлення факту родинних відносин має для заявника юридичне значення, оскільки безпосередньо породжує юридичні наслідки, зокрема, надасть можливість отримати свідоцтво про смерть [PERSON] , та право на спадщину після померлого, встановлення вказаного факту в позасудовому порядку за вищевказаних обставин неможливе, суд прийшов до висновку, що досліджені докази підтверджують факт, що [PERSON] , є онукою [PERSON] , а тому суд приходить до висновку про задоволення заяви та встановлення факту родинних відносин та встановлення факту смерті [PERSON] , який помер [INFO] у м. Донецьк, Україна. Враховуючи викладене,

Outcome: approved