Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з даним позовом, який було уточнено під час розгляду справи, про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 23.02.2022 року близько 08.30 год на 50 кілометрі автодороги Київ-Одеса сталась ДТП за участю автомобіля «Mercedes», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням відповідача [PERSON] , що належить [PERSON] , та належним їй автомобілем «Opel», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ «СК «Євроінс Україна», цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ПрАТ «СГ «ТАС». Відповідач та [PERSON] дійшли згоди про вину відповідача у даній ДТП та вирішили здійснити оформлення пригоди в формі повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол), згідно якого відповідач визнав власну вину в повному обсязі, повідомлення було скріплено підписами обох водіїв, після чого відповідач повідомив [PERSON] , що направить повідомлення до ПрАТ «СК «Євроінс Україна». Як зазначає позивач, на час звернення до суду ані відповідач, ані страхова компанія завдані їй збитки не відшкодували, в зв`язку із чим вона була змушена розпочати визначення розміру завданих збитків самостійно. Згідно звіту № 23-D/11/09 від 12.09.2022 року, вартість матеріального збитку, вартість відновлювального ремонту її автомобіля становить 175 501,51 грн. Посилаючись на викладені обставини, а також положення ст.ст.22, 1166, 1194 ЦК України, позивач просила задовольнити її вимоги та стягнути з відповідача на її користь матеріальні збитки в розмірі 175 501,51 грн. та судові витрати в розмірі 14 500,00 грн. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 08.02.2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) та призначено судове засідання. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 25.07.2023 року визначено здійснювати розгляд даної справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 21.11.2023 року до суду надійшла заява представника позивача [PERSON] , відповідно до якої залучено ПрАТ «СК «Євроінс Україна» в якості співвідповідача, а також уточнено позовні вимоги, відповідно до яких представник позивача просить стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та ПрАТ «СК «Євроінс Україна» на користь позивача матеріальні збитки в розмірі 175 501,51 грн. та судові витрати в розмірі 14 500,00 грн. 21.11.2023 року до суду надійшли заперечення представника відповідача [PERSON] проти позовної заяви. У даних запереченнях представник відповідача вказує на відсутність підстав для задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Mercedes» була застрахована згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР 2889282 у ПрАТ «СК «Євроінс Україна». Позивач в період часу з 23.02.2022 року та на дату звернення до суду з позовною заявою взагалі не зверталась до страховика у будь-який спосіб із повідомленням про ДТП та, відповідно, не ставила питання перед страхувальником про страхове відшкодування сум відновлювального ремонту її КТЗ як потерпілій у ДТП. Представник відповідача також заперечив проти наданого позивачем звіту про оцінку, вважаючи, що він складений з порушеннями, а також зазначив про відсутність правових підстав для стягнення матеріальної шкоди з відповідача [PERSON] , оскільки його цивільно-правова відповідальність на момент ДТП була застрахована і сама страхова компанія має здійснити виплату страхового відшкодування. Представник відповідача вважає, що відповідач [PERSON] у даній справі є неналежним відповідачем, оскільки належним відповідачем має бути власник автомобіля «Mercedes» [PERSON] . Посилаючись на викладене, представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 26.12.2023 року до суду надійшов відзив представника відповідача ПрАТ «СК «Євроінс Україна» Пилипця А.Ю. на позовну заяву. У даному відзиві представник відповідача заперечує проти позовних вимог, посилаючись на пропуск позивачем річного строку звернення, передбаченого ст.35 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки позивач протягом встановленого строку до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування не зверталась, відтак, страховою компанією не було порушено жодних прав та законних інтересів позивача. Крім того, солідарне стягнення шкоди в даних правовідносинах не передбачено чинним законодавством України. Заперечуючи проти позову, представник відповідача зазначив і про те, що максимальні розміри страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих у разі оформлення документів про ДТП без участі повноважених на те працівників Національної поліції України становили 50 000,00 грн. Таким чином, стягнення із страховика майнової шкоди в розмірі 175 501,51 грн. не є можливим та суперечить чинному законодавству України. Посилаючись на викладені обставини, представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 29.01.2024 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явився, надавши суду заяву, в якій просить розглядати справу в його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував. Представник відповідача ПрАТ «СК «Євроінс Україна», будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, у відзиві просить розглядати справу в його відсутність. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні і вбачається з матеріалів справи, 23.02.2022 року о 08.30 год на 50 кілометрі автодороги Київ-Одеса сталась ДТП за участю автомобіля «Mercedes», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням відповідача [PERSON] , що належить [PERSON] , та належним позивачу автомобілем «Opel», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . За згодою учасників ДТП було складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду без участі працівників поліції, відповідно до якого [PERSON] визнав свою вину у даній ДТП. Факт ДТП відповідач визнав та свою вину не оспорював. З повідомлення вбачається, що внаслідок ДТП автомобілю позивача було завдано наступних пошкоджень: задній бампер, кришка багажника, крило заднє ліве, ліхтар задній лівий. Згідно звіту № 23-D/11/09 від 12.09.2022 року, складеного ФОП [PERSON] , ринкова вартість КТЗ становить 142 633,70 грн., вартість відновлювального ремонту становить 175 501,21 грн., вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу становить 81 583,72 грн., вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу без ПДВ становить 72 828,10 грн. З матеріалів справи також вбачається, що цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ «СК «Євроінс Україна» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР 2889282 Відповідно до позовних вимог, позивач просить задовольнити її вимоги та стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та ПрАТ «СК «Євроінс Україна» на її користь матеріальні збитки в розмірі 175 501,51 грн. та судові витрати в розмірі 14 500,00 грн., посилаючись на те, що в добровільному порядку відповідачі вказані збитки їй не відшкодували. Суд вважає, що доводи позивача не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, виходячи з наступного. У відповідності до вимог ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено в ч. 2 ст. 16 ЦК України. Пунктом 1 частини 2 статті 22 ЦК України встановлено, що збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У відповідності до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно з абзацом другим ч. 1 ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно статті 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (стаття 89 ЦПК України). Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є найважливішою складовою принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. У разі недостатності доказів, наявності сумнівів щодо їх достовірності суд вправі запропонувати представити докази тій стороні, яка несе обов`язок по доказуванню. Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині розміру завданої шкоди позивач посилається на звіт № 23-D/11/09 від 12.09.2022 року, складений ФОП [PERSON] , відповідно до якого ринкова вартість КТЗ становить 142 633,70 грн., вартість відновлювального ремонту становить 175 501,21 грн., вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу становить 81 583,72 грн., вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу без ПДВ становить 72 828,10 грн. Так, при дослідженні висновку експерта суди повинні виходити з того, що висновок експерта не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватись на всебічному, повному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи в сукупності.(ст.110 ЦПК України). Дослідивши вказаний звіт, суд приходить до висновку про неможливість його врахування в якості належного та допустимого доказу на підтвердження позовних вимог, оскільки даний звіт складено 12.09.2022 року та визначено дату оцінки 21.02.2022 року, в той час, як ДТП мала місце 23.02.2022 року, що викликає обґрунтовані сумніви у його достовірності та правильності. Слід звернути увагу, що до даного звіту не долучено інших доказів, а саме: акту огляду автомобіля, кошторису, дефектного акту, фототаблиці тощо, які б дозволили однозначно встановити, оцінку яких пошкоджень автомобіля позивача було проведено, враховуючи, що між датою ДТП та датою оцінки пройшло майже 7 місяців, а відсутність даних доказів перешкоджає перевірці та співставленню із пошкодженнями, зазначеними у повідомленні про дорожньо-транспортну пригоду від 23.02.2022 року. Також, відсутні документи щодо наявності у ФОП [PERSON] кваліфікації експерта на проведення авто товарознавчих досліджень, оцінки завданої шкоди. Жодних інших доказів в обґрунтування розміру шкоди, завданої автомобілю позивача, суду не надано. Ані позивач, ані її представник із будь-якими клопотаннями щодо призначення судової автотоварознавчої експертизи для визначення розмірі збитків до суду не звертались. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що наявними у справі доказами не встановлено дійсний розмір завданої позивачу шкоди. Відсутність належних доказів щодо розміру шкоди унеможливлює подальше вирішення судом питання щодо її стягнення та порядку такого стягнення відносно кожного з відповідачів. Отже, суд приходить до висновку, що позивачем було доведено у справі той факт, що належний їй автомобіль було пошкоджено внаслідок ДТП, що сталась з вини відповідача, однак вона не довела перед судом належними та допустимим доказами розмір завданих збитків, який вона просить стягнути з відповідачів. Відтак, в задоволенні позову має бути відмовлено через недоведеність вимог. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Суд враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог, а тому відмовляє в їх задоволенні. Відповідно до ст.141 ЦПК України, оскільки суд відмовляє в задоволенні позовних вимог, то судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed