Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-20 00:00:00

Процесуальні дії по справі. Позивач звернувся з позовом до [PERSON] , згідно якого просить стягнути з [PERSON] на користь Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Житомирського обласного управління АТ "Ощадбанк", заборгованість за Договором про споживчий кредит №322689642802 від 24.02.2023 у розмірі 116 853,27 грн. Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору про споживчий кредит №322689642802 від 24.02.2023. 18.12.2023 суд у порядку ч.6 ст. 187 ЦПК України звернувся до Виконавчого органу Черняхівської селищної ради з метою отримання інформації щодо зареєстрованого місця проживання [PERSON] . 22.12.2023 на адресу суду від Черняхівської селищної ради надійшов лист, згідно якого гр. [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою від 26.12.2023 суд позовну заяву АТ "Державний ощадний банк України" в особі філії Житомирське обласне управління АТ "Ощадбанк" залишив без руху та надав позивачу строк для усунення виявлених недоліків. 02.01.2024 на адресу суду за вх-№15 позивач на виконання вимог ухвали від 26.12.2023 направив заяву про усунення недоліків позовної заяви з додатками. Ухвалою від 08.01.2024 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі. Постановив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Розгляд справи по суті суд призначив на 29.01.2024. Ухвалою від 29.01.2024, яка у порядку ч.5 ст. 259 ЦПК України занесена до протоколу судового засідання від 29.01.2024, суд відклав розгляд справи по суті на 21.02.2024. Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання. Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору про споживчий кредит № 322689642802 від 24.02.2023. Позивач вказує, що на виконання умов укладеного між сторонами кредитного договору надав відповідачу кредитні кошти відповідно до умов договору у розмірі 100 000,00грн. Відповідач у порушення прийнятих на себе зобов`язань за кредитним договором свої зобов`язання не виконав неналежним чином, в результаті чого станом на 23.11.2023 у останнього утворилася заборгованість перед позивачем у розмірі 116 853,27грн, з яких: 94 671,03 грн заборгованість за кредитом; 22 182,24 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом. За захистом свого порушеного права позивач звернувся до суду з даним позовом. У судове засідання позивач повноважного представника не направив, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. 09.02.2024 на електронну адресу суду від представник позивача надійшла заява, згідно якої просив розгляд справи проводити без участі представника та в разі неявки в судове засідання відповідача не заперечував проти винесення заочного рішення (а.с. 58). Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення судової повістки на адресу реєстрації, однак судова повістка від 29.01.2024 повернулась на адресу суду як не вручена адресату з причин "адресат відсутній за вказаною адресою" (а.с. 54) та судова повістка від 21.02.2024, адресована відповідачу повернулась на адресу суду з поштовою відміткою "за закінченням терміну зберігання" (а.с.63). Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Згідно п.4 ч.8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно з висновками Європейського суду з прав людини, зазначених у рішенні у справі "Вячеслав Корчагін проти Росії" № 12307/16 - учасник справи, що повідомлявся за допомогою пошти за однією із адрес, за якою він зареєстрований, ухилявся від отримання судової повістки, тому йому повинно було бути відомо про час і місце розгляду справи. Він також міг стежити за ходом його справи за допомогою офіційних джерел, таких як веб-сторінка суду. Відзиву відповідач у встановлений судом строк у порядку ст. 178 ЦПК України не подав. Як встановлено, частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У відповідності до ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За нормами ч.1 ст. 281 ЦПК України, про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, з урахуванням наявності умов, за яких можливе проведення заочного розгляду справи, відповідно до ст. 280,281 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, яка у порядку ч.5 ст. 259 ЦПК України занесена до протоколу судового засідання від 21.02.2024. Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. В ході розгляду справи, суд у відповідності до п. 4 ч. 5 ст.12 ЦПК України створив сторонам всі умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ЦПК України. Відповідно до ст. 259 Цивільного процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих до суду. У судовому засіданні від 21.02.2024 відповідно до ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд підписав вступну та резолютивну частину рішення. У відповідності до ч. 2ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. На підставі оформлення кредитної заяви 3226896428, [PERSON] від 23.02.2023 (а.с. 17), 24 лютого 2024 року між акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (в особі філії - Житомирське обласне управління АТ "Ощадбанк" (надалі - Позивач та/або Банк) та [PERSON] (надалі - Відповідач) укладений Договір про споживчий кредит № 322689642802 (надалі Договір) (а.с. 6-13) Відповідно до п. п. 2.1.- 2.4.1 Договору, Банк надав Позичальнику кредит у сумі 100 000,00 грн, а Позичальник зобов`язався належним чином використали і повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 56 (п`ятдесяти шести) % річних в порядку та строки, визначені Договором. Кредит надається на строк 60 (шістдесят) місяців з терміном остаточного повернення Кредиту не пізніше 24 лютого 2028 року (а.с.6-13). Позивач прийняв на себе зобов`язання здійснювати повернення Кредиту рівними частинами в розмірі 1,666,67 грн та сплату процентів нарахованих банком на залишок Основної суми боргу кредиту щомісячно до 30 числа місяця наступним за звітним, починаючи з березня 2023, шляхом внесення власних коштів на поточний рахунок (п. договору 3.3.3). Відповідач погодив та власноручно підписав графік платежів на 24.02.2023 (а.с. 16) та ознайомлений з таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, Додаток до договору про споживчий кредит № 322689642802 від 24.02.2023 (а.с. 14-15). Згідно з п. 4.3.1. - 4.3.4 Договору, Позичальник зобов`язався належним чином виконувати всі умови цього Договору та взяті на себе цим Договором зобов`язання. У строки, обумовлені цим Договором повернути кредит, своєчасно сплачувати проценти за користування Кредитом, комісійні винагороди за банківські послуги та належним чином виконувати взяті на себе інші зобов`язання за цим Договором. У випадку порушення умов цього Договору достроково повернути Кредит з одночасною сплатою процентів нарахованих на фактичний залишок заборгованості за Кредитом, комісійні винагороди, а також сплатити неустойку (штрафні санкції), як це передбачено в Договорі, а також відшкодувати Банку в повному обсязі збитки. Відповідати всіма власними коштами та майном по своїх зобов`язаннях, що випливають з цього Договору. Позивач всі зобов`язання виконав належним чином та своєчасно, шляхом відкриття клієнту рахунку № [NUMBER] в гривнях та здійснив перерахунок коштів відповідно до умов договору (а.с. 38). Відповідно до п. п. 3.9.3. та п. п. 3.9.3.2., строк повернення Кредиту є таким, що настав і Позичальник зобов`язаний погасити заборгованість за Кредитом у повному обсязі не пізніше наступного робочого дня після настання: спливу строку, прострочення виконаний зобов`язань Позичальника за цим Договором щодо погашення заборгованості (у тому числі за Кредитом та/або процентами, та/або комісіями) на строк понад 88 календарних днів. 08.11.2023 позивач направив відповідачу вимогу про необхідність сплати заборгованості по Договору про споживчий кредит № 322689642802 (а.с. 18), проте [PERSON] відмовився від отримання даної вимоги ( а.с. з/с 18). Згідно наданого позивачем розрахунку та виписки по рахунку станом на 23.11.2023 по Договору № 322689642802 у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем у загальному розмірі 116 853,27грн, з яких: 94 671,03 грн заборгованість за кредитом; 22 182,24 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом (а.с. 4-5, 41-45). Оскільки відповідач неналежним чином виконує свої зобов`язання з повернення кредитних коштів, позивач за захистом свого порушеного права звернувся до суду. Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду. Згідно ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Як передбачено ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності з ч.1 ст.16 ЦК України та ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У чч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Правовідносини між сторонами склалися у зв`язку з підписанням відповідачем 24 лютого 2023 року Договору про споживчий кредит № 322689642802, на підставі якого відповідачу надано кредитні кошти в сумі 100,000,00 грн. Предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості за кредитним договором № 322689642802 від 24.02.2023. Обставиною, що підлягає доказуванню під час вирішення даного спору є факт отримання кредитних коштів, факт користування кредитними коштами та факт належного виконання позичальником зобов`язань із своєчасного виконання зобов`язань в частині повернення кредиту, а також факт укладення договору на умовах зазначених позивачем. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625 ЦК України). Наявні в матеріалах справи копії кредитної заяви, договору споживчого кредиту, графіку погашення, платіжної інструкції, розрахунку заборгованості, підписані відповідачем, свідчать про те, що відповідач отримав та ознайомився з інформацією про умови кредитування, зокрема, щодо процентної ставки за користування кредитними коштами, розміру комісії, що в свою чергу свідчить про те, що між позивачем та відповідачем досягнуто згоди щодо розміру і порядку нарахування вказаного зобов`язання. На підтвердження розміру заборгованості позивач надав суду розрахунок заборгованості та виписку по рахунку за договором споживчого кредиту № 322689642802 від 24.02.2023, згідно з яким у відповідача станом на 23.11.2023 існує заборгованість перед позивачем у розмірі 116 853,27грн, з яких: 94 671,03 грн заборгованість за кредитом; 22 182,24 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом . Перевіривши наданий позивачем розрахунок, враховуючи узгоджені між сторонами умови кредитного договору, суд дійшов висновку що позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими належними та допустимими доказами, розрахунок позовних вимог є обґрунтованим, арифметично вірним та здійсненим відповідно до умов укладеного між сторонами договору, відтак суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача у повному обсязі. Крім того, вказаний розрахунок не спростований відповідачем в установленому законом порядку та ґрунтується на наведених судом приписах Цивільного кодексу України, відповідачем у свою чергу не наведено контрозрахунку, який би відрізнявся від запропонованого банком. Більше того відповідач своїм процесуальним правом на участь у судових засіданнях не скористався, письмового відзиву із запереченнями щодо позовних вимог не надав, як і не пдав доказів погашення заборгованості перед позивачем. Відповідно до ст.12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя . Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. За вказаних фактичних обставин, суд дійшов висновку про задоволення позову. Розподіл судових витрат У порядку ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача.

Outcome: approved