Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначив, що йому на праві власності належить земельна ділянка площею 0,0583 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 1210100000:381:0021. Цільове призначення земельної ділянки обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Його земельна ділянка межує із земельною ділянкою, розташованою за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер 1210100000:09:381:0041), користувачем якої є [PERSON] [PERSON] самовільно змістив межі своєї земельної ділянки в сторону його земельної ділянки на 0,80 см з боку [ADDRESS] та на 0,58 см з боку [ADDRESS] . Це відображено на плані земельної ділянки в Технічному звіті з топографо-геодезичних робіт по виносу точок кутів повороту меж земельних ділянок за адресою: [ADDRESS] , інженером-геодезистом [PERSON] та на плані земельної ділянки з винесення в натуру меж земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , складеного інженером-геодезистом [PERSON] . [PERSON] згоди [PERSON] на зміну меж земельної ділянки не надавав, а неодноразові звернення до Дніпровської міської ради, ГУ Держгеокадастру, Самарської районної у місті ради не призвели до вирішення спору. [PERSON] просить суд усунути йому перешкоди в користуванні земельною ділянкою кадастровий номер 1210100000:381:0021, розташованої за адресою: [ADDRESS] шляхом відновлення суміжної межі земельних ділянок, а саме:?перенесення існуючої? межі між земельною ділянкою кадастровий номер 1210100000:381:0021, розташованою за адресою: [ADDRESS] , що перебуває у користуванні [PERSON] та земельною ділянкою, яка знаходяться за адресою: [ADDRESS] , що перебуває у користуванні [PERSON] , на 0,80 см з боку вул. Іларіонівська та на 0,58 см з боку вул. Рибальської та стягнути з відповідача на його користь судові витрати по справі. Не погоджуючись із вказаним позовом, відповідачем було подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що всі обставини, на які посилається позивач, вже встановлені в рішенні Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2020 року у справі № 206/1658/20. Даним рішенням встановлено також, що з колишнім власником земельної ділянки по [ADDRESS] було встановлено в натурі існуючі межі землекористування і ніяких претензій колишній власник земельної ділянки [PERSON] при встановленні існуючих меж землекористування не заявляла, а згідно ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього власника (землекористувача). Крім того, інженером-геодезистом при винесенні в натурі меж земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] було встановлено системний характер зміщення на ділянках по [ADDRESS] , отже земельна ділянка [PERSON] також фактично зміщена на іншу земельну ділянку сусіда. Наявність технічного зміщення меж земельних ділянок по всій [ADDRESS] , в тому числі накладення земельної ділянки № [NUMBER] на земельну ділянку № [NUMBER] було не з вини відповідача, а тому підстав для усунення перешкод у користуванні власністю немає. Відповідач вважає, що позивачем не наведено жодних доводів на порушення ним меж земельної ділянки, які були встановлені відповідно до Акту встановленні існуючих зовнішній меж земельної ділянки в натурі від 14.03.2004 року. Просив у задоволенні позовних вимог [PERSON] до нього відмовити. В свою чергу, позивач подав до суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що позивач не погоджується з викладеними доводами відповідача у відзиві. Так, відповідач посилається на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2020 року у справі № 206/1658/20. Предметом позову у цивільній справі, по якій було ухвалено дане рішення, було усунення перешкод у користуванні власністю шляхом перенесення існуючої стіни будинку та паркану. Рішенням у справі № 296/1658/20, на яке посилається відповідач, не було встановлено в натурі існуючі межі землекористування, а було встановлено наявність фактичного зміщення меж земельних ділянок. Вважає також безпідставним посилання відповідача на узгодження меж земельної ділянки з колишнім власником [PERSON] . Дійсно, Акт встановлення існуючих зовнішніх меж земельної ділянки в натурі від 14.03.2004 року підписала [PERSON] як користувач суміжної земельної ділянки, однак межові знаки не встановлювалися, межі земельних ділянок в натурі не визначалися, акт приймання-передачі межових знаків на зберігання не складався. Просив задовольнити позовну заяву у повному обсязі. Відповідач подав заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначив, що стосовно подій, які відбулися у 2004 році, претензії щодо меж земельної ділянки могла пред`явити виключно тодішня власниці земельної ділянки [PERSON] , але ніяких спорів у відповідача з нею не виникало. Крім того наголосив, що Законом № 1423 внесені зміни до Закону України «Про землеустрій» та відтепер форма та порядок складання відомостей про встановлені межові знаки спеціально законодавством не регламентується, такі відомості відображаються у довільній формі, що ідентифікує місцезнаходження межових знаків та містить їх опис. Просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Представник третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області подав до суду письмові пояснення, відповідно до яких інженером-геодезистом при винесенні в натурі меж земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] було встановлено систематичний характер зміщення на ділянках по [ADDRESS] , отже земельна ділянка [PERSON] також фактично зміщена на іншу земельну ділянку сусіда, однак її розмір фактично залишається таким же. При визначення координат поворотних точок меж земельної ділянки по [ADDRESS] (кадастровий номер 1210100000:09:381:0021) були допущені помилки при їх визначені, а саме кадастрові межі землеволодіння мають суттєве зміщення в бік. Причиною зміщення стала неправильна прив`язка координат поворотних точок меж земельної ділянки позивача. Саме з цієї причини кадастрові межі землеволодіння останнього частково накладаються на фактичні межі земельної ділянки відповідача по [ADDRESS] (кадастровий номер 1210100000:09:381:0041). Окрім того, до Державного земельного кадастру внесені відомості з помилками промірів земельних ділянок з кадастровими номерами 1210100000:09:381:0021 та 1210100000:09:381:0041. Просив прийняти рішення по справі на розсуд суду. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 24 червня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження. Ухвалою від 02 вересня 2021 року по справі було призначено судову земельно-технічну експертизу, провадження у справі на час проведення експертизи зупинено. Ухвалою від 29 вересня 2023 року провадження у справі було відновлено. Ухвалою від 03 листопада 2023 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити та пояснили, що [PERSON] у 2012 році було придбано домоволодіння, на той момент на сусідній ділянці [PERSON] знаходився один будинок, але останній потім побудував ще один і він зайшов за межі земельної ділянки [PERSON] та зараз земельна ділянка [PERSON] фактично займає частину земельної ділянки [PERSON] . Вирішити спір мирним шляхом не вдалось. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили суд відмовити у їх задоволенні та пояснили, що зі спірного питання вже ухвалено судове рішення з якого вбачається, що [PERSON] не порушив інтересів [PERSON] , змістив паркан і збудував будинок який знаходиться на межі. Вказують, що відповідно до акту складеного з попереднім власником земельної ділянки [PERSON] [PERSON] межу земельної ділянки не змінював. Третя особа Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області участь свого представника в судовому засіданні не забезпечило, подали письмові пояснення та просили прийняти рішення на розсуд суду. Допитаний у судовому засідання в якості спеціаліста інженер-геодезист [PERSON] суду пояснив, що ним було виконано топографо-геодезичні роботи за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS] для підготовки матеріалів для судової експертизи № 206/2388/21 згідно з клопотанням судового експерта Юрець О.І. Перед проведенням топографо-геодезичних вишукувань було отримано технічне завдання від експерта та після цього досліджено 2 земельні ділянки по [ADDRESS] та [ADDRESS] в присутності власників даних земельних ділянок. Під час виконання геодезичних робіт ним було встановлено, що фактична площа земельної ділянки, яка перебуває у власності [PERSON] , відповідає кадастровій, але межа даної земельної ділянки не відповідає кадастровій межі. Системного зміщення по всій вулиці Іларіонівській немає, оскільки системне зміщення існує лише в тому разі, коли всі земельні ділянки зміщені однаково. В даному випадку існує порушення кадастрових меж. Також було встановлено, що площа накладення земельної ділянки відповідача на земельну ділянку позивача складає 14 кв. м. та за рахунок невідповідності фактичних меж земельних ділянок кадастровим площа земельної ділянки позивача зменшилася на 4 кв. м. Заслухавши позивача, відповідача та їх представників, спеціаліста, дослідивши матеріали справи та письмові докази, давши їм оцінку в їх сукупності, врахувавши фактичні обставини та зміст спірних відносин, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу земельної ділянки від 21 травня 2012 року [PERSON] придбав земельну ділянку № [NUMBER] площею 0,0583 га, кадастровий номер 1210100000:09:381:0021, розташовану по [ADDRESS] . Цільове призначення земельної ділянки: обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. Дана земельна ділянка належала [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ № 748312, виданого Управлінням Держкомзему у м. Дніпропетровськ 18.03.2010 року. Згідно кадастрового плану земельної ділянки, кадастровий номер 1210100000:09:381:0021, по літерам від Д до Е вона межує із земельною ділянкою по [ADDRESS] (т. 1 а. с. 9-10). З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15 липня 2014 року вбачається, що земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] , з кадастровим номером 1210100000:09:381:0021, площею 0,0583 га, на підставі договору купівлі-продажу від 21 травня 2012 року належить на праві приватної власності [PERSON] , дата державної реєстрації 10 липня 2014 року (т. 1 а. с. 12). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно земельна ділянка, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 1210100000:09:381:0041, площею 0,0628 га належить на праві власності [PERSON] . Підстава виникнення права власності - Державний акт на право власності на земельну ділянку ДП № 107425 від 11.11.2004 року (т. 1 а. с. 50). 14 березня 2004 року при приватизації відповідачем земельної ділянки по [ADDRESS] було складено Акт встановлення існуючих зовнішніх меж земельної ділянки в натурі, який був підписаний землекористувачем [PERSON] та суміжними землекористувачами, в тому числі суміжним землекористувачем по [ADDRESS] [PERSON] . Відповідно до даного Акту відсутнє посилання на встановлення та передачу під нагляд і зберігання землекористувачеві межових знаків (т. 1 а. с. 51). Згідно Висновку експерта за результатами проведення експертного будівельно-технічного дослідження № 160-20 від 20.03.2020 року будівлі, які збудовані у домоволодінні [ADDRESS] вздовж межі з домоволодінням [ADDRESS] не відповідають вимогам ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій», а саме п. 6.1.40, п. 6.1.41, п. 15.2.2 та частково розташовані на земельній ділянці [ADDRESS] (що відображено в додатку № 1) (т. 1 а. с. 20-26). Згідно Технічного звіту з топографо-геодезичних робіт по виносу точок кутів повороту меж земельних ділянок, зробленого у 2018 році на замовлення [PERSON] інженером-геодезистом [PERSON] , відбулося зміщення меж земельної ділянки по [ADDRESS] в бік земельної ділянки по [ADDRESS] з боку [ADDRESS] на 0,80 м, з боку [ADDRESS] на 0,57 м (т. 1 а. с. 27-41). Згідно Винесення в натуру меж земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , виконаного у 2019 році інженером-геодезистом [PERSON] , під час винесення кутів поворотів меж земельної ділянки в натурі виявлено зміщення кадастрових меж земельної ділянки відносно фактичного положення огорож. Зміщення може носити систематичний характер на ділянках по [ADDRESS] (т. 1 а. с. 52). З приводу порушення своїх прав позивач неодноразово на протязі 2019 року звертався до Самарської районної у місті Дніпрі ради, Управління ДАБК Дніпровської міської ради, ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області та за результатами розгляду даних звернень йому було рекомендовано звертатися до суду (т. 1 а. с. 44-48). Згідно матеріалів топографо-геодезичних вишукувань за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS] , виготовлених ФОП [PERSON] та пояснювальної записки до цих матеріалів, виконаної інженером-геодезистом [PERSON] , за результатами геодезичних робіт була побудована «Детальна план-схема земельних ділянок за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS] з прив`язками меж до будівель та споруд» в масштабі 1:200 (Додаток1). На план-схемі зображені: кадастрові межі, фактичні межі, довжини ліній, площі земельних ділянок, контурів об`єктів нерухомого майна, прив`язки, відхилення та напрям фактичної межі від кадастрової. На Детальній план-схемі земельних ділянок за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS] з прив`язками меж до будівель та споруд наглядно відображено зміщення земельної ділянки відповідача на земельну ділянку позивача з боку [ADDRESS] на 0,72 м, зміщення земельної ділянки відповідача на земельну ділянку позивача з боку [ADDRESS] в районі житлового будинку літ. А-1 на 0,39 м і далі на 0,47 м. Під час виконання геодезичних робіт було встановлено, що на фактичній межі між земельними ділянками по [ADDRESS] та [ADDRESS] встановлені паркани та межа проходить по стінам будівель, що належить гр. [PERSON] . Після проведення камеральних робіт та обробки отриманих результатів геодезичних робіт встановлено, що фактичне положення меж земельної ділянки за адресою [ADDRESS] не відповідають кадастровій межі 1210100000:09:381:0041. Конфігурація та розміри земельної ділянки не відповідають кадастровим. Фактична площа складає 628 кв. м., що відповідає кадастровій 628 кв. м. Встановлено, що фактичне положення меж земельної ділянки за адресою [ADDRESS] не відповідають кадастровій межі 1210100000:09:381:0021. Конфігурація та розміри земельної ділянки не відповідають кадастровим. Фактична площа складає 579 кв. м., що не відповідає кадастровій площі 583 кв. м. Площа накладення земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] з кадастровим номером 1210100000:09:381:0041 на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] з кадастровим номером 1210100000:09:381:0021 згідно фактичного користування та даних Державного земельного кадастру складає 14 кв. м. Кадастрова межа проходить по умовній лінії та не співпадає з фактичними межами. Відстань між кадастровою межею земельної ділянки, власником якої є [PERSON] та нерухомим майном, власником якого є [PERSON] , місцями складає менше одного метру, що є порушенням нормативної відстані, відповідно до пункту 3.25* наказу Держкоммістобудування від 17.04.1992 року № 44 про «Містобудування. Планування і забудову міських і сільських поселень ДБН 360-92**». За результатами виконаних топографо-геодезичних робіт інженер-геодезист дійшов висновку, що фактичні межі не відповідають кадастровим межам земельних ділянок з кадастровими номерами 1210100000:09:381:0041 та 1210100000:09:381:0021 за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS] , виявлені відхилення, що перевищують допустимі похибки. Фактична площа земельної ділянки по [ADDRESS] не відповідає кадастровій площі. У зв`язку з цим відбулося зменшення площі на 4 кв. м. Площа накладання земельної ділянки [ADDRESS] (1210100000:09:381:0041) на земельну ділянку [ADDRESS] (1210100000:09:381:0021) складає 14 кв. м. Відстань між кадастровою межею земельної ділянки, власником якої є [PERSON] та нерухомим майном, власником якого є [PERSON] , місцями складає менше одного метру, що є порушенням нормативної відстані, відповідно до пункту 3.25* наказу Держкоммістобудування від 17.04.1992 року № 44 про «Містобудування. Планування і забудову міських і сільських поселень ДБН 360-92**» (т. 1 а. с. 184-192, т. 2 а. с. 27-35). У Висновку експертів за результатами проведення судової комісійної земельно-технічної експертизи № 4856/4857/4858-21, складеного 07 вересня 2023 року, зроблено наступні висновки: 1. \~ \~ \~ \~Лінійні проміри між кутами повороту меж земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , межі якої визначені у плані зовнішніх меж земельної ділянки державного акту на право власності на земельну ділянку серія ДП107425, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорі оренди землі за №044105, виданого Дніпровською міською радою 11 листопада 2004 року від лінійних промірів між кутами повороту меж земельної ділянки, межі якої визначені в кадастровому плані земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:09:381:0041 у витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-0003003932019 від 11.04.2019 відрізняються незначною мірою (до 1 см). Площа земельних ділянок співпадає та становить 0,0628 га. Візуально відображення конфігурації земельної ділянки згідно з планом у державному акті на право власності на земельну ділянку серія ДП №107425, виданого Дніпровською міською радою 11 листопада 2004 року співпадає з конфігурацією земельної ділянки, що відображена на кадастровому плані земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:09:381:0041 у витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-0003003932019 від 11.04.2019. 2. \~ \~ \~ \~В результаті проведеного дослідження матеріалів топографо-геодезичних випробувань за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS] , виконаних ФОП [PERSON] , 2023 р. встановлено, що існує порушення меж та накладання земельних ділянок відповідно до правовстановлюючих документів на земельні ділянки та відповідно до фактичного порядку користування земельними ділянками за адресами: [ADDRESS] (кадастровий номер земельної ділянки 1210100000:09:381:0041) та [ADDRESS] (кадастровий номер земельної ділянки 1210100000:09:381:0021). Площа накладення становить 14 кв. м. Фактична межа між земельними ділянками [ADDRESS] та [ADDRESS] відносно кадастрової змістилася у бік домоволодіння [ADDRESS] від кута повороту по [ADDRESS] на 0,72 м., дали по межі лінійний розмір накладання зменшується до відмостки житлового будинку літ. В-1 по [ADDRESS] . В районі житлового будинку розмір накладання земельних ділянок становить до 0,39 м. Межа земельної ділянки по [ADDRESS] проходить вздовж східної стіни житлового будинку літ. А-1 приблизно на відстані 1 м. від неї, що відповідає фактичному розташуванню дерев`яної огорожі, при цьому кадастрова межа земельної ділянки проходить відповідно до масштабу детальної план-схеми земельних ділянок у матеріалах топографо-геодезичних робіт приблизно на відстані від 0,3 м. до 0,5 м. від східної стіни житлового будинку літ. А-1. 3. \~ \~ \~ \~Житловий будинок літ. В-1 по [ADDRESS] відносно меж земельних ділянок за адресами: [ADDRESS] та [ADDRESS] згідно з правовстановлюючими документами та даними Державного земельного кадастру розташований приблизно на відстані від 0 до 10 см від межі (точна відстань на план-схемі в матеріалах топографо-геодезичних вишукувань за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS] , виконаних ФОП [PERSON] , 2023 р. не зазначена). На кадастровому плані земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:09:381:0041 об`єкти нерухомого майна не зазначені. Відповідно до схеми розташування будівель та споруд масштабу 1:500 у технічному паспорті на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, інвентаризаційна справа № ДМР 01526 по [ADDRESS] , виготовленому ТОВ «Содель» станом на 06.02.2019 межа фактичної земельної ділянки не примикає до жилого будинку літ. В та проходить зі сторони домоволодіння [ADDRESS] приблизно на відстані 0,5 м від стіни (т. 1 а. с. 198-235). Приймаючи рішення про усунення перешкод позивачеві у користування належної йому на праві власності земельною ділянкою, суд виходить з наступного. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він свідчить, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Частиною першою статті 81 ЗК України передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Відповідно до пунктів «г» та «е» частини першої статті 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон. Відповідно до положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Так, відповідно до ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; застосування інших, передбачених законом, способів. Статтею 1 Закону України «Про землеустрій» визначено термін межування земель як комплекс робіт із встановлення чи відновлення в натурі (на місцевості) меж адміністративно-територіальних одиниць, меж земельних ділянок власників, землекористувачів, у тому числі орендарів, із закріпленням їх межовими знаками встановленого зразка. Відповідно до ст. 106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин. Згідно ст. 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин. Статтею 55 Закону України «Про землеустрій» визначено, що встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка. Власники землі та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов`язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка. Межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам, у тому числі орендарям. Механізм встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками визначено Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за №391/17686 (далі - Інструкція № 376), чинної на дату виникнення спірних правовідносин. Згідно з пунктами 4.2, 4.3 Інструкції № 376 власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до статті 186 ЗК України документації із землеустрою. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2020 року у цивільній справі № 206/1658/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Управління ДАБК Дніпровської міської ради про усунення перешкод у користуванні власністю, яке набрало законної сили, було встановлено наявність технічного зміщення меж земельних ділянок по всі [ADDRESS] , в тому числі накладення земельної ділянки № [NUMBER] на земельну ділянку № [NUMBER] , яке відбулося не з вини відповідача. Таким чином, судом при розгляді іншої справи, рішення по якій набрало законної сили, встановлено наявність накладання земельної ділянки відповідача на земельну ділянку позивача. Однак суд критично ставиться до твердження відповідача, що даним судовим рішенням було встановлено, що з колишнім власником земельної ділянки по [ADDRESS] [PERSON] було узгоджено існуючі межі землекористування. Так, відповідно до ч. 7 ст. 82 ЦПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду. Судом при розгляді цивільної справи № 206/1658/20 було зроблено висновок про узгодження меж та встановлення в натурі меж землекористування між користувачами суміжних земельних ділянок [ADDRESS] та [ADDRESS] на підставі Акту встановлення існуючих зовнішніх меж земельної ділянки в натурі від 14.03.2004 року. З інформації ГУ Держгеокадастру, наданої як доказ представником третьої особи, вбачається, що технічна документація щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), кадастровий номер 1210100000:09:381:0041, за адресою: [ADDRESS] була знищена внаслідок пожежі, яка сталася 04 серпня 2008 року у приміщенні, де розміщувався фонд документації із землеустрою відділу у м. Дніпро ГУ Держгеокадастру. Згідно Акту встановлення існуючих зовнішніх меж земельної ділянки в натурі від 14 березня 2004 року , оригінал якого відсутній у відповідача, було проведено встановлення в натурі меж земельної ділянки [PERSON] , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та суміжним землекористувачем [PERSON] ніяких претензій при встановленні існуючих меж землекористування не заявлено. Однак межові знаки, якими закріплена земельна ділянка, не встановлювалися та під нагляд і зберігання землекористувачу не передавалися, як і не складався акт приймання-передачі межових знаків на зберігання. Враховуючи відсутність технічної документації щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), кадастровий номер 1210100000:09:381:0041, за адресою: [ADDRESS] , суд у відповідності до ст. 79 ЦПК України не може прийняти даний доказ, а саме Акт встановлення існуючих зовнішніх меж земельної ділянки в натурі від 14.03.2004 року, як достовірний, що підтверджує узгодження меж земельної ділянки відповідача із суміжними землекористувачами. Згідно технічної документації із землеустрою щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за адресою: [ADDRESS] 11.12.2008 року було складено Акт відновлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості, відповідно до якого межові знаки, якими закріплена земельна ділянка, не встановлювалися та під нагляд і зберігання землекористувачу не передавалися. Межі земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] колишнього землекористувача [PERSON] із суміжними землекористувачами не узгоджувалися, в тому числі і із відповідачем, як власником суміжної земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . Суд критично ставиться до посилання відповідача у відзиві на позовну заяву, запереченнях на відповідь на відзив та представника відповідача у судовому засіданні на внесення низки змін до Закону України «Про землеустрій», які передбачають включення до складу різних видів документації із землеустрою замість «акту приймання-передачі межових знаків на зберігання», що складався відповідно до додатку 2 до Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Держкомзему України № 376 від 18.05.2010 року, «відомостей про встановлені межові знаки». Так, дійсно, після набрання чинності 27.05.2021 року Закону України від 28.04.2021 року № 1423-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин», яким внесені зміни до Закону України «Про землеустрій» передбачено включення до складу різних видів документації із землеустрою замість «акту приймання-передачі межових знаків на зберігання» «відомостей про встановлені межові знаки». Однак закон зворотної дії в часі не має. На час узгодження меж суміжних земельних ділянок за адресою; [ADDRESS] та 44 діяв Декрет Кабінету Міністрів України № 15-92 від 26.12.1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», Земельний Кодекс України в редакції від 25.10.2001 року, Закон України № 858-ІV від 22.05.2003 року «Про землеустрій» та Інструкція про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Держкомзему України № 376 від 18.05.2010 року. Відповідно до цих законів та нормативно-правових актів технічна документація із землеустрою повинна містити акт приймання-передачі межових знаків на зберігання та матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість). Таким чином, межу земельної ділянки можливо визначити тільки за встановленими межовими знаками. Саме у встановлених межах реалізується право особи користуватися та володіти певною земельною ділянкою. Також суд вважає хибним посилання представника відповідача на ч. 1 ст. 377 ЦК України, відповідно до якої до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача), оскільки назва та частина перша статті 377 в цій редакції була викладена відповідно до Закону України № 1720-IX від 08.09.2021 року, в той час, як спірні правовідносини виникли з моменту придбання позивачем за договором купівлі-продажу земельної ділянки 21.05.2012 року. Крім того, право власності на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] було отримана позивачем саме на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, а не договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими спорудами. Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 15.11.2023 року у справі № 130/2703/20 підтвердження обставин накладання однієї земельної ділянки на іншу може бути відповідна земельно-технічна експертиза. \~ \~ \~ \~Аналогічні правові висновки викладено й у постановах ВС від 20 жовтня 2020 року у справі №372/2650/17, від 15 вересня 2021 року у справі №570/1721/20 та від 13 квітня 2022 року у справі №738/46/20. Відповідно до п. 6.1 Розділу ІІ Науково-методичних рекомендацій, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 року № 53/3 (в редакції від 26.12.2012 року) з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, основними завданнями земельно-технічної експертизи є визначення фактичного землекористування земельними ділянками, а саме фізичних характеристик земельних ділянок (конфігурації, площі, промірів тощо); визначення відповідності фактичного розташування будівель, споруд та інших об`єктів відносно меж земельних ділянок їх розташуванню у відповідній технічній документації; визначення відповідності фактичного землекористування в частині порушення меж та накладання земельних ділянок відповідно до правовстановлюючих документів та документації із землеустрою на ці земельні ділянки. Судом за клопотанням позивача була призначена судова земельно-технічна експертиза, висновки якої були враховані при встановленні обставин, що мають значення для справи у сукупності з іншими належними та допустимими доказами. Суд також звертає увагу на те, що надаючи пояснення у судовому засідання відповідач підтвердив, що всі заміри при проведення топографо-геодезичного робіт та експертизи проводилися в його присутності та в присутності позивача. Будь-яких зауважень щодо неправильності чи невідповідності вимірів він нього, як власника земельної ділянки по [ADDRESS] , не надходило. Таким чином, судом достовірно встановлено, підтверджено матеріалами справи та належними доказами наявне зміщення земельної ділянки відповідача на земельну ділянку позивача з боку [ADDRESS] на 0,72 м., зміщення земельної ділянки відповідача на земельну ділянку позивача з боку [ADDRESS] в районі житлового будинку літ. А-1 на 0,39 м. і далі на 0,47 м., що візуально відображено на детальному плані схемі земельних ділянок за адресою [ADDRESS] та [ADDRESS] з прив`язками меж до будівель та споруд (т. 2 а.с.35) Підсумовуючи викладене, суд приходиться до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме усунення перешкод позивачу в користуванні земельною ділянкою з кадастровим номером 1210100000:381:0021, розташованою за адресою: [ADDRESS] , шляхом відновлення суміжної межі земельних ділянок, а саме перенесення існуючої межі між земельною ділянкою з кадастровим номером 1210100000:381:0021, розташованої за адресою: [ADDRESS] , що перебуває у користуванні [PERSON] та земельною ділянкою, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що перебуває у користуванні [PERSON] на 0,72 метри з боку вул. Ілларіонівська та на 0,47 метри з боку вул. Рибальської з урахування висновків судової земельно-технічної експертизи. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Згідно з положеннями ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. ч. 1-4 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За правилами п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Так, судом встановлено, що 07 квітня 2021 року між позивачем та Адвокатським об`єднанням «АРІАДНА» в особі керуючого партнера Зосименко Світлани Георгіївни було укладено договір про надання правничої допомоги № 83 та Додаток №1 до вказаного договору (т. 2 а. с. 72-75). Згідно пункту 2.7. даного Договору для надання правничої допомоги клієнту, Адвокатське об`єднання призначає Зосименко С.Г., Бесчасову Д.О. Пунктом 4.1. Договору визначено, що за правничу допомогу клієнт сплачує адвокату винагороду в розмірі, визначеному Додатком №1 до цього Договору. Пунктом 1 Додатку №1 визначено, що вартість послуг по наданню правничої допомоги за даним Договором складає 1500 грн. 00 коп. за годину. 26 травня 2021 року [PERSON] отримав рахунок на оплату № 15 та 01 червня 2021 року сплатив 8100 гривень за правничу допомогу, що підтверджується дублікатом квитанції №Р24А1245137173С0954. Згідно акту надання послуг від 04 червня 2021 року, виконаних адвокатом за договором про надання правничої допомоги, адвокатом надано обсяг правничої допомоги позивачу у вигляді аналізу документів, наданих замовником, аналізу судової практики, складання позовної заяви від [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою (т. 2 а. с. 76). \~ \~ \~ \~Суд вважає, що вказані витрати на професійну правничу допомогу на суму 8100 гривень витрачені позивачем, є документально підтвердженими, вони співмірні зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а тому зазначені судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. \~ \~ \~ \~Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору, сплаченого при зверненні до суду у розмірі 908,00 гривень та відповідно до ст. 139 ЦПК України витрати, пов`язані із проведенням експертизи, оформленої висновком експертів Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України за результатами проведення судової комісійної земельно-технічної експертизи № 4856/4857/4858-21 від 07 вересня 2023 року у розмірі 19 911,78 гривень. \~ \~ \~ \~

Outcome: partial