Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-26 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог. \~ \~ \~ \~ Позивач, через свого представника, звернувся до суду з вище вказаною позовною заявою, у якій просить: \~ \~ \~ \~- визнати незаконним та скасувати рішення Сінгурівської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 28.02.2008 року (21 сесія 5 скликання) щодо передачі безкоштовно у власність [PERSON] земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0350 га за адресою: [ADDRESS] ; \~ \~ \~ \~- визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 1822086500:07:001:0062, загальною площею 0,0350 га, цільове призначення земельної ділянки: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , виданий 03.10.2008 року Сінгурівською сільською радою Житомирського району Житомирської області [PERSON] на підставі рішення 21 сесії 5скликання від 28.02.2008 року, серія ЯД № 554205, що зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договір оренди землі за № 010820900473; \~ \~ \~ \~- скасувати в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 1822086500:07:001:0062, площею 0,0350 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що зареєстрована на праві власності за [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що є співвласником квартири [ADDRESS] . Позивач неодноразово звертався до Сінгурівської сільської ради з заявами про виділ йому та його сім`ї земельної ділянки для обслуговування житлового будинку і жодного разу прохання не було задоволено; вже після припинення останньої як юридичної особи, у 2022 році, позивач звернувся до Новогуйвинської селищної ради з аналогічною заявою, на яку отримав відповідь за № 05-19/948 від 19.09.2022 року, де вказано, що земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У відповіді на адвокатський запит Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області від 25.11.2022 року повідомило, що Сінгурівською сільською радою Житомирського району 03.10.2008 року було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯД № 554205 на ім`я [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,0350 га, кадастровий номер земельної ділянки: 1822086500:07:001:0062 у межах [ADDRESS] . Позивач стверджує, що оскільки рішенням Сінгурівської сільської ради від 28.02.2008 року, видачею державного акту про право власності [PERSON] 03.10.2008 року, державною реєстрацією за ним земельної ділянки, яка фактично відноситься до прибудинкової території багатоквартирного будинку, порушено право позивача на об`єднання власників багатоквартирного жилого будинку і отримання у власність або користування земельної ділянки, на якій розташований багатоквартирний жилий будинок, а також належні до нього будівлі, споруди та прибудинкові території, то вони підлягають визнанню недійсними, незаконними та скасуванню. ІІ. Процедура та позиції сторін. У відзиві на позовну заяву представник Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області просить у задоволенні позовних вимог відмовити за їх недоведеністю; вважає, що закріплення земельної ділянки із кадастровим номером 1822086500:07:001:0062 за квартирою [ADDRESS] , частковим співвласником якої є [PERSON] , не порушує прав позивача, як власника квартири [ADDRESS] . Звертає увагу суду на те, що згадувана вище земельна ділянка належить [PERSON] на праві спільної часткової власності (1/4 частка), відповідно, не може бути задоволена позовна вимога про скасування державної реєстрації земельної ділянки із кадастровим номером 1822086500:07:001:0062 у Державному земельному кадастрі, оскільки заявлена вимога не до усіх співвласників квартири [ADDRESS] . Позовна вимога про визнання недійсним та скасування рішення Сінгурівської сільської ради Житомирського району Житомирської області 21 сесії 5 скликання від 28.02.2008 року, оскільки таким не вирішено передати безкоштовно у власність [PERSON] земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0350 га за адресою: [ADDRESS] (а.с. 37-39). Представником ГУ Держгеокадастру у Житомирській області подано відзив на позовну заяву, у якому зазначає, що ні в матеріалах справи, ні в позові не міститься підтверджуючої інформації про те, чим саме ГУ Держгеокадастр у Житомирській області порушило права позивача, у якого жодних відносин з ГУ Держгеокадастру у Житомирській області не виникало, з чого можна зробити висновок, що ГУ Держгеокадастру у Житомирській області ніяким чином - діями або бездіяльністю - права позивача не порушило, та ніякої протиправності в його діях не вбачається. Відтак, ГУ Держгеокадастру у Житомирській області не є належним відповідачем у справі. Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів у справі, вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Також предствником наголошено про пропуск строків позовної давності, оскільки [PERSON] отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 554205 03.10.2008 року, а позивач звернувся до суду із позовною вимогою про скасування державної реєстрації в Державному земельному кадастрі даної земельної ділянки лише у 2023 році. Відтак просить відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с. 40-47). 27.07.2023 року представником відповідача [PERSON] адвокатом Ковальовою Я. В. подано клопотання про застосування строків позовної давності (а.с. 66), оскільки позовна заява подана позивачем до суду 24.05.2023 року, право власності на квартиру [ADDRESS] А зареєстровано у 2018 році, а проживає за цією ж адресою більше 20-ти років. Про внесення виправлення помилки у відомостях про земельну ділянку [PERSON] на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) ПП «АНДВОЛ» позивачу достеменно відомо, так як останній відмовився від погодження акту зовнішніх меж і дане питання розглядалось постійною комісією з питань агропромислового комплексу, земельних відносин, екології та розвитку села при Сінгурівській сільській раді 14.12.2018 року. Враховуючи те, що [PERSON] пропустив трьохрічний строк позовної давності, поважності причини такого пропуску у позовній заяві не наведено, є законні підстави для відмови у задоволенні позову. У відзиві представник відповідача [PERSON] адвокат Ковальова Я. В. просить відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки на момент приватизації [PERSON] земельної ділянки під власною квартирою [ADDRESS] інші квартири перебували у власності СТОВ «Двірець» Сінгурівської сільської ради Житомирського району; право власності на квартиру [ADDRESS] у сім`ї позивача винило лише 29.03.2018 року, тобто до 2018 року юридично позивач співвласником житлового будинку квартирного типу за адресою: [ADDRESS] не був, а лише користувачем квартири [ADDRESS] . Натомість [PERSON] отримав державний акт на право власності на земельну ділянку загальною площею 0,0350 га лише під своєю квартирою [ADDRESS] , а отже прибудинкова територія, територія на якій розмішені господарські будівлі та споруди, не є приватизованою, не розподіленою, тощо. Зазначає, що у позовній заяві позивач не наводить жодних доводів в чому саме порушені його права на користування та розпорядження спільною земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] , не надає письмових доказів вжиття необхідних дій стосовно набуття у власність своєї частини земельної ділянки. [PERSON] користується земельною ділянкою на підставі приватної власності, яке було отримано та зареєстровано ще у жовтні 2008 року, таким чином, відсутні обставини, які б надавали право скасувати державний акт на право на земельну ділянку та державну реєстрацію такої ділянки в Державному земельному кадастрі з кадастровим номером 1822086500:07:001:0062. Враховуючи вищенаведене вважає позовну заяву [PERSON] необґрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягає уваги, викладена не на підставі вимог чинного земельного законодавства, без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких така позовна заява спрямована, а тому задоволенню не підлягає (а.с. 70-73). У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Представник позивача зазначив, що позивачу належить одна із квартир у багатоквартирному будинку, де співвласником однієї із квартир є відповідач, якому було видано державний акт на право власності на земельну ділянку. Однак, ця земельна ділянка є землею громадської забудови об`єднаних співвласників. Зазначає, що позивач, як співвласник, не надавав своєї згоди на надання [PERSON] права на оформлення права власності на земельну ділянку; позовні вимоги пред`явлені лише до [PERSON] , оскільки лише він оформив право власності на земельну ділянку. Щодо застосування строків позовної давності зазначив, що позивач дізнався про рішення сільської ради щодо передачі земельної ділянки відповідачу у власність, коли надали відповідь на адвокатський запит, а саме: у травні 2023 року; з державним актом на право власності на земельну ділянку він особисто ознайомився у Державному кадастрі також у травні 2023 року (витяг з Державного земельного кадастру сформовано у травні 2023 році), тобто про всі ці обставини - перебування спірної земельної ділянки у власності відповідача - його довірителю стали відомі лише у травні 2023 року. Відтак, просить відмовити у задоволенні клопотання про застосування строків позовної давності. Зазначив, що в матеріалах справи відсутній будь-який документ, який свідчить про те, що [PERSON] відмовився у погодженні меж земельної ділянки [PERSON] . Наголосив, що перша позовна вимога щодо скасування рішення сільської ради від 28.02.2008 року стосується лише скасування вказаного рішення лише в частині, а саме щодо відповідача [PERSON] . Також просив вирішити питання щодо розподілу судових витрат, понесених позивачем на правничу (правову) допомогу. Відповідач [PERSON] та його представник позовні вимоги не визнали та просили відмовити у їх задоволенні. [PERSON] зазначив, що позивач і раніше знав про приватизацію ним земельної ділянки, бо вже у 2018 році були подані скарги до Державного архітектурного контролю. Представник відповідача [PERSON] адвокат Ковальова Я. В. зазначила, що позивачем не доведено порушення його права користування землею прибудинкової території, оскільки до 2019 року [PERSON] був лише користувачем квартири у будинку; крім того вважає, що всі інші співвласники квартир у будинку мали б бути залученими до участі у справі у якості співвідповідачів. Зазначає, що позивач просить повністю скасувати рішення Сінгурівської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 28.02.2008 (21 сесії 5 скликання) «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку», однак вважає, що скасування даного рішення є порушенням прав громадян наведених у такому рішенні гарантованих ст. 14 Конституції України. Посилаючись на обставини, що викладені у клопотанні про застосування строків позовної давності, просить останнє задовольнити. Інші учасники справи у судове засідання не з`явились; про розгляд справи були повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи; причини неявки суду невідомі. ІІІ. Фактичні обставини справи, які встановлені судом. За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та його архівної складової частини щодо об`єкта нерухомого майна № 329042770 від 13.04.2023 року (а.с. 9-10) вбачається, що житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] складається з трьох квартир, а саме: - квартира [ADDRESS] , що належить на праві спільної сумісної власності: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] по частці кожному на підставі свідоцтва про право власності на житло від 06.10.2006 року № 3596 (також а.с. 74). - квартира [ADDRESS] , що належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] по частці кожній; - квартира [ADDRESS] , що належить на праві спільної часткової власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] по 1/5 частці кожному на підставі свідоцтва про право власності на житло від 29.03.2018 року № 5113 (також а.с. 8). З копії матеріалів інвентаризаційної справи № 66 на об`єкт нерухомого майна, що розташований за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 118-192) також вбачається, що домоволодіння належить декільком особам та складається з 3-х квартир, власниками яких є, зокрема та не виключно, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] . Рішенням Сінгурівської сільської ради Житомирського району Житомирської області 21 сесії 5 скликання від 28.02.2008 року "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку" (а.с. 17-18) затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, зокрема, але не виключно, [PERSON] у с. Вишневе по фактичному користуванню загальною площею 0,2898 га, в тому числі для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд 0,0350 га та ведення особистого селянського господарства 0,2548 га. 03.10.2008 року [PERSON] на підставі рішення Сінгурівської сільської ради 21 сесії 5 скликання від 28.02.2008 року було видано державний акт серії ЯД № 554205 на право власності на земельну ділянку площею 0,0350 га з кадастровим номером: 1822086500:07001:0062, що розташована за адресою: Житомирська область, Житомирський район, Сінгурівська сільська рада, с. Вишневе; цільове призначення (використання) земельної ділянки: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 154). З листа КП «Житомирського обласного міжміського бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради № 507 від 30.08.2018 року (а.с. 6) вбачається, що згідно матеріалів інвентаризаційної справи № 66 на об`єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] у даному житловому будинку відсутнє право спільної часткової власності. Крім того, у матеріалах інвентаризаційної справи відсутня інформація щодо [PERSON] як власника 1/3 частини будинку [ADDRESS] . 11.01.2018 року погоджено зовнішні межі земельної ділянки площею 0,0350 га в натурі (на місцевості) гр. [PERSON] між гр. [PERSON] ( [PERSON] ), гр. [PERSON] , гр. [PERSON] , про що складено відповідний акт (зворот. а.с. 99). У 2018 році ПП «Андвол» розробило технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) загальною прощею 0,2098 га гр. [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд - 0,0350 га, та ведення особистого селянського господарства - 0,2548 га у межах [ADDRESS] (а.с. 21-24). Право власності за [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 1822086500:07:001:0062, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площа 0,035 га зареєстровано 12.02.2019 року, що вбачається з інфомаційної довідки № 329046413 від 13.04.2023 року; частка вказана 1/4, вид спільної власності - спільна часткова (а.с. 13). Листом Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області № 05-19/948 від 19.09.2022 року було рекомендовано позивачу спільно із співвласниками житлового будинку провести відповідні роботи щодо встановлення фактичної площі земель прибудинкової території, підписати угоду про порядок користування земельної ділянки та оформити документацію на право користування (власності) на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку господарський будівель та споруд (а.с. 11). Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-0000733602023 від 24.04.2023 року (а.с. 14), земельна ділянка з кадастровим номером 1822086500:07:001:0062, що розташована за адресою: [ADDRESS] площею: 0,0350 га зареєстрована 03.10.2008 року Управлінням Держгеокадастру у Житомирському районі Житомирської області, проект землеустрою розроблений ПП «Андвол» 07.08.2008 року, державний акт на право власності від 03.10.2008 року ЯД № 554205 виданий на підставі рішення Сінгурівської сільської Ради 21 сесія 5 скликання від 28.02.2008 року; власник [PERSON] . Із витягу з технічної документації із землеустрою гр. [PERSON] (а.с. 22) вбачається, що під номером 2 значиться житловий будинок, під номером 1 - вказано території, що і є земельною ділянкою останнього, яка примикає до будинку, що фактично є прибудинковою територією. Зі схеми розташування земельної ділянки площею 0,0350 га (супутникового знімку) (а.с. 24) вбачається, що [PERSON] дійсно приватизував саме прибудинкову територію. Сторони зазначений факт не заперечували та не оспорювали. У матеріалах справи відсутнє документальне підтвердження погодження позивача щодо меж земельної ділянки відповідача. IV. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Згідно із\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У\~статті 41 Конституції України\~закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до\~статті 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України). За частиною другою\~статті 382 ЦК України\~усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. У частині першій\~статті 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»\~передбачено, що спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Статтею 15 ЦК України\~визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже,\~стаття 15 ЦК України\~визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Відповідно до частини першої\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено перелік основних способів захисту цивільних прав і інтересів, серед яких припинення правовідношення та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно із частиною першою\~статті 21 ЦК України\~суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Таким чином, визнання незаконними рішень суб`єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу. Відповідно до частини третьої\~статті 152 ЗК України\~захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (частина перша\~статті 155 ЗК України). Частинами 3, 5\~ст. 158 ЗК України\~передбачено, що органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах території територіальних громад щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, обмежень у використанні земель та земельних сервітутів, додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органу місцевого самоврядування спір вирішується у судовому порядку. Згідно із ч. 2, 3, 4\~ст. 42 ЗК України\~у разі приватизації громадянами багатоквартирного жилого будинку відповідна земельна ділянка може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування об`єднанню власників. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками. Розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі відповідної землевпорядної документації. Згідно з четвертим та шостим пунктами частини першої статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» прибудинкова територія - це територія навколо багатоквартирного будинку, визначена на підставі відповідної містобудівної та землевпорядної документації, у межах земельної ділянки, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди, що необхідна для обслуговування багатоквартирного будинку та задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників та наймачів (орендарів) квартир, а також нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку. Спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія. Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що співвласники багатоквартирного будинку набувають права власності чи права користування земельною ділянкою, необхідною для обслуговування багатоквартирного будинку та задоволення їх житлових, соціальних і побутових потреб, після передачі такої ділянки у їх власність чи у постійне користування на загальних підставах у встановленому законом порядку. Розміри та конфігурація такої земельної ділянки визначаються на підставі відповідної технічної документації із землеустрою, яка подається на затвердження уповноваженому на прийняття такого рішення органу місцевого самоврядування. Доказів протилежного стороною відповідача не надано. За ч. 2\~ст. 95 ЗК України\~порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Відповідно до\~ст. 59 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні»\~акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності\~Конституції\~або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Згідно з вимогами\~статті 79-1 ЗК України\~формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. За положеннями\~статті 152 ЗК України\~ власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. У пункті 77 постанови Великої палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі N688/2908/16-ц (провадження N 14-28цс20) зроблено висновок про те, що неконкурентне надання землі у користування за наявності двох або більше бажаючих не відповідає принципам забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; забезпечення гарантій прав на землю. Таким чином, оскільки усі наведені обставини свідчать про порушення норм земельного законодавства при прийнятті рішення органом місцевого самоврядування про затвердження проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки, наслідком якого має бути його скасування та, відповідно, скасування державної реєстрації земельної ділянки та її кадастрового номера. Отже, рішення 21 сесії 5 скликання Сінгурівської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 28.02.2008 року в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, зокрема, [PERSON] у с. Вишневе по фактичному користуванню загальною площею 0,2898 га, в тому числі для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд 0,0350 га та ведення особистого селянського господарства 0,2548 га, яка знаходиться на прибудинковій території для обслуговування будинку, прийнято з порушенням норм земельного та законодавства, та яке порушує права [PERSON] як співвласника квартири [ADDRESS] багатоквартирного житлового будинку, в частині користування земельною ділянкою, яка необхідна для безперешкодного користування житловим приміщенням з господарськими будівлями та спорудами. Отже суд приходить до висновку про скасування вказаного спірного рішення в його частині, що стосується затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку гр. [PERSON] та передачі останньому у власність згаданої земельної ділянки. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про Державний земельний кадастр від 07.07.2011 № 3613-УІ (далі - Закон), Державний земельний кадастр - єдина державка геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами. Державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера. Абзацом першим ч. 1 ст. 9 Закону України «Про Державний земельний кадастр» № 3613-УІ передбачено, що внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Державний кадастровий реєстратор у своїй діяльності керується Конституцією України, Земельним кодексом України, Законом України «Про Державний земельний кадастр», указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, наказами Держгеокадастру України, Головного Управління Держгеокадастру у Житомирській області та іншими нормативно-правовими актами. Державний кадастровий реєстратор: здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, надання таких відомостей; перевіряє відповідність поданих документів вимогам законодавства; формує поземельні книги на земельні ділянки, вносить записи до них, забезпечує зберігання таких книг; здійснює внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надає відмову у їх внесенні; присвоює кадастрові номери земельним ділянкам; надає відомості з Державного земельного кадастру та відмову у їх наданні; здійснює виправлення помилок у Державному земельному кадастрі; передає органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно відомості про земельні ділянки (ч. 4 ст. 9 Закону № 3613-УІ ). Відповідно до ч. 6 ст. 9 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державний кадастровий реєстратор має доступ до всіх відомостей Державного земельного кадастру, самостійно приймає рішення про внесення відомостей до нього, надання таких відомостей, про відмову у здійсненні таких дій. Отже, якщо брати до уваги факти вчинення реєстрації земельної ділянки та скасування такої реєстрації в базі даних ДЗК, то її проводять державні кадастрові реєстратори, які є посадовими особами органу владних повноважень, на яких чинним законодавством України покладені владні управлінські функції у сфері внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей, а не Головне управління Держгеокадастру. Як вбачається з матеріалів справи, Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області жодних дій стосовно передачі у власність спірної земельної ділянки не вчинялися; реєстрація земельної ділянки проводилась на підставі ЗУ «Про Державний земельний кадастр», технічної документації, яку виготовляв відповідний розробник, та рішення Сінгурівської сільської ради 21 сесії 5 скликання від 28.02.2008 року. Отже, Державний кадастровий реєстратор ГУ Держгеокадастру у Житомирській області діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений чинним законодавством, здійснивши державну реєстрацію земельної ділянки за відповідачем [PERSON] . Відтак в частині вимог до ГУ Держгеокадастру у Житомирській області слід відмовити. Частина 10 статті 24 Закону передбачає перелік підстав для скасування Державним кадастровим реєстратором, який здійснив таку реєстрацію, державної реєстрації земельної ділянки, в тому числі й ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки. Ухвалення судом рішення про визнання нечинним органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про затвердження технічної документації, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації та припинення таких прав. На підставі\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Відтак, суд приходить до висновку про визнання зазначеного рішення 21 сесії 5 скликання Сінгурівської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 28.02.2008 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку» та державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 554205, який було видано на підставі цього рішення, незаконними та такими, що підлягають скасуванню. Встановивши обставини, які порушують права [PERSON] , як співвласника квартири [ADDRESS] багатоквартирного житлового будинку, в частині користування земельною ділянкою, яка необхідна для безперешкодного користування житловим приміщенням з господарськими будівлями та спорудами, прийшов до висновку що рішення 21 сесії 5 скликання Сінгурівської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 28.02.2008 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку», зокрема, [PERSON] в с. Вишневе по фактичному користуванню загальною площею 0,2898 га, в тому числі для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд 0,0350 га та ведення особистого селянського господарства 0,2548 га, прийнято з порушенням норм земельного законодавства, суд приходить до висновку про визнання такого незаконним та таким, що підлягає скасуванню. З огляду на те, що рішення 21 сесії 5 скликання Сінгурівської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 28.02.2008 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку» визнано судом незаконним та скасовано, державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 554205, який було видано на підставі цього рішення також слід визнати незаконним та скасувати. Частина 6\~ст. 16 ЗУ «Про Державний земельний кадастр»\~наголошує, що кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Цим же законом визначено, що державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації. Отже, визнання недійсним та скасування рішення 21 сесії 5 скликання Сінгурівської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 28.02.2008 року «Про затвердження технічної\~документації із\~землеустрою щодо\~складання документів,\~що посвідчують\~право власності\~на земельну\~ділянку»,\~зокрема,\~в частині\~щодо [PERSON] \~у с.\~Вишневе по\~фактичному користуванню\~загальною площею\~ 0,2898\~га,\~в тому\~числі \~для обслуговування\~житлового будинку,\~господарських будівель\~і споруд\~ 0,0350\~га та\~ведення особистого\~селянського господарства\~ 0,2548\~га, є підставою для скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 1822086500:07:001:0062, площею 0,0350 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що зареєстрована на праві власності за [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ). Крім того, суд зауважує наступне. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2010 року )» (Постанови КЦС ВС від 07.10.2020 року у справі № 465/3586/17, від 08.10.2020 у справі № 712/22134/12, від 05.10.2020 у справі № 347/637/18, від 27.10.2020 у справі №243/11349/18). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення (справа «Проніна проти України», рішення ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року)» (Постанова КЦС ВС від 20.10.2020 у справі №756/536/19, від 15.10.2020 у справі № 759/14004/15-ц, від 15.10.2020 у справі №157/398/15-ц, від 13.10.2020 № 161/4641/17, 20.10.2020 у справі № 213/112/19, від 12.10.2020 у справі № 585/2958/17, від 12.101.2020 у справі №521/7401/15, від 09.10.2020 у справі №161/7515/15-ц). З приводу застосування строків позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно\~ст. 257 ЦК України\~загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 1\~ст. 60 ЦПК України\~встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Дослідженими матеріалами справи встановлено, що позивач [PERSON] дійсно про порушене право дізнався у квітні 2023 року, а з позовною заявою звернувся до суду 24.05.2023 року; обставини, на які посилається відповідач, не знайшли свого підтвердження, а відтак, у задоволенні клопотання сторони відповідача про застосування строків позовної давності слід відмовити. V. Висновок суду. Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. З огляду на викладене, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, суд прийшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. VI. Розподіл судових витрат по справі. Згідно з ч. ч. 1, 2\~ст.\~141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, враховуючи те, що суд прийшов до висновку, що ГУ Держгеокадастру у Житомирській області діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений чинним законодавством та не порушив прав позивача, судовий збір підлягає стягненню на користь [PERSON] лише з Новогуйвинської селищної\~ради Житомирського\~району Житомирської\~області у\~сумі 2148,00\~грн та з [PERSON] у сумі 1074,00 грн (пропорційно розміру задоволених позовних вимог). У задоволенні клопотання про стягнення витрат на професійну правову допомогу слід відмовити, оскільки в порушення ч. 8 ст. 141 ЦПК України стороною позивача не надано суду доказів на понесення таких (договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг адвокату, розрахунок таких витрат, тощо), як і не обґрунтовано поважних причин неподання ними доказів, що підтверджують розмір судових витрат до закінчення судових дебатів у справі.\~ Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.01.2024 року, справа № 285/5547/21, провадження № 61-4799св23.

Outcome: partial