Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-26 00:00:00

14.09.2023 року [PERSON] звернулася із позовом, який згодом уточнила, до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - орган опіки та піклування Ізмаїльської міської ради, про надання дозволу на виїзд доньки [PERSON] , [INFO] , за межі території України в супроводі матері або уповноважених нею осіб без згоди батька, до країн Європейського Союзу: Австрійської Республіки, Республіки Болгарії, Республіки Бельгії, Республіки Франції, Республіки Фінляндії, Швеції, Словенії, Словаччини, Естонії, Нідерланди, Республіки Польщі, Італії, Ірландії, Данії, Греції, Латвії, Литви, Чехії, Федеративної Республіки Німеччини, Румунії, Республіки Угорщини, Республіки Хорватії, Кіпр, а також Республіки Молдова, Великої Британії, Арабської Республіки Єгипет, Туреччини, Чорногорії, Канади, Сполучених Штатів Америки терміном до трьох років до 30.01.2027 року. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони мають доньку - [PERSON] , [INFO] . З серпня 2021 року [PERSON] та [PERSON] не проживають як подружжя, дитина проживає з матір`ю. Позивачка матеріально утримує та належним чином піклується про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батько за фахом моряк, працює за кордоном. 05 серпня 2022 року позивачка вдруге вийшла заміж за [PERSON] та бажає виїжджати за кордон з донькою до свого чоловіка, який проживає у Словенії. У зв`язку з відсутністю належним чином оформленої згоди батька дитини, позивачка позбавлена такої можливості. На думку [PERSON] , такі подорожі дадуть можливість провести цікаво час разом, а також матимуть неабияке значення для духовного, фізичного розвитку та оздоровлення дитини. Ухвалою судді від 04.10.2023 року справу призначено к розгляду у спрощеному позовному провадженні відповідно до ст.274 ЦПК України. Про проведення розгляду справи у спрощеному позовному провадженні відповідач повідомлений належним чином. Сторони, будучи своєчасно та належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. Представник позивачки звернулася із заявою про підтримання позову та розгляд справи у відсутність позивачки та представника; проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач причини неявки не повідомив, із заявою про відкладення розгляду справи або розгляд справи у його відсутність не звертався. Ухвалою суду від 27.02.2024 року вирішено розглядати справу на підставі наявних у ній даних і доказів (в заочному порядку). Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд, на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні, дійшов такого висновку. За змістом частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і підставі доказів, поданих учасниками справи. Пунктом 1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України №789-12 від 27.02.1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що у всіх діях по відношенню до дітей, незалежно від того, здійснюються вона державними або приватними закладами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними або законодавчими органами, першочергову увагу приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Стаття 9 Конвенції визначає, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Стаття 18 Конвенції проголошує, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Аналогічні положення містяться у ст.ст.14, 15 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року №2402, який був прийнятий на розвиток міжнародного права в Україні. Принципом 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року визначено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і у всякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю. Відповідно до положень ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом ст.ст.7, 150, 155 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Порядок виїзду за кордон дітей - громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадяни України» від 21.01.1994 року №3857-ХІІ (далі - Закон №3857-ХІІ) та Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57 (далі - Правила №57). Так, згідно ст.2 Закону №3857-ХІІ документами, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є: паспорт громадянина України для виїзду за кордон; дипломатичний паспорт; службовий паспорт; посвідчення особи моряка; посвідчення особи на повернення в Україну. Пункт 4 Правил №57 передбачає, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску; якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка (штамп) про взяття на постійний консульський облік у закордонній дипломатичній установі України або перебування такого громадянина на постійному консульському обліку підтверджується довідкою про перебування на консульському обліку, яка формується з використанням засобів відомчої інформаційної системи МЗС; у разі пред`явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері); довідки про наявність заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, виданої органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем; свідоцтва про народження дитини, виданого компетентним органом іноземної держави, що не містить відомостей про батька дитини, легалізованого або засвідченого апостилем, а також без будь-якого додаткового засвідчення у випадках, передбачених міжнародним договором України. Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду малолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. У судовому засіданні встановлено, що сторони від спільного шлюбу мають малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 24 вересня 2014 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 1219 (а.с.7). Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого Ізмаїльським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 05 серпня 2022 року, 05 серпня 2022 року укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Угоди про добровільну сплату аліментів на утримання доньки між сторонами не досягнуто, тому позивачка звернулася до суду з позовом по стягнення аліментів. Позивачка є громадянкою України, зареєстрована та проживає на території України, відповідач є громадянином України, зареєстрований та проживає на території України. Від надання дозволу на тимчасовий виїзд доньки за межі України у добровільному порядку ухиляється. Відтак, враховуючи, що батьки дитини не проживають разом, між ними напружені відносини, у зв`язку з чим, у позивачки є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд малолітньої доньки за межі України для тимчасового перебування, беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють її виїзд, а також для недопущення порушення прав малолітньої дитини та можливості її належного фізичного, духовного й морального розвитку, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved