Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-21 00:00:00

18 листопада 2021 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач [PERSON] та [PERSON] є рідними сестрою та братом. 18 квітня 2008 року по втраченому нотаріальному бланку серія ВСТ №986774 від 23 червня 2006 року свідоцтва, про право власності за законом на ім`я [PERSON] приватний нотаріус КМНО Бойко А.І. посвідчив договір дарування на користь [PERSON] на частину однокімнатної квартири [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер. 10 квітня 2008 року нотаріусом Шостої Київської державної нотаріальної контори Мостицькою С.А. видано дублікат свідоцтва про право на спадщину за законом замість втраченого від 23 червня 2006 року свідоцтва про право власності за законом на ім`я [PERSON] . Посилаючись на те, що спірний договір дарування частини однокімнатної квартири [ADDRESS] , укладений з порушенням чинного законодавства України, просить суд визнати недійсним договір дарування частини однокімнатної квартири [ADDRESS] , укладений 18 квітня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] та скасувати державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на 1/2 частки квартири [ADDRESS] . Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва Григоренко І.В. від 20 червня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. 01 вересня 2022 року від представника Міністерства юстиції України надійшли пояснення по справі. 15 вересня 2022 року від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бойка Анатолія Івановича надійшли пояснення по справі, з яких вбачається, що 18 квітня 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко А.І., був посвідчений договір даруванням частини квартири, зареєстрований в реєстрі за № 1606. За цим договором [PERSON] , 1972 року народження, подарував [PERSON] , 1965 року народження, належну йому на праві власності 1/2 (одну другу) частину квартири номер [ADDRESS] . Для посвідчення зазначеного договору нотаріусом були витребувані наступні документи: 1. Документи, що встановлюють особу учасників цивільних відносин, а саме сторонами для огляду були подані: - паспорт громадянина України [PERSON] , серії [NUMBER] , виданий Ірпінським МB ГУ MBC України в Київській області 15 червня 2005 року; - паспорт громадянки України [PERSON] . серїї [NUMBER] , виданий Деснянським РУГУ МВС України в м. Києві 13 квітня 2006 року. 2. Ідентифікаційні номери сторін: - за відміткою Шевченківського РУГУ МВС України в м. Києві в паспорті [PERSON] останній мав право здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номера (дов. № 2659310 15.05.06); - картка фізичної особи - платника податків, видана [PERSON] ДПI Деснянському районі м. Києва 06.08.2002 року, згідно якої вона одержала ідентифікаційний номер [NUMBER] . 3. Документи, що підтверджують виникнення права власності на відчужуване майно. Biдчyжyвaчeм [PERSON] був наданий оригінал свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину квартири, посвідченого Дашко Юлією Олександрівною, державним нотаріусом Шостої Київської державної нотаріальної контори, 23 червня 2006 року за реєстровим номером 1c-1122. Свідоцтво викладене на нотаріальному бланку BCT № 986774, дійсність якого було перевірено за допомогою реєстру нотаріальних бланків 18.04.2008 року, ідентифікатор пошуку № 3133572. Зазначене Свідоцтво про право на спадщину було зареєстровано в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 17 березня 2008 року, записане у реєстрову книгу № д.102-115 зa реєстровим номером 547/30214. Також документи, передбачені наказом МЮ України «Про надання витягів з Реєстру прав власності на нерухоме майно та оформлення свідоцтв про право власності на нерухоме майно на спеціальних бланках» від 20 вересня 2002 року № 84/5, тобто для відчуження частини квартири [ADDRESS] була надана довідка-характеристика, видана Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 11 квітня 2008 року за № 1330735 з терміном дії три місяці, в якій зазначався документ про право власності [PERSON] на його 1/2частку квартири - свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідчене Дашко Юлією Олександрівною , державним нотаріусом Шостої Київської державної нотаріальної контори, 23 червня 2006 року за реєстровим № 1c-1122. На виконання листа Miнicтеpства Юстиції України № 31-32/1584 від 17.10.2005 про набрання чинності з 01.01.06 року Закону України від 02.06.2005 року № 2623-IV «Основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» та необхідність при укладенні правочинів щодо майна дітей витребування згоди органу опіки та піклування, відчужувачем було подано довідку з місця проживання про склад родини та пропиcкy, видано [PERSON] . Житлово-будівельним кооперативом «Радянський гігієніст» працівників Київського науково-дослідного інституту гігієни праці 18.04.2008 p. № 46, згідно якої у квартирі не було зареєстровано місце проживання малолітніх тa/aбo неповнолітніх дітей. Згідно ст. 55 3aкону України «Про Нотаріат» від 02.09.1993 року № 3425-XII та II.47 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 року за № 20/5, договори про відчуження або заставу майна посвідчуються нотаріусом після перевірки відсутності заборони на відчуження або арешту на відчужуване майно за даними Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та перевірки відсутності податкової застави зa даними Державного реєстру застав рухомого майна, тож приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко А.І. безпосередньо 18.04.2008 pоку о 15:33:00 отримано витяг з реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 18213123, згідно якого заборона та арешт на квартиру відсутні та o 15:30:20, отримано витяг з державного реєстру обтяжень рухомого майна про податкові застави № 18212984, згідно якого податкова застава у сторін відсутня. Договір приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко А.І. зареєстровано в Державному реєстрі правочинів, про що 18.04.2008 року виготовлено витяг про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів за № 5811404. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14 липня 2023 року суддею Григоренко І.В. заявлено самовідвід. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 8 серпня 2023 року дану цивільну справу розподілено та передано для розгляду судді Печерського районного суду м. Києва Бусик О.Л. Ухвалою судді від 11 серпня 2023 року справу прийнято до провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 25 грудня 2023 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бойка Анатолія Івановича. Ухвалою суду від 31 січня 2024 року закінчено підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, правом на подання відзиву не скористався. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору та їх представники в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, правом на подання відзиву не скористався. Згідно з частиною 1 статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. У разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, у порядку загального позовного провадження, заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1,2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Стаття 79 ЦПК України визначає, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом установлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.06.2006 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1с-1122, номер спадкової справи № 137/05, державним нотаріусом Шостої Київської державної нотаріальної контори Дашко Ю.О., посвідчено, що на підставі ст. 1261 ЦК України спадкоємцем 1/2 частки майна громадянина [PERSON] , який помер [INFO] , є його син - [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] та [PERSON] є рідними сестрою та братом. 18.04.2008 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування частини квартири, відповідно до якого [PERSON] (дарувальник) безоплатно передав у власність, а [PERSON] (обдаровувана) прийняла належну дарувальнику на праві власності 1/2 частину квартири за [ADDRESS] . При нотаріальному посвідченні вищевказаного правочину нотаріусом було витребувано наступні документи: 1.Документи, що встановлюють особу учасників цивільних відносин, а саме сторонами для огляду були подані: - паспорт громадянина України [PERSON] серії [NUMBER] , виданий Ірпінським МB ГУ MBC України в Київській області 15 червня 2005 року; - паспорт громадянки України [PERSON] серїї [NUMBER] , виданий Деснянським РУГУ МВС України в м. Києві 13 квітня 2006 року. 2. Ідентифікаційні номери сторін: - за відміткою Шевченківського РУГУ МВС України в м. Києві в паспорті [PERSON] останній мав право здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номера (дов. № 2659310 15.05.06); - картка фізичної особи - платника податків, видана [PERSON] ДПI Деснянському районі м. Києва 06.08.2002 року, згідно якої вона одержала ідентифікаційний номер [NUMBER] . 3. Документи, що підтверджують виникнення право власності на відчужуване майно. Biдчyжyвaчeм [PERSON] був наданий оригінал свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину квартири, посвідченого Дашко Юлією Олександрівною, державним нотаріусом Шостої Київської державної нотаріальної контори, 23 червня 2006 року за реєстровим номером 1c-1122. Свідоцтво викладене на нотаріальному бланку BCT № 986774, дійсність якого було перевірено за допомогою реєстру нотаріальних бланків 18.04.2008 року, ідентифікатор пошуку № 3133572. Зазначене свідоцтво про право на спадщину було зареєстровано в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 17 березня 2008 року, записане у реєстрову книгу № д.102-115 зa реєстровим номером 547/30214. Також документи, передбачені наказом МЮ України «Про надання витягів з Реєстру прав власності на нерухоме майно та оформлення свідоцтв про право власності на нерухоме майно на спеціальних бланках» від 20 вересня 2002 року № 84/5, тобто для відчуження частини квартири [ADDRESS] була надана довідка-характеристика, видана Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 11 квітня 2008 року за № 1330735 з терміном дії три місяці, в якій зазначався документ про право власності [PERSON] на його 1/2частку квартири - свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідчене Дашко Юлією Олександрівною , державним нотаріусом Шостої Київської державної нотаріальної контори, 23 червня 2006 року за реєстровим № 1c-1122. На виконання листа Miнicтеpства Юстиції України № 31-32/1584 від 17.10.2005 про набрання чинності з 01.01.06 року Закону України від 02.06.2005 року № 2623-IV «Основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» та необхідність при укладенні правочинів щодо майна дітей витребування згоди органу опіки та піклування, відчужувачем було подано довідку з місця проживання про склад родини та пропиcкy, видано [PERSON] . Житлово-будівельним кооперативом «Радянський гігієніст» працівників Київського науково-дослідного інституту гігієни праці 18.04.2008 p. № 46, згідно якої у квартирі не було зареєстровано місце проживання малолітніх тa/aбo неповнолітніх дітей. Згідно ст. 55 3aкону України «Про Нотаріат» від 02.09.1993 року № 3425-XII та II.47 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 року за № 20/5, договори про відчуження або заставу майна посвідчуються нотаріусом після перевірки відсутності заборони на відчуження або арешту на відчужуване майно за даними Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та перевірки відсутності податкової застави зa даними Державного реєстру застав рухомого майна, тож приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко А.І. безпосередньо 18.04.2008 pоку о 15:33:00 отримано витяг з реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 18213123 згідно якого заборона та арешт на квартиру відсутні та o 15:30:20 отримано витяг з державного реєстру обтяжень рухомого майна про податкові застави № 18212984 згідно якого податкова застава у сторін відсутня. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач [PERSON] посилається, що спірний договір дарування посвідчено на підставі викраденого свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я її рідного брата [PERSON] , що є підставою для визнання договору дарування нікчемним. Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст. 627 ЦК України). Щодо підстав для оспорювання правочину особою, яка не є його стороною. Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину (частина перша статті 203, частина перша и статті 215 ЦК України). Згідно з частинами другою та третьою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). При цьому правом оспорювати правочин ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як «заінтересовані особи» (статті 215, 216 ЦК України). З огляду на зазначені приписи та правила статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб. Таким чином, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав. Договір може бути визнаний недійсним за позовом особи, яка не була його учасником, за обов`язкової умови встановлення судом факту порушення цим договором прав та охоронюваних законом інтересів позивача. При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. Таким чином, захисту у суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес. У Рішенні Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 надано офіційне тлумачення поняття «охоронюваний законом інтерес» як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Тобто інтерес особи має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам і відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого надано у резолютивній частині згаданого Рішення Конституційного Суду України. Правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Вирішуючи переданий на розгляд спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі належним позивачем. При цьому обов`язком позивача є доведення/підтвердження в установленому законом порядку наявності факту порушення та/або оспорювання його прав та інтересів. Відсутність порушеного права й інтересу встановлюється при розгляді справи по суті та є самостійною підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. У справі, що розглядається, позивач не є стороною оспорюваного договору дарування. Отже, позивач зобов`язана була довести, що оспорюваним договором порушуються її певні права та інтереси, що є умовою надання судового захисту порушеному, невизнаному або оспорюваному праву особи. Судовому захисту підлягають лише порушені права, яких у даному випадку, судом не встановлено. На виконання вимог ч. 5 ст.12 ЦПК з метою реалізації своїх прав, суд усіляко сприяв учасникам судового процесу в реалізації ними своїх прав, в тому числі користуватися своїми процесуальними правами в судовому засіданні. У даному випадку, позивач лише говорить про порушення процедури укладення договору дарування та не зазначає яким чином порушено її права укладеним договором. За статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (стаття 80 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Оскільки відсутність порушеного права є самостійною підставою для відмови у позові, суд приходить до висновку про відмову в позові без дослідження обставин дійсності/недійсності оспорюваного договору, викладених позивачем, як підстави для визнання його недійсним.

Outcome: dismissed