Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-20 00:00:00

І . Зміст вимог та заперечень учасників справи. 31.01.2022\~року позивач\~ [PERSON] звернулась\~до суду\~із позовною\~заявою до\~ [PERSON] про стягнення суми додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами, якою просить: - стягнути з\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~на її\~користь додаткові\~витрати на\~утримання дитини\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~що викликані\~особливими обставинами\~(лікуванням\~та розвитком)\~разово в сумі\~-\~51003,76\~грн.,\~а саме:\~26\~512,07\~грн. -\~половину витрачених\~нею коштів\~на медичні\~обстеження,\~аналізи,\~консультації лікарів\~та медикаменти\~для лікування\~дитини;\~19685,00\~грн \~половину понесених\~нею витрат\~на оплату\~за відвідування\~дитячого розвиваючого\~центру;\~4806,69\~грн. - половину понесених нею витрат на оплату харчування в дитячому садку. В обґрунтування\~позову зазначила,\~щоміж нею [PERSON] та відповідачем [PERSON] 10.09.2011 року було укладено шлюб, який зареєстрований Першим Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №695. Від даного шлюбу у них з відповідачем є неповнолітня дитина: [PERSON] , [INFO] . Заочним рішенням Суворовського районного суду від 09.11.2021 року шлюб між ними розірвано. Рішенням Суворовського районного суду від 18.10.2021 року Відповідачу присуджено сплачувати на її користь на утримання дитини щомісячно аліменти у розмірі 1/4 частини його заробітку(доходів). Виконавчий лист по даній справі було пред`явлено до державної виконавчої служби, відкрито виконавче провадження № 67866071 від 29.12.2021р. З 2018 року позивач була занепокоєна здоров`ям сина та почала звертатись до лікарів та медичних закладів з метою отримання консультацій та медичної допомоги щодо затримки розвитку мовлення дитини. За призначенням лікаря, здавали аналізи та проходили обстеження, після чого почали тривалий курс лікування. Починаючи з вересня 2019 року по теперішній час дитина відвідує дитячий центр для розвитку інтелекту, психіки, дрібної моторики, ритміки, логіки. Також дитина відвідує дитячий садок, де позивач сплачує за харчування. Протягом останніх трьох років Відповідач участі у цих витратах ніколи не приймав, та взагалі позбавив її з сином можливості проживати в спільній квартирі. Понесені позивачкою\~витрати загалом\~складають: 102 007,52 грн., частину з яких позивач просить стягнути з відповідача. ІІ. Клопотання та інші процесуальні рішення в справі. Ухвалою суду від 07.02.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите спрощене позовне провадження по справі. Заявою від 24.10.2022 року [PERSON] просив закрити провадження у справі, оскільки позивач та відповідач проживають однією сім`єю, та несуть спільні витрати на дитину. Суд неодноразово відкладав розгляд справи, за клопотанням відповідача, надаючи йому можливість прийняти участь у судовому засіданні, та підтвердити наведені у заяві доводи. Заявою від 03.10.2023 року [PERSON] наполягала на задоволенні позову, просила розглянути справу за її відсутності. Розглянувши заяву [PERSON] про закриття провадження у справі, суд дійшов висновків про відмову у його задоволенні. Суд виходить із того, що відповідно до судового наказу від 18.10.2021 року (523/17348/21) виданого Суворовським районним судом м.Одеси за заявою [PERSON] , з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , щомісячно його заробітку (доходу), що не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.09.2021 року до досягнення дитиною повноліття, а саме до [INFO] . Враховуючи стягнення з відповідача на користь позивача аліментів, на підставі судового заказу, суд не вбачає перешкод для стягнення також і додаткових витрат, у разі підтвердження їх розміру позивачем. Одночасно, суд виходить із того, що відповідач так і не надав суду жодного доказу, в підтвердження своїх доводів проживання сторін однією сім`єю, та несення спільних витрат. ІІІ. Позиції сторін. Позивач [PERSON] до судового засідання не з`явилася, надала до суду заяву в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просила задовольнити позов. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, як шляхом направлення смс - повідомлення на його номер телефона, так і шляхом направлення судової повістки на електронну адресу, з якої він направляв на адресу суду заяви про відкладення розгляду справи, а також за адресою реєстрації місця проживання. Разом із тим, жодного разу [PERSON] до судового засідання не з`явився. На останнє судове засідання будь яких заяви або клопотань не подавав. Заявою від 24.10.2022 року просив закрити провадження у справі, оскільки позивач та відповідач проживають однією сім`єю, та несуть спільні витрати на дітей. Суд зазначає, що справа перебуває у провадженні суду вже протягом двох років, разом із тим [PERSON] , знаючи про перебування справи у провадженні суду, до судового засідання жодного разу так і не з`явився, доказів в підтвердження доводів зазначених в заяві від 24.10.2022 року, так і суду і не надав. Суд виходить із того, що якщо учасник надав суду телефон та електронну адресу (хоча міг цього і не робити), зазначивши їх у заяві (скарзі), то слід припустити, що учасник бажає, принаймні не заперечує, щоб ці засоби комунікації використовувалися судом. Це, в свою чергу, покладає на учасника справи обов`язок отримувати повідомлення і відповідати на них. З огляду на це, суд, який комунікує з учасником справи з допомогою повідомлених ним засобів комунікації, діє правомірно і добросовісно. Тому слід виходити з «презумпції обізнаності»: особа, якій адресовано повідомлення суду через такі засоби комунікації, знає або принаймні повинна була дізнатися про повідомлення. Самого лише заперечення учасника про неотримання повідомлення недостатньо, щоб спростувати цю презумпцію. Суд, який добросовісно інформує учасника справи з наміром забезпечити здійснення правосуддя, не повинен нести «ризик незнання» учасника, який надав суду свої номери та адреси, але не користується чи не стежить за ними. Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика ЄСПЛ визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Така позицію суду відповідає правовим висновкам Верховного Суду викладеним в ухвалі Верховного Суду від 17 листопада 2022 року по справі № 560/5541/20 Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення ЄСПЛ у справі "Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії" від 07.07.1989). Крім того, у рішенні ЄСПЛ у справі "Тойшлер проти Германії" від 04.10.2001 наголошено, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів. ЄСПЛ неодноразово наголошував, що роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними; недотримання цього визнавалось порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції. У рішенні у справі «Смірнова проти України» (заява № 36655/02, п.п. 66-70), констатувавши порушення Україною статті 6 Конвенції, ЄСПЛ зазначив, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Суд наголосив на тому, що нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 Конвенції (див. рішення у справі «Wierciszewska v. Poland», заява № 41431/98, п. 46). Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно з положеннями ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Отже, враховуючи згоду позивача на проведення заочного розгляду справи, відсутність відзиву на позовну заяву, належне повідомлення відповідача, який причини неявки не повідомив, суд доходить висновку про можливість розгляду справи в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Згідно з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо аргументів наведених учасниками справи. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням,\~дійшов висновку\~що позовна\~заява \~ [PERSON] \~підлягає частковому\~задоволенню,з наступних підстав. Судом встановлено,\~що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який у подальшому було розірвано. Від даного шлюбу сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Малолітня дитина [PERSON] проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. Відповідно до судового наказу від 18.10.2021 року (523/17348/21) виданого Суворовським районним судом м.Одеси за заявою [PERSON] , з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , щомісячно його заробітку (доходу), що не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.09.2021 року до досягнення дитиною повноліття, а саме до [INFO] . Постановою державного виконавця Першого Суворовського ВДВС у місті Одесі ПМУМЮ (м.Одеси) Шенгеля М.А. від 29.12.2021 року відкрито виконавче провадження №67866071 з виконання судового наказу № 523/17348/21. Відповідно до висновку КУ «Одеський інклюзивно - ресурсний центр № 4» про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку дитини від 18 травня 2021 року № ІРЦ-85774/2021/22191, дитина [PERSON] [INFO] , проживає у повноцінній родині. Трохи більше прив`язаний до мами, але в цілому відносини добрі з усіма. З 22.08.020року по теперішній час відвідує Одеський ДНЗ «Ясла-садок» № 73 денна форма. Оцінка мовлення розвитку у даному висновку відмічена як достатні мовленнєві навики не сформовані. Недостатня рухливість артикуляційного апарату; слабкі м`язи язика. Розвиток експресивного мовлення не відповідає віковому рівню. Навички словозміни і словотворення не сформовані. Повторює питання за дорослим. Порушена вимова декількох груп звуків. Рекомендовано зайняття з вчителем-логопедом. Також рекомендовано заняття з практичним психологом 1 година на тиждень з 2021 -2022 рік навчального та поки не мине потреба. Зняття з вчителем-логопедом : корекція мовлення 2 години на тиждень з 2021-2022 навчального року та поки не мине потреба. Заняття з вчителем-дефектологом : корекція розвитку 1 година на тиждень з 2021-2022 навчального року та поки не мине потреба. Відповідно до консультативного висновку спеціаліста дитячого невролога [PERSON] та Акту надання послуг № 120 від 29 червня 2021 року, дитині [PERSON] , було надано медичні послуги МРТ головного мозку, трактографію головного мозку, МРТ обстеження двох анатомічних ділянок з анастезіологічним моніторингом, вартість якого склала 6000 грн.; відповідно до Акту надання послуг № 121 від 10 вересня 2021 року надано послугу МРТ головного мозку з контрастером, вартість якого склала 3500 грн. Відповідно до Консультативного висновку клініки нейроімунології «VIVERE», [PERSON] поставлено діагноз: зниження клітинної ланки імунітету. Хронічна реактивована ННV7 інфекція (ПЛР клітин крові +) з ознаками нейрозапаленн (HCЕ+). Багатовогнищева зміна в півкулях великого мозку невстановленого походження, гіпоплазія мозолистого атрофія білої речовини ( дані МРТ від 29.06.2021 р.) Рекомендовано зробити: 1) Клінічний аналіз крові (24 показники дослідження: автоматизованою з формулою); 2) Комплексне імунологічне дослідження; 3) Вірус герпесу людини 7 типу ННV7 (ПЛР клітин кров, якісний) ; 4) Нейрональний профіль; 5) Антинуклеарні антитіла ( АNA, метод IFT); 6) Антистрептолізин О 9АСЛ-О). Відповідно до Акту виконаних робіт № 23460 від 31.07.2021 року всі вищезазначені, рекомендовані медичні аналізи були виконані, вартість яких склала 4740,00 грн. Також, надано консультативне заключення згідно генетичного тестування (Панель Неврології) та відповідно до Акту виконаних робіт № 23460 від 31.07.2021 року, вартість скала 14\~900,00 грн. Відповідно до квитанцій наданих позивачем, вбачається, що позивачем було здійснено плату за медичні послуги, загальний розмір яких склав 10350,00 грн. Відповідно до рахунку № 3006330504 від 07.10.2021 року лабораторії «SYNEVO» та квитанції АТ «ПриватБанк» за проведення відповідних аналізів та досліджень [PERSON] , позивачем сплачено 4233,00 грн. Відповідно до рахунку № 3006330511 від 07.10.2021 року лабораторії «SYNEVO» та квитанції АТ «ПриватБанк» за проведення відповідних аналізів та досліджень [PERSON] , позивачем сплачено 460,00 грн. Відповідно до рахунку № 3006330505 від 07.10.2021 року лабораторії «SYNEVO» та квитанції АТ «ПриватБанк» за проведення відповідних аналізів та досліджень [PERSON] , позивачем сплачено 600,00 грн. Відповідно до рахунку № штрих коду 3301474484 від 14.12.2021 року лабораторії «SYNEVO» та квитанції АТ «ПриватБанк», за проведення відповідних аналізів та досліджень [PERSON] , позивачем сплачено 2 640,00 грн. Також, позивачкою були придбані медичні ліки на загальну суму 5751,13 грн., що підтверджено відповідними фіскальними чеками з аптек. Відповідно до Договору № 250 від 12.09.2019 року, який був укладений між [PERSON] , що є фахівцем дитячого розвиваючого центру та [PERSON] , дитина [PERSON] отримував послуги по проведенню розвиваючих занять, послуги яких склали 20 385,00 грн. та відповідно наданих квитанції, сплачені позивачем. Також, позивач [PERSON] просить стягнути з відповідача [PERSON] половину понесених нею витрат на оплату харчування в дитячому садку у розмірі 4806,69 грн. Відповідно до частини першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частинами 2, 3\~ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року\~(з наступними змінами та доповненнями) передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Згідно зі\~статтею 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом\~статті 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із частиною першою\~статті 185 СК України\~той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними у кожному конкретному випадку. Відповідно до частини другої\~статті 185 СК України\~розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину\~в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Аналіз указаних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу, тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 749/106/17 (провадження № 6-1489цс17), постанові Верховного Суду від 17 травня 2018 року у справі\~№ 643/11742/16-ц (провадження № 61-26879св18), постанові від 31 січня 2020 року по справі № 484/2230/17 (провадження № 61-1460св18). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 січня 2022 року у справі № 640/15771/19 (провадження № 61-11061св21) зазначено, що «одним із різновидів аліментних зобов`язань між батьками і дітьми є зобов`язання батьків брати участь у додаткових витратах на дитину (частина перша статті185 СК України): той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається у цій статті. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Наявність фактично понесених або передбачуваних додаткових витрат має довести особа, яка заявляє позовні вимоги про їх стягнення». Матеріалами справи підтверджено понесення позивачем заявлених до стягнення додаткових витрат у сумі 92 394,14 грн. 50% від наведеної суми 92 394,14 грн. складає 46 197,07 грн. З огляду на викладене, дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову [PERSON] про стягнення з [PERSON] 50% вищезазначених додаткових витрат, що складає 46 197,07 грн. Додатково суд зазначає, що понесення позивачем наведених додаткових витрат на утримання та для потреб\~дитини,\~пов`язаних з\~лікуванням, підтверджується належними та достовірними доказами. Суд вважає, що витрати пов`язані з потребами на лікування дитини, є додатковими витратами, у розумінні ст. 185 СК України, що викликані особливими обставинами, а саме, здача відповідних аналізів, рекомендоване лікування та рекомендоване проходження курсу розвитку дитини пов`язаною із розвитком мовлення. У відповідності до положень частин 1 та 2 статті 182 СК України визначено, при визначенні розміру аліментів суд повинен враховувати: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною другої\~статті 200 СК України\~визначено, що при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що при визначенні підстав для стягнення додаткових витрат на утримання дитини, суд повинен взяти до уваги можливість несення таких витрат відповідачем. Суд бере\~до уваги\~той факт,\~що відповідач\~працездатний,\~його стан\~здоров`я дозволяє\~працювати,\~має можливість\~надавати матеріальну\~допомогу на\~дитину. Відповідач не надав суду доказів наявності на його утриманні інших дітей, непрацездатних батьків тощо, доказів розміру отримуваних доходів. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог\~ [PERSON] до [PERSON] \~ про стягнення додаткових витрат на утримання дитини на суму 46 197,07 грн., що дорівнює половині витрат, які позивач понесла за консультації лікарів, проведення лабораторних досліджень, придбання ліків для дитини та іншого за призначенням лікарів. Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача [PERSON] додаткових витрат, а саме половини понесених вже позивачем витрат на оплату на оплату харчування в дитячому садку, то слід зазначити наступне. Згідно зі статтею 185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила позов. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Суд вважає, що підтверджені позивачем витрати на консультації лікарів, проведення лабораторних досліджень, придбання ліків для дитини та іншого за призначенням лікарів на загальну суму 46 197,07 грн. є додатковими в розумінні статті 185 Сімейного кодексу України, та не відносяться до повсякденних, тому

Outcome: partial