Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-12 00:00:00

У серпні 2023 року до суду звернулося ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову позивач посилався на те, що 14 січня 2022 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» (далі третя особа) та відповідачем [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту № 12798-01/2022 шляхом підписання електронним підписом позичальника, відтвореним за допомогою використання позичальником одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. За умовами вказаного договору відповідач отримав кредит у розмірі 15 000,00 грн. строком на 30 днів, до 12 лютого 2022 року (п. 1.1. та п. 1.2. договору). Відповідно до п. 1.3. договору за користування кредитом клієнт зобов`язувався сплачувати товариству 547,5% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 1,50 % (процентів) на добу. 13 січня 2022 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - позивач) було укладено договір факторингу № 13012023, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Інвеструм» відступило ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за оплату належні йому права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників, в тому числі і за кредитним договором, укладеним з відповідачем. За вказаним договором факторингу до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги за зобов`язанням до [PERSON] у розмірі 36 375,00 грн., з яких 15 000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 21 375,00 грн. сума заборгованості за відсотками. Позивач посилався на те, що відповідач не виконав свого обов`язку та не повернув наданий йому кредит в строки, передбачені договором про надання фінансового кредиту, і, таким чином, відповідач має непогашену заборгованість перед позивачем за договором про надання фінансового кредиту № 12798-01/2022 від 14.01.2022 року у розмірі 36 375,00 грн., з яких 15 000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 21 375,00 грн. - сума заборгованості за відсотками, яку просив стягнути з відповідача на його (позивача) користь, а також понесені судові витрати. Ухвалою судді від 19 вересня 2023 року відкрито спрощене провадження у справі, залучено сторін, призначено судове засідання (т. 1 а.с. 36). 09 листопада 2023 року до суду надійшов відзив представника відповідача [PERSON] - [PERSON] на позовну заяву (т. 1 а.с. 54-57). Представник відповідача у поданому відзиві заперечував щодо задоволення позову. Посилався на те, що наданий позивачем розрахунок боргу не є належним та допустимим доказом розміру заборгованості, позивач діяв всупереч ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», подані до суду копії не були завірені належним чином, не на кожній сторінці є реквізити, позивач не довів факт укладання кредитного договору, його умови та факт перерахування коштів відповідачу, графік розрахунків не містить підпису кредитодавця, паспорт кредиту не містить підпису сторін, що позивачем не додано до матеріалів справи жодного первинного документу та підтвердження факту надання відповідачу кредитних коштів, їх обсягу та узгоджених відсотків, самі відсотки нараховувалися після спливу строку кредитування. Вказав на поважність пропуску строку для подання відзиву. Зазначив, що відповідач надає попередній розрахунок суми судових витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 10 000 грн. Просив продовжити представнику відповідача [PERSON] строк на подання відзиву на позовну заяву. Відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі. Ухвалою суду від 22 листопада 2023 року залучено до участі у справі третьою особою ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм», зобов`язано направити до суду належним чином засвідчені копії всіх договорів, укладених у даній справі (т.1. а.с. 107). 23 листопада 2023 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив (т. 1 а.с. 114-143). Вказали, що договір було підписано відповідачем за допомогою електронного підпису, шляхом одноразового ідентифікатора, який був надісланий на телефонний номер позичальника, що передбачено Закону України «Про електронну комерцію». Саме відповідач ініціював укладання договору, оформивши заявку на сайті первісного кредитора. При цьому, для укладання договору в електронній формі дані вносить позичальник шляхом заповнення відповідних форм на сайті. Зазначав, що перерахування коштів позичальнику переказом здійснювало ТОВ «Універсальні платіжні рішення» через платіжний сервіс «iPay.ua» 14.01.2022 року о 14:00:12 на суму 15 000,00 грн. Щодо нарахування відсотків, вказали, що за п.п. 4.3 якщо клієнт не повернув кредит у строк, зазначений в п. 1.2. договору проценти, передбачені в п.1.3. договору продовжуються нараховуватися за кожний день користування, але не більше 90 календарних днів, починаючи з першого дня прострочення виконання умов договору. Звертав увагу на те, шо на такі умови погодився позичальник, жодних заперечень заявлено не було. Щодо повідомлення про відступлення прав вимоги вказали, що такі не змінюють умов договорів, а носять лише інформаційний характер. Щодо відступлення прав повідомили, що надали суду належним чином завірені копії документів, що свідчать про правові підстави для переходу права вимоги до відповідача. По заявленим витратам на правову допомогу у розмірі 10 000 грн. звернули увагу на недоведеність таких витрат у заявленому розмірі, такий розмір вважають встановленим на власний розсуд та необґрунтованим, що не підлягає задоволенню судом. Просили заявлений позов задовольнити у повному обсязі. 23 листопада 2023 року до суду від позивача надійшло клопотання про витребування доказів (т. 1 а.с. 166-173). 30 листопада 2023 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, який по своїй суті є повторення позовної заяви (т. 1 а.с. 176-185). Просили справу розглядати без їх представника. Позов вимоги задовольнити у повному обсязі. 01 грудня 2023 року до суду від позивача надійшла заява з додатками про долучення до матеріалів справи письмових доказів (т. 1 а.с. 202-240). 12 грудня 2023 року до суду від позивача, на виконання вимоги ухвали суду від 22.11.2023 року, надійшла заява з додатками про долучення до матеріалів справи письмових доказів (т. 2 а.с. 1-27). 08 січня 2024 року до суду від представника відповідача [PERSON] [PERSON] надійшло заперечення на клопотання позивача про витребування доказів від АТ КБ «Приватбанк» (т. 2 а.с. 34-36) та клопотання про витребування від позивача оригіналів документів, доданих до позовної заяви (т. 2 а.с. 39-41). Ухвалою суду від 08 січня 2024 року витребувано інформацію від АТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів (т. 2 а.с. 45-46). 23 січня 2024 року до суду від АТ КБ «Приватбанк» надійшла запитувана судом інформація (т. 2 а.с. 56-70) та від позивача на виконання вимог ухвали суду від 08.01.2024 року (т. 2 а.с. 72-88). 01 лютого 2024 року до суду від третьої особи ТОВ «Інвеструм» надійшли письмові пояснення по справі (т. 2 а.с. 89-90). 12 лютого 2024 року до суду від представника відповідача [PERSON] [PERSON] надійшли письмові пояснення по справі (т. 2 а.с. 93-95). У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] [PERSON] з позовом не погодився з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Просив відмовити у задоволенні позову. Представники позивача ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» і третьої особи ТОВ «ФК «Інвеструм» у судове засідання не прибули з невідомих суду причин, керівництва яких були належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи. Представник позивача просив справу розглядати без участі представника позивача. Керівництво третьої особи про причини неявки свого представника суд не повідомили. Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. 14 січня 2022 року між третьою особою ТОВ «ФК «Інвеструм» та відповідачем [PERSON] було укладено Договір про надання фінансового кредиту № 12798-01/2022, підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора W298, який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача (т. 1 а.с. 6-7). Відповідно до п. п. 1.1. п. 1 Договору, третя особа зобов`язувалася надати клієнту (відповідачу) фінансовий кредит в розмірі 15 000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Кредит надавався строком на 30 днів, тобто до 12.02.2022 року. Строк дії договору було визначено сторонами договору з моменту його укладення відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію» та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п. 1.2. договору). За користування кредитом клієнт сплачує товариству 547,5% річних від суми кредиту в розрахунку 1,50% на добу (п. 1.3. договору). Кредит було надано в безготівковій формі у національній валюті шляхом перерахування на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом. Невід`ємною частиною цього договору є Правила надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, які розміщені на сайтах товаристваhttрs://www.zecredit.com.ua (п.п. 1.7 та 1.8. договору). Відповідно до п. 2.4. договору, якщо відповідно до п. 1.5. цього договору, скориставшись промокодом, клієнт прострочить виконання зобов`язання, або в разі пролонгації кредиту зі зниженою процентною ставкою, нараховані згідно умов договору проценти підлягають перерахуванню за стандартною процентною ставкою 2,5% на добу з першого доня прострочення клієнтом строку, зазначеного в п. 1.2 договору, в повному обсязі на загальних умовах, при цьому клієнт погоджується, що такий перерахунок процентів за користування кредитом не є односторонньою зміною умов договору. Згідно п. 2.5 розділу 2 договору про надання фінансового кредиту № 12798-01/2022, обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок вказаний клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок товариства) включно. Нарахування та сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. Відповідно до п. 4.3 договору, у разі якщо клієнт не повернув кредит в строк, зазначений у п. 1.2 цього договору та/або в додатку(ах) до цього договору, проценти, передбачені в п.1.3 цього договору продовжують нараховуватися за кожний день користування кредитними коштами, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів, починаючи з першого дня прострочення виконання умов договору. Підписанням цього договору відповідач дав свою згоду на те, щоб Графік розрахунків розміщувався в електронному вигляді в особистому кабінеті, зареєстрованому на веб-сторінці товариства https://www.eurogroshi.com.ua/ (п. 6.4 розділ 6 договору). До укладання договору про надання фінансового кредиту відповідач [PERSON] ознайомився із умовами надання кредиту, сумою кредиту, строком кредитування, процентною ставкою за кредитом, процентною ставкою, яка може бути застосована у разі невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту, орієнтовною загальною вартістю кредиту, про що також свідчить його електронний підпис одноразовим ідентифікатором W298 (т. 1 а.с. 9). 13 січня 2023 року між третьою особою ТОВ «ФК «Інвеструм» та позивачем ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір факторингу за № 13012023, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Інвеструм» передає за плату належне йому право вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає право вимоги до Боржників, вказаних у Реєстрі боржників (т. 1 а.с. 10-12). Відповідно до Акта прийому-передачі Реєстру боржників за договором факторингу № 13012023 від 13.01.2023 року, клієнт передав, а фактор прийняв Реєстр боржників кількістю 10683, після чого до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором стосовно заборгованостей (т. 1 а.с. 13). Згідно Витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 13012023 від 13.01.2023 року сума заборгованості за основною сумою боргу складає 15 000,00 грн., сума заборгованості за відсотками 21 375,00 грн. (а.с. 14). Отже, до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» відповідно до укладеного договору факторингу № 13012023 від 13.01.2023 року перейшло право грошової вимоги до відповідача на загальну суму 36 375,00 грн., яку позивач і просив стягнути з відповідача. Правовідносини, які виникли між сторонами, крім положень вказаного вище договору, врегульовані нормами ЦК України. Так у ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають на підставі договору або правочину. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Особливості застосування змінюваної процентної ставки за договором про надання споживчого кредиту встановлюються законом. Відповідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Як визначено у ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтями 525, 526 ЦК України установлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно ст. 610 цього Кодексу порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис». Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Відповідно ст. 3 цього ж Закону електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа. Згідно зі ст. 4 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі. Статтею 6 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що сертифікат ключа містить такі обов`язкові дані: найменування та реквізити центру сертифікації ключів (центрального засвідчувального органу, засвідчувального центру); зазначення, що сертифікат виданий в Україні; унікальний реєстраційний номер сертифіката ключа; основні дані (реквізити) підписувача - власника особистого ключа; дату і час початку та закінчення строку чинності сертифіката; відкритий ключ; найменування криптографічного алгоритму, що використовується власником особистого ключа; інформацію про обмеження використання підпису. Посилений сертифікат ключа, крім обов`язкових даних, які містяться в сертифікаті ключа, повинен мати ознаку посиленого сертифіката ключа. Інші дані можуть вноситися у посилений сертифікат ключа на вимогу його власника. Відповідно ч. 2 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Як визначено у ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Як вбачається з матеріалів справи, 14 січня 2022 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та відповідачем [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту № 12798-01/2022, який був підписаний електронним підписом відповідача, шляхом використання одноразового ідентифікатора W298, надісланим кредитором позичальнику у електронному смс-повідомленні на його телефонний номер, що свідчить про укладення кредитного договору з дотриманням встановленої Законом форми правочину. Підписавши договір, відповідач погодився з умовами договору та правилами надання споживчих кредитів від ТОВ «ФК «Інвеструм». Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20). ТОВ «ФК «Інвеструм» свої зобов`язання перед відповідачем [PERSON] виконав та надав йому грошові кошти, шляхом їх зарахування на платіжну картку відповідача № [NUMBER] ……3683, про що свідчить інформаційна довідка № 2919_231120101443 від 20.11.2023 року ТОВ «Універсальні платіжні рішення» (сервіс онлайн платежів iPay.ua) про перерахування 14 січня 2023 року о 14:00:12 на картку [NUMBER] ……3683 суми в 15 000,00 грн. (т. 1 а.с. 147). Із відповіді АТ КБ «Приватбанк» за № 20.1.0.0.0/7-23110-7/62305 від 12.11.2023 року вбачається, що [PERSON] емітовано картку № [NUMBER] . На картку № [NUMBER] були зараховані грошові кошти в сумі 15 000,00 грн. за період з 14.01.2022 року по 30.01.2022 року (т. 2 а.с. 56). Із виписки за договором за період з 14.01.2022 року по 23.11.2023 року, наданої АТ КБ «Приватбанк» (т. 2 а.с. 57-70), вбачається, що 14.01.2022 року на картку № [NUMBER] були зараховані грошові кошти в сумі 15 000,00 грн., що спростовує позицію та доводи сторони відповідача про недоведеність позивачем факту перерахування грошових коштів на картковий рахунок відповідача. Натомість, [PERSON] , отримавши вищевказані письмові докази, не спростував доводів сторони позивача про належність рахунку, на який було перераховано кредитні кошти, саме йому. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором про надання фінансового кредиту № 12798-01/2022 від 14 січня 2022 року, за період з 13 січня 2023 року по 30 червня 2023 року та детального розрахунку заборгованості за цей же період, станом на 30 червня 2023 року, заборгованість складає 36 375,00 грн., з яких: - 15 000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, - 21 375,00 грн. сума заборгованості за відсотками (т. 1 а.с. 15, 148-157). За приписами пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частин перша статті 513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Частиною першою статті 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Посилання представника відповідача [PERSON] [PERSON] на недоведеність переходу права вимоги за договором до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» суперечать зібраним доказам. Суд не може взяти до уваги також посилання представника відповідача [PERSON] - [PERSON] на відсутність доказів оплати факторингової операції, адже як вбачається з платіжної інструкції № 19284 від 17.01.2023 року ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» перерахувало ТОВ «ФК «Інвеструм» кошти на загальну суму 2 000 413,14 грн. за відступлення прав вимоги за договором факторингу від 13.01.2023 року (т. 1 а.с. 162). З огляду на те, що договір факторингу не є нікчемним за законом та не визнаний судом недійсним, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» на підставі чинного договору набуло право вимоги до відповідача за договором про надання фінансового кредиту. Таким чином, відповідач [PERSON] несе відповідальність за неналежне виконання зобов`язання за кредитним договором перед новим кредитором ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» у тому ж обсязі, що і перед первісним кредитором. Судом встановлено, що станом на дату звернення позивачем до суду з цією заявою, відповідачем [PERSON] не погашалася заборгованість за договором про надання фінансового кредиту ні первісному кредитору ТОВ «ФК «Інвеструм», ні ТОВ «ФК ««Європейська агенція з повернення боргів». Звертаючись до суду з позовом, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» надала належні докази, які підтверджують право вимоги позивача за кредитним договором, а також наявність у відповідача грошового зобов`язання та заборгованості перед позивачем. Твердження представника відповідача про те, що позивач не довів обставин отримання ним коштів відповідно до умов укладеного договору на увагу не заслуговують, з огляду на наступне. Згідно з абз. 11 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію. Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Схоже визначення первинних документів міститься також і в Положенні про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Мінфіну від 24.05.95 року за № 88. У пункту 2.1 зазначеного Положення вказано, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, і включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Згідно пункту 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. На виконання вищевказаних норм закону, та в обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач надав суду документи, щодо надання кредиту позичальнику, які складені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а саме: договір про надання фінансового кредиту, який містить підписи обох сторін і в кредитних правовідносинах є первинним бухгалтерським документом, інформаційну довідку № 2919_231120101443 від 20.11.2023 року ТОВ «Універсальні платіжні рішення» (сервіс онлайн платежів iPay.ua) про перерахування 14 січня 2023 року о 14:00:12 на картку [NUMBER] ……3683 суми в 15 000,00 грн. та виписки АТ КБ «Приватбанк» за договором про зарахування 14.01.2022 року коштів в сумі 15 000,00 грн. на картку № [NUMBER] , що належить [PERSON] . Окрім того, з матеріалів справи чітко вбачається, що позивачем до позовної заяви додано витяг з реєстру боржників, з яким і пов`язано набуття позивачем права вимоги. Звідси, суд констатує, що надані позивачем документи є належними та допустимими доказами, які підтверджують факт перерахування грошових коштів за договором відповідачу. Враховуючи те, що за умовами договору про надання фінансового кредиту відповідач отримав кредитні кошти та користувався ними, належних та допустимих доказів на підтвердження повернення отриманих в кредит коштів, всупереч частини 1 статті 81 ЦПК України не надав, відтак, суд вважає, що заборгованість за основним боргом підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», а відтак, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Проте, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, позивач, крім заборгованості за основним боргом, просив стягнути заборгованість за процентами за користування кредитними коштами. Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За положеннями статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, згідно приписів абзацу 2 частини першої ст. 1048 ЦК України щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Відповідно до п.1.2 договору, кредит надавався позичальнику строком на 30 днів, тобто до 12.02.2022 року під 1,50% (знижена процента ставка) на добу. У разі невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту у цей строк, процента ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту діє 2,50% в день (т. 1 а.с. 9), що було підписано відповідачем електронним підписом. За п. 2.4., у разі, якщо клієнт прострочить виконання зобов`язання або у разі пролонгації кредиту зі зниженою процентною ставкою, нараховані проценти підлягають перерахуванню за ставкою 2,50% на добу з першого дня прострочення на загальних умовах, при цьому клієнт погоджується, що такий перерахунок процентів не є односторонньою зміною умов договору. Відповідно до п. 4.3. Договору про надання фінансового кредиту № 12798-01/2022 від 14 січня 2022 року, у разі якщо клієнт не повернув кредит в строк, зазначений у п. 1.2 цього договору та/або в додатку(ах) до цього договору, проценти, передбачені в п. 1.3 цього договору продовжують нараховуватися за кожний день користування кредитними коштами, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів, починаючи з першого дня прострочення виконання умов договору. Оскільки, у визначений строк 12.02.2022 року відповідач кошти не повернув, відбулася пролонгація строку кредиту на 90 календарних днів. Із зазначеними умовами погодився відповідач, підписавши договір № 12798-01/2022 14 січня 2022 року. Суд констатує, що укладаючи вищезазначений договір, сторони погодили порядок обчислення (нарахування) процентів, у тому числі їх розмір (процентну ставку), яка буде застосовуватися при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, пролонгацію строку кредиту, порядок повернення кредиту та сплату процентів тощо. Жодних заперечень з приводу того, що відповідач не погодився з умовами та правилами надання кредиту під час укладення та підписання вищезазначеного договору матеріали справи також не містять. Отже, обставини укладення вищевказаного договору відповідачем та його представником не було спростовано належними та допустимими доказами. Відтак, з огляду на свободу договору, яка установлена у ст. 6, 627 ЦК України, сторони на власний розсуд визначили умови вищезазначеного договору. При цьому вказаний договір та його умови в судовому порядку не оскаржувались, не визнавалися недійсними, а тому є таким, що відповідає волевиявленню сторін, а отже, відповідно до ст. 628, 629 ЦК України, є обов`язковими до врахування. Відповідно до детального розрахунку, наданого позивачем, 12.02.2022 року відповідач не повернув у строк наданий йому кредит, тому з 13.02.2022 року і до 14.05.2022 року включно йому нараховувалися проценти за ставкою 2,50% на день, що не перевищувало 90 календарних днів, починаючи з першого дня прострочення виконання умов договору, обумовлених у п. 2.4. та п. 4.3. договору про надання фінансового кредиту (т. 1 а.с. 148-157). Суд вважає, що нарахування процентів за користування кредитом здійснювалося відповідно до умов договору. Отже, безпідставними є посилання представника відповідача [PERSON] - [PERSON] на те, що нараховування процентів за вказаним договором не відповідає положенням чинного законодавства, зокрема, в частині їх нараховування після закінчення терміну кредитування. Також безпідставним є твердження представника відповідача [PERSON] [PERSON] про ненадання позивачем оригіналів електронних доказів та недоведеність наявності прав кредитора та позивача. У частинах другій, третій, п`ятій статті 100 ЦПК України визначено, що електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Відповідно до вимог процесуальних кодексів, до суду можуть бути подані оригінали електронних доказів, електронна копія електронного доказу, засвідчена електронним підписом, а також паперова копія електронного доказу, засвідчена у встановленому законом порядку засвідчувальним написом «Згідно з оригіналом», найменування посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів (ініціалу імені) та прізвища, що скріплюється печаткою. Водночас необхідно відрізняти примірник електронного документа, який є оригіналом, від електронної копії. У разі надсилання електронного документа кільком адресатам або у разі його зберігання на кількох електронних носіях інформації кожен електронний примірник вважається оригіналом електронного документа (ч. 2 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»). Тому, якщо створюється електронний документ на комп`ютері чи ноутбуці, а потім зберігається на інший носій (флеш-накопичувач, картка, диск), то відповідно до Закону «Про електронні документи та електронний документообіг», збережений примірник буде оригіналом електронного документа. Ототожнення електронного доказу як засобу доказування та матеріального носія такого документа є безпідставним, оскільки характерною рисою електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія. Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження факту укладання договору № 12798-01/2022 про надання фінансового кредиту між ТОВ «ФК «Інвеструм» та відповідачем [PERSON] , стороною позивача при зверненні до суду було надано електронні докази в паперовій формі. На виконання ухвали суду про витребування доказів, стороною позивача, через систему «Електронний суд», надано оригінали Договору про надання споживчого кредиту та паспорт споживчого кредиту у форматі pdf файлів, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, надуманими є доводи сторони відповідача, що позивачем не було надано оригіналів електронних доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Заперечуючи проти позову, відповідач та його представник [PERSON] не спростували належними доказами наведений позивачем розмір заборгованості за договором про надання фінансового кредиту від 14.01.2022 року. У п. 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» наголошується, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, а в п. 58 рішення Європейського суд у справі «Серявін та інші проти України» зазначається про те, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті… Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»). З огляду на викладене, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, перевіривши всі доводи і заперечення сторін, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» підлягають задоволенню. Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 2684,00 грн. Враховуючи факт задоволення судом позовних вимог у повному обсязі, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню кошти у повернення сплаченого судового збору у зазначеному розмірі. Стороною відповідача у поданому відзиві на позов було заявлено про стягнення з позивача на його користь понесені витрати на професійну (правничу) допомогу у розмірі 10 000,00 грн. Враховуючи факт задоволення судом позовних вимог у повному обсязі, то такі витрати не підлягають стягненню з позивача на користь відповідача. Учасники справи не заявляли про понесення ними інших судових витрат.

Outcome: approved