Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-13 00:00:00

Представник позивача\~звернувся до\~суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь АТ «Сенс Банк» заборгованість розраховану на підставі ч.2 ст.625 ЦК України, та пунктів кредитного договору за невиконання грошового зобов`язання за кредитним договором №640/934-К934 від 07.10.2008 року, у розмірі 447019,19 грн. та складається з сума заборгованості за ставкою 3% на кредитну заборгованість 125738,02 грн., сума заборгованості за інфляційними витратами 321281,17 грн. та судові витрати по справі. Свої вимоги мотивує тим, що 07.10.2008 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №640/394-К934. Позивач свої зобов`язання виконав в повному обсязі та належним чином, а саме: надав відповідачеві кредит у розмірі, передбаченому договором. Рішенням Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків від 05.01.2011 року було стягнуто з [PERSON] заборгованість. У зв`язку із невиконанням умов договору у відповідача виникла заборгованість розрахована на підставі ч.2 ст.625 ЦК України у розмірі 447019,19 грн., складається з сума заборгованості за ставкою 3% на кредитну заборгованість 125738,02 грн., сума заборгованості за інфляційними витратами 321281,17 грн., яка до теперішнього часу не погашена, що і стало підставою для звернення з даним позовом до суду. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області від 27 липня 2022 року було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. Окрім того, відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 18.01.2023 року замінено сторону позивача з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на правонаступника Акціонерне товариство «Сенс Банк». Представник позивача до судового засідання не з`явилася, але згідно телефонограмами просила розглянути справу у її відсутність та врахувати раніше надіслані до суду письмові пояснення, позовні вимоги просить задовольнити (а.с. 195). В матеріалах справи міститься письмові пояснення з викладеними обставинами по справі, відповідно до яких представник позивача просила розглянути справу без участі представника позивача, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити позовну заяву (а.с. 122-124). У судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, в матеріалах справи міститься відзив на позовну заяву (а.с. 62-66). Згідно наданого відзиву на позовну заяву представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 07.10.2008 року між Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого наразі є АТ «Альфа-Банк», і [PERSON] був укладений договір кредиту № 640/934-К934, згідно\~з п.\~1.1.\~якого банк\~надав відповідачу\~кредит в\~сумі 122\~720,00\~доларів США\~зі,\~сплатою 14\~%\~річних,\~з кінцевим\~строком повернення\~до 06.10.2033\~року,\~з порядком\~повернення коштів,\~в якому\~нараховані проценти,\~а також\~в день\~повернення заборгованості\~за кредитом\~в повній\~сумі.\~В листопаді\~2010\~року ПАТ\~«Укрсоцбанк» звернулося\~до Постійно\~діючого тре\-тейського\~суду при\~Асоціації українських\~банків з\~позовом про\~стягнення з\~ [PERSON] \~заборгованості за\~вказаним договором\~кредиту в\~гривневому еквіваленті\~в сумі\~1\~401\~533,55\~грн.\~Рішенням від\~05.01.2011\~року по\~справі №\~1834/10\~позов задоволено\~повністю,\~стягнуто з\~відповідача на\~користь банку\~1\~401\~533,55\~грн.\~боргу та\~14\~415,33\~грн.\~третейського збору.\~З мотивувальної\~частини цього\~рішення третейського\~суду,\~а також\~із позовної\~заяви банку\~до третейського\~суду вбачається,\~що сума\~до стягнення\~1\~401\~533,55\~грн.\~визначена станом\~на 24.09.2010\~року і\~складається з:\~971\~844,22\~грн.\~-\~еквівалент суми\~боргу за\~кредитом 122\~720,00\~дол.\~США,\~269\~848,72\~грн.\~-\~еквівалент суми\~боргу за\~процентами 34\~075,25\~дол.\~США,\~які нараховані\~за період\~з 07.10.2008\~по 20.09.2010\~року,\~48\~088,25\~грн.\~-\~пеня за\~прострочення платежів;\~111\~752,36\~грн.\~-\~штраф згідно\~п.\~4.2.\~договору,\~еквівалент 14\~111,57\~дол.\~США.\~Втім,\~банк не\~звернув до\~виконання це\~рішення третейського\~суду,\~а натомість\~у 2017\~році подав\~до Приморського\~районного суду\~м.\~Одеси позов\~до [PERSON] \~про стягнення\~заборгованості за\~договором кредиту\~640/934-К934\~від 07.10.2008\~року в\~сумі 294\~840,57\~доларів США, визначеної станом на 25.08.2016 року. Рішенням Приморського\~районного суду\~м.\~Одеси від\~21.03.2021\~року у\~справі №\~522/862/17,\~яке в\~апеляційному порядку\~не оскаржувалось\~і набрало\~законної сили\~в позові\~відмовлено повністю.\~Оскільки в\~січні 2014\~року спливла позовна давність\~за основним\~зобов`язанням за\~договором кредиту\~(що\~встановлено рішенням\~Приморського районного\~суду м.\~Одеси від\~21.03.2021\~року у\~справі №522/862/17\~і має\~преюдиційне значення для даної\~справи),\~то відповідно,\~позовна давність\~спливла і\~щодо вимог про сплату процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих на суму простроченої заборгованості за цим договором кредиту, передбачених статтею 625 ЦК України. Крім того,\~представником відповідача\~зазначено про\~неправильності розрахунку\~вимог банку.\~Так,\~із мотивувальної\~частини рішення\~третейського суду;\~а також\~із позовної\~заяви банку\~до третейського\~суду видно,\~що стягнута\~сума боргу\~складається,\~зокрема,\~із 48\~088,25\~грн.\~-\~пені за\~прострочення платежів,\~та 111\~752,36\~грн.\~-\~штрафу згідно п.\~4.2.\~договору кредиту\~(еквівалент\~14\~111,57\~дол.\~США).\~Пеня і\~штраф є\~неустойкою в\~розумінні ч.\~1\~ст.\~549\~ЦК України,\~-\~це грошова\~сума,\~яку боржник\~має передати\~кредиторові у\~разі порушення\~зобов`язання.\~Крім того,\~частина коштів\~на погашення\~кредиту була\~сплачена відповідачкою\~в 2011-2014\~роках в\~загальній сумі\~4\~444,74\~грн., що визнається банком у розрахунку, згідно п. 2.6. договору кредиту вказані платежі слід вважати погашенням прострочених процентів (за черговістю, пеня і штрафні санкції погашаються в останню чергу). Представник відповідача вказує, що нарахування за ст. 625 ЦК України можуть здійснюватися тільки на суму боргу за кредитом і процентами, згідно рішення третейського суду 1 241 692,94 грн. (без урахування пені й штрафу), за вирахуванням частково сплаченої суми 4 444,74 грн. Крім того, банком розраховані інфляційні та річні за період з 29.11.2018 року по 29.11.2021 року, проте позов був зареєстрований у Приморському районному суді м. Одеса 27.05.2022 року, тому частина нарахувань здійснена поза межами трирічного строку позовної давності (поза межами останніх 3-х років до подання позову). У зв`язку із чим, відповідач позов не визнає у зв`язку зі сплавом позовної давності в січні 2014 року до вимог про стягнення заборгованості за договором кредиту від 07.10.2008 року № 640/934-К934 (що встановлено рішенням Приморського районного/ суду м. Одеси від 21.03.2021 року у справі №522/862/17), та відповідно і до інфляційний втрат і 3% річних як складової частини боргу, стягнутого за рішенням третейського суду від 05.01.2011 року по справі № 1834/10. 13.02.2023 року представником відповідача до суду надано додаткові пояснення у справі (а.с. 110-113). 13.09.2023 року представником позивача надано додаткові пояснення щодо строку позовної давності (а.с. 155-156). Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. \~На підставі\~ ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Як встановлено у судовому засіданні, згідно рішення\~№5/2019\~АТ «Укрсоцбанк»\~від 15.10.2019\~року було\~прийнято рішення\~щодо припинення\~Акціонерного товариства\~«Укрсоцбанк» шляхом\~приєднання до\~Акціонерного товариства\~«Альфа-Банк»\~де в\~п.п.1.2.\~визначено,\~що правонаступником\~щодо всього\~майна,\~прав та\~обов`язків\~АТ «Укрсоцбанк»,\~виникає у\~Акціонерного товариства\~«Альфа-Банк»\~з 15.10.2019\~року. 07.10.2008 року між Акціонерно-комерційний\~банк соціального\~розвитку«Укрсоцбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено Кредитний договір № 640/934-К934, згідно якого Банк надав Позичальнику Кредит у сумі 122720,00 доларів США, зі сплатою 14 процентів річних та комісій (а.с. 6-8). В порушення умов кредитного договору, відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, в результаті чого виникла заборгованість за кредитним договором. З метою захисту порушених прав та законних інтересів, ПАТ «Укрсоцбанк» звернулось до Третейського суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. Рішенням Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків від 05.01.2011 року було стягнуто з [PERSON] заборгованість (а.с. 14-15). Відповідно до розрахунку заборгованості за Кредитним договором № 640/934-К934 від 07.10.2008 року за статтею 625 ЦК України (3% річних та інфляційних втрат) загальна заборгованість [PERSON] за період з 29.11.2018 року по 29.11.2021 року у розмірі 447 019,19 грн., які складаються: сума заборгованості за ставкою 3% на кредитну заборгованість 125738,02 грн., сума заборгованості за інфляційними витратами 321281,17 грн. (а.с. 13). Згідно рішення загальних Зборів акціонерів 09.03.2010 року було прийнято рішення про зміну типу акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство та зміну найменування (назви) Банку на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», а з 26.04.2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» змінило найменування на Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (скорочено - АТ «Укрсоцбанк»), відповідно до статуту АТ «Альфа-Банк» (а.с. 16-20). 12.08.2022 року Позачерговими Загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» було прийнято рішення про зміну найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк», а також про внесення змін до Статусу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» шляхом затвердження його в новій редакції (а.с. 96-101). Відповідно до\~листа № 13-210/7871-22612 від 07.12.2009 року Національного Банку України\~операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2\~статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Таким чином, операція з надання банками кредитів в іноземній валюті не потребує індивідуальної ліцензії. Отже Акціонерний комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк», мав законні підстави для кредитування в іноземній валюті. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові, у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник належним чином прийняті на себе зобов`язання по договору не виконував, що є порушенням Закону України\~«Про банки\~та банківську\~діяльність» та умов кредитного договору. Частиною 2 статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Отже, згідно із ч. 2 ст. 1054 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то, в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Згідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином, відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 617\~ЦК України встановлено, що відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач належними та допустимими доказами довів факт укладення договору та наявність заборгованості у [PERSON] . Відповідач не надав жодних доказів, які б підтверджували факт виконання ним зобов`язань за договором. Заперечення позову відповідачем спростовується матеріалами справи. Зокрема, не заслуговує уваги посилання відповідача про те, що сплинула позовна давність про стягнення процентів річних та інфляційних витрат на суму заборгованості за кредитним договором, крім того посилання неправильності здійснення розрахунку, оскільки з цього приводу відповідачем не надано належних доказів відсутності заборгованості по кредиту, розрахунок заборгованості не спростований. Суд погоджується з позицією позивача, що викладена у письмових поясненнях, що порядок позовної давності наведено у ст.261 ЦК України, зокрема відповідно до частини першої статті перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачений ст.625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних витрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Законодавцем визначено обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3% річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочи виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити сум боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів н встановлений договором або законом. Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захист майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитору від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами належними до сплати кредиторові. Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити 3% річних за увесь час прострочення, у зв`язку з чим таке зобов`язання є триваючим (Постанова Верховного суду України від 26.04.2017р. справа № 3-1522 гс 16, та). Подібних висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла в постанові в (08.11.2019 року №127/15672/16-ц де зазначено, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання. Крім того, з приводу здійснення розрахунку, суд зазначає, що підставі Рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 05.01.2011 року, стягнуто заборгованість за кредитним договором, на підставі стягнутої заборгованості нарахування процентів, тобто суми заборгованості за ставкою 3% на кредитну заборгованість, суми заборгованості за інфляційними витратами, здійснювалось банком на суму фактичної заборгованості за Кредитом, що підлягає стягненню за вказаним вище рішенням. Оскільки Рішенням постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 05.01.2011 року, визначено загальну заборгованість відповідача перед позивачем щодо стягнення заборгованості, то у зв`язку із невиконанням грошового зобов`язання виникає обов`язок сплати суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, 3 % річних віл простроченої суми, тому суд вважає розрахунок позивача здійснений з урахуванням суми заборгованості встановленої відповідно до Рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 05.01.2011 року. Суд вважає, що нарахування трьох відсотків річних на всю суму боргу, визначену рішенням постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 05.01.2011 року по справі №1834/10\~за позовом ПАТ «Укрсоцбанк», що є правонаступником за всіма правами та обов`язками Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, яким стягнуто з [PERSON] на користь\~\~ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості по договору кредиту, є правомірним, оскільки грошове зобов`язання в даному випадку виникло у відповідачки саме з рішення суду, що відповідає положенням\~ст. 11 ЦК України. Також, суд зазначає, що стягнення трьох відсотків річних можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання, кінцевий термін повернення кредиту встановлено у договорі. Статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»\~індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Верховний Суд у своїй постанові від 14 лютого 2018 року у справі №564/2199/15 висловив правову позицію, що індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Крім того, наведений розрахунок представником відповідача суд не приймає до уваги, оскільки здійснений без врахування загальної суми заборгованості, визначену рішенням суду, що підлягає сплаті. Предметом позову, який підлягає доказуванню визначено заборгованість розраховану відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України та пунктів кредитного договору за невиконанням грошового зобов`язання за кредитним договором. Позивач надав суду докази щодо наявності заборгованості за Договором (розрахунок заборгованості), відповідач, в свою, чергу, не спростував докази надані Банком щодо цього факту. Внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання кредитор має право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням. Право подати позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних за кожен місяць, виникає з моменту порушення грошового зобов`язання та до моменту його усунення. Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою ст. 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом зі сплатою суми основного боргу, так і окремо від неї. Статтею 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. На підставі положень ч. 3 ст. 12\~та ч. 1 ст. 81 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до\~ст.\~76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів. Відповідно до\~ст.\~89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підставі досліджених письмових доказів, наданих позивачем, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги засновані на законі та умовах укладеного договору, підписаного сторонами, обґрунтовані належними доказами та підлягають задоволенню шляхом стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості за ставкою 3% річних та інфляційними витратами на заборгованість за кредитним договором № 640/934-К934 від 07.10.2008 року. Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр. 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.). З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, права позивача порушені, оскільки відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання та підлягають судовому захисту. Судові витрати по справі підлягають стягненню з відповідача на користь позивача згідно ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved