Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-12 00:00:00

У грудні 2023 року [PERSON] в особі представника - адвоката Вельможко А.І., звернувся до Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя з позовом до ПрАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім.А.М.Кузьміна про стягнення моральної шкоди спричиненої внаслідок професійного захворювання. В обґрунтування позову зазначено про те, що [PERSON] тривалий час перебував у трудових відносинах з ПрАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім.А.М.Кузьміна та за час роботи на підприємстві у цехах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці отримав хронічне професійне захворювання. Згідно із медичним висновком лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 17.05.2022 №703, йому встановлені наступні захворювання професійного характеру: вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації: синдром церебрально-периферичної ангіодистонії, синдром полірадикулоневропатії з вираженими статико-динамічними порушеннями на шийному та поперековокрижовому рівнях, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з пері артрозом ліктьових (ПФ другого ступеня) і колінних (ПФ другого ступеня) суглобів; хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пилотоксичний бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група В. Легенева недостатність першого-другого ступеня; хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість другого ступеня (з легким зниженням слуху) за класифікацією В.О. Остапкович та Н.І. Пономарьової. Згідно із Актом розслідування від 09.06.2022 причиною виникнення хронічного професійного захворювання є наявність шкідливих виробничих факторів на робочому місці позивача за професією вальцювальника стана гарячого прокату прокатного цеху ПАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь». У зв`язку з отриманими професійними захворюваннями позивачу було встановлено 55% втрати працездатності, що підтверджується довідками МСЕК від 11.07.2022 серії 12 ААВ №628941 та третю групу інвалідності, що підтверджується довідкою МСЕК від 11.07.2022 серії 12 ААА №097331. Позивач вважає, що внаслідок не створення роботодавцем безпечних та нешкідливих умов праці на підприємстві він отримав професійні захворювання, що призвели до зменшення обсягу трудової діяльності, проходження амбулаторного та стаціонарного лікування, фізичного болю та моральних переживань, порушення нормальних життєвих зв`язків (змушений проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури, лікування, у зв`язку з чим не може вести повноцінний образ життя, відчуває фізичні страждання, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, що негативно впливає на його душевний та фізичний стан). З урахуванням зазначеного, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти у сумі 100 000,00 грн. в якості відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання, а також судові витрати, понесені у зв`язку із розглядом справи. Ухвалою судді від 14.12.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та сторонам надано строк для подання заяв по суті справи. 28.12.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву у якому представник відповідача заперечував проти позову, вважає позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними за наступними обґрунтуваннями. Так, діюче законодавство допускає роботу важких та шкідливих умовах, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, саме за роботу у важких та шкідливих умовах праці. У відповідності до ст.29 КЗпП України позивач був повідомлений підприємством про умови праці, про наявність важких та шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства та позивач погодився працювати у вказаних умовах, про що свідчить його підпис на записка про прийом та переводи. Позивач пройшов попередній медичний огляд і за станом здоров`я був придатний працювати у важких та шкідливих умовах праці, проходив періодичні медичні огляди, за результатами яких був придатний працювати у важких та шкідливих умовах праці. При цьому за виконані роботи у вищезазначених умовах позивач отримав додаткові пільги та компенсації, а саме: призначення пенсії на пільгових умовах, доплата за шкідливість. Таким чином підприємство виконало всі вимоги законодавства, залучення позивача до праці здійснювалось відповідно до попереднього медичного огляду, позивач був попереджений про важкі та шкідливі умови праці, у яких він погодився працювати, щорічно проходив медичні огляди, відповідно до яких позивач за станом свого здоров`я був придатний до виконуваної роботи і ця робота не була йому протипоказана за станом здоров`я. Вказані обставини свідчать про відсутність вини підприємства у заподіянні моральної шкоди позивачу. Також зазначено, що факт заподіяння моральних страждань не підтверджений достовірними доказами, розмір моральної шкоди, що визначений позивачем, є необґрунтованим та значно завищеним, не відповідає засадам виваженості, розумності і справедливості, а також характеру і тривалості фізичних та моральних страждань позивача. Крім цього, зазначено, що наразі підприємство має нестабільний фінансовий та економічний стан, оскільки в умовах наявного в Україні воєнного стану та не забезпечення у повному обсязі замовленнями на виробництво, наявністю зобов`язань зі сплати податків, заробітної плати працівникам, обслуговування кредитів підприємство погоджується виплатити позивачу у якості відшкодування моральної шкоди внаслідок встановленого професійного захворювання суму у розмірі 30 000,00 грн. Щодо стягнення з відповідача на користь позивач судових витрат у відзиві на позовну заяву зазначено, що позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження понесення останнім витрат на правничу допомогу. При цьому заявлений до стягнення розмір витрат не є співмірним зі складністю справи. Посилаючись на вказані обставини у задоволенні позовних вимог щодо відшкодування судових витрат на правову допомогу просить відмовити. Також 28 грудня 2023 року на адресу суду надійшли додаткові пояснення до відзиву у яких представник відповідача додатково зауважив, що по умовах праці, відносно яких, як зазначає позивач, у нього виникло професійне захворювання, з боку ПрАТ «Дніпроспецсталь» була проведена атестація робочих місць, відповідно до діючого законодавства. Порушень діючого законодавства в ході атестації умов праці з боку ПрАТ «Дніпроспецсталь» допущено не було, про що свідчать реєстрація наказів підприємства про атестацію в «Державній експертизі умов праці» Головного управління праці та соціального захисту населення Запорізької обласної державної адміністрації у формі відбитку печатки або надання вказаною установою Висновку щодо результатів атестації умов праці. Таким чином, в якості компенсації за роботу у важких та шкідливих умовах та за характер праці, позивач отримував доплати до заробітної плати та додаткові відпустки. Крім того, після того як позивач відпрацював на вказаних роботах певний час та отримав стаж, який дає право на отримання пенсії на пільгових умовах і отримав пенсію, він мав можливість перейти на іншу роботу в інших умовах праці з метою збереження власного здоров`я. 10.01.2024 до суду від представника позивача надійшли докази на підтвердження понесених позивачем судових витрат з оплати правничої допомоги у розмірі 7 000 грн., які представник позивача просить суд стягнути з відповідача на користь позивача. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Судом встановлено, що [PERSON] працював у Приватному акціонерному товаристві «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім.А.М.Кузьміна з 29.11.2002 по 18.04.2023 року на посаді вальцювальника станка гарячої прокатки, що підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] . Позивачем надано суду медичний висновок лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 17.05.2022 №703 згідно якого [PERSON] встановлені наступні захворювання професійного характеру: вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації: синдром церебрально-периферичної ангіодистонії, синдром полірадикулоневропатії з вираженими статико-динамічними порушеннями на шийному та попереково - крижовому рівнях, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з пері артрозом ліктьових (ПФ другого ступеня) і колінних (ПФ другого ступеня) суглобів; хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пилотоксичний бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група В. Легенева недостатність першого-другого ступеня; хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість другого ступеня (з легким зниженням слуху) за класифікацією В.О. Остапкович та Н.І. Пономарьової. Також з медичного висновку лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 17.05.2022 №703 вбачається, що позивач працював у шкідливих умовах у прокатному цеху ПрАТ «Дніпроспецсталь» учнем, вальцювальником 19 років 5 міс., та підпадав під вплив наступних шкідливих факторів виробничого середовища і трудового процесу: пилу (силикатовмісного) 10.5 мг/м3 при ГДК (гранично допустима концентрація) = 4.0 мг/м3,95.5%, пилу (кремніювмісний) 4.7-17.3 мг/м3 при ГДК = 4.0 мг/м3, 89.4-99.2%; хімічних речовин (азоту оксид 6.66-6.9 мг/м при ГДК = 5,0 мг/м3, 89.4-94.4%; шуму 81-94 дбА при ГДР (гранично допустимий рівень) = 80 дбА; загальної вібрації 93-103 дб при ГДР=92 дб; мікроклімату: температура +4+38 при нормі +13+26, вологість 24-42% при нормі 55 м%; інфрачервоного випромінювання більше 2000-10200 Вт/м2 при ГДР=140 Вт/ м2; важкості праці: статичне навантаження при утриманні вантажу однією рукою 75180 при нормі до 36000; статичне навантаження при утриманні вантажу двома руками 83160 при нормі до 70000; робоча поза незручна 37.7%, нахили 108- 305 при нормі 51-100. Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) затвердженого першим заступником начальника Головного управління Держпраці у Запорізькій області Дановським В. від 10.06.2022 року, хронічне професійне захворювання [PERSON] : вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації: синдром церебрально-периферичної ангіодистонії, синдром полірадикулоневропатії з вираженими статико-динамічними порушеннями на шийному та попереково - крижовому рівнях, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з пері артрозом ліктьових (ПФ другого ступеня) і колінних (ПФ другого ступеня) суглобів; хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пилотоксичний бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група А. Легенева недостатність першого-другого ступеня; хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість другого ступеня (з легким зниженням слуху) за класифікацією В.О. Остапкович та Н.І. Пономарьової виникло внаслідок тривалої роботи на ПрАТ «Дніпроспецсталь» в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, а також відсутності правових підстав для переведення на іншу роботу у зв`язку з відсутністю скарг та стан здоров`я та ознак його погіршення під час проходження хворим періодичних медичних оглядів. Причиною виникнення хронічного професійного захворювання є наявність шкідливих виробничих факторів на робочому місці Позивача за професією вальцювальника стана гарячого прокату прокатного цеху ПАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь», а саме: вібрація (загальна)- 93,3-103 дб при ГДР=92 дб; пил переважно фіброгенної дії з домішками діоксида кремнія від 2% до 10% - 4.7-17.3 мг/м3 при ГДК=4.0 мг/м3; аерозолі переважно фіброгенної дії: азоту оксиду - 6.66-6.9 мг/м при ГДК=5,0 мг/м3; виробничий шум - 81-94 дБ «А» при ГДР - 80 дБ «А». Позивач пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією за результатами якого 11.07.2022 йому встановлено сукупний ступінь втрати професійної працездатності у розмірі - 55%, що підтверджується довідкою МСЕК від 11.07.2022 серії 12 ААА №097331. Згідно з довідкою МСЕК від 11.07.2022 року серії 12 ААВ №628941 позивачу [PERSON] встановлена третя група інвалідності за професійним захворюванням на строк до 01.08.2024 року, рекомендовано «Д» нагляд у профпатолога, пульмонолога, лора, сімейного лікаря, невролога, стаціональне лікування. Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Згідно із ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Згідно з частинами першою, другою статті 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на роботодавця, крім випадків укладення між працівником та роботодавцем трудового договору про дистанційну роботу. Згідно із ч. 2 ст. 4 Закону України «Про охорону праці» передбачено, що державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя, здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, повного відшкодування шкоди особам, які потерпілі від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, в тому числі відшкодування моральної шкоди як одного із способів захисту особистих немайнових прав громадян. Згідно з частинами першою та третьою статті 13 Закону України "Про охорону праці" роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. У статті 173 КЗпП України закріплено право працівника на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Частиною першою статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральних втрат потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральними втратами потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Матеріалами справи підтверджено та не оспорюється сторонами по справі той факт, що позивач [PERSON] має професійне захворювання, яке виникло внаслідок тривалого стажу роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПрАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім.А.М.Кузьміна. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 12 квітня 2022 року у справі № 225/4242/21 вина власника не вказана серед юридичних фактів, які входять до юридичного складу правопорушення, який є підставою для відшкодуванню моральної шкоди. В таких правовідносинах перевага надається встановленню обставин завдання шкоди саме на підприємстві відповідача та наявності моральних страждань працівника. При цьому презюмується обов`язок власника на створення належних, безпечних, здорових умов праці, слідкування за їх дотриманням усіма працівниками та відповідальність за шкоду, завдану особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Суд не бере до уваги доводи представника відповідача щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача моральної шкоди з огляду на те, що позивач був обізнаний та попереджений про умови праці, про наявність важких та шкідливих виробничих факторів та можливі їх наслідки впливу на здоров`я та погодився працювати у важких та шкідливих умовах, оскільки це не звільняє роботодавця від виконання ним обов`язку щодо створення безпечних та нешкідливих умов праці, забезпечення яких покладається на власника або уповноважений ним орган. З приводу доводів представника відповідача щодо отримання позивачем додаткових пільг та компенсацій у зв`язку із працею у важких умовах суд зазначає, що вказані заходи є обов`язковими відповідно до норм чинного законодавства і не позбавляють позивача права на отримання відшкодування спричиненої моральної шкоди. Оцінивши обставини справи та надані сторонами докази в їх сукупності, суд вважає встановленим та доведеним, що позивач в період виконання трудових обов`язків на ПрАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім.А.М.Кузьміна, внаслідок тривалого стажу роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на підприємстві, отримав професійне захворювання із встановленням третьої групи інвалідності із втратою професійної працездатності ступенем 55%, що, на думку суду, свідчить про наявність у позивача моральних страждань у зв`язку з порушенням життєвих зв`язків, постійним фізичним болем, наявністю потреби у лікуванні, незручністю та дискомфортом, що стали наслідком професійного захворювання, яке викликає моральні страждання, що є підставами для відшкодування моральної шкоди відповідно до ст.237-1 КЗпП України. У пунктах 9, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Як вбачається з матеріалів справи позивач внаслідок професійного захворювання змушений періодично проходити стаціонарне лікування, що відриває його від сталого способу життя, своєї родини, та змушує нести відповідні незручності пов`язані з проведенням лікування та лікарняним режимом. Крім цього, згідно індивідуальної програми реабілітації інваліда № 65 позивач і в подальшому матиме необхідність лікуватись в амбулаторному та стаціонарному порядку, проходити численні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури, водночас, позивач має середній реабілітаційний потенціал, отже лікування може призвести лише до несуттєвого поліпшення стану його здоров`я та часткового відновлення соціально-побутового стану та трудової діяльності. Таким чином, при визначені розміру моральної шкоди суд оцінює глибину, характер та тривалість душевних страждань та нервових переживань, істотності недоотриманих благ, а також конкретні обставини по справі і розмір втрати професійної працездатності, характер професійних захворювань та їх наслідки для здоров`я позивача, керується принципом розумності, виваженості та справедливості. За таких обставин, суд вбачає підстави для часткового задоволення позовних вимог та вважає розумним та справедливим стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 80 000 (вісімдесяти тисяч гривень) грн.в якості відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання. Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат суд доходить наступного висновку. Відповідно до п.1 ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України). У разі недотримання вищезазначених вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 18.12.2018 у справі №910/4881/18, від 03.04.2020 у справі № 920/653/19. Представник відповідача у відзиві на позовну заяву в частині стягнення витрат на правничу допомогу проси відмовити, посилаючи на не співмірність заявленої до стягнення суми у розмірі 10 000 грн. складності вказаної категорії справ та відсутності доказів на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу. 10.01.2024 представником позивача подано до суду докази понесених позивачем витрат з оплати правничої допомоги, які представник позивача просила суд стягнути з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч.3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Участь адвоката, який представляє інтереси позивача у справі і факт надання правової допомоги підтверджено: ордером на надання правничої (правової) допомоги серія АР №1152955 від 11.12.2023; договором №26/2023 про надання правничої допомоги від 27.11.2023 згідно якого загальна вартість наданих послуг за договором складає 7 000,00 грн.; розрахунком №1 суми оплати за правову (правничу) допомогу від 27.11.2023; описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом від 09.01.2024; платіжною інструкцією №@2PL943637 від 09.01.2024 згідно якої позивачем сплачено за договором про надання правничої допомоги від 27.11.2023 №246/2023 7 000,00 грн. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Вказаний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19). Представник відповідача у відзиві на позовну заяву зазначав, що вважає заявлений позивачем розмір на професійну правничу допомогу завищеними та посилаючись на судову практику в аналогічних справах просив зменшити розмір витрат на професійну. Дослідивши надані докази, враховуючи обсяг виконаної адвокатом роботи принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, суд дійшов висновку про наявність підстав стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн. Позивач, відповідно до п.1 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору. Таким чином, відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 858 гривень 88 копійок.

Outcome: partial