Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-22 00:00:00

1.Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» звернулося до суду з позовом та просило ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором №491011721 від 24.09.2019 року, в розмірі 32644,83 грн, яка виникла станом на 20.12.2021 та складається з: 21519,52 грн - заборгованість за кредитом, 11125,31 грн - заборгованість за відсотками, а також стягнути судові витрати в розмірі 2684 грн за сплату судового збору та 6500 грн на професійну правову допомогу. Обґрунтовуючи позовні вимоги, ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» вказувало, що 24.09.2019 року між АТ «АЛЬФА-БАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір №491011721, відповідно до умов якого АТ «АЛЬФА-БАНК» надав позичальнику кредит у сумі 27 524,77 грн. Строк кредиту 36 місяців на споживчі потреби з відсотковою ставкою 39,90% річних. Договір кредитної лінії укладено з відповідачем у електронній формі відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», який має силу договору, укладеного в письмовій формі та підписаний сторонами. АТ «АЛЬФА-БАНК» виконав умови кредитного договору та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти в розмірі 27 524,77 грн., в свою чергу позичальник не виконав умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів, внаслідок чого виникла заборгованість. 20.12.2021 року між АТ «АЛЬФА-БАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідача. Таким чином, ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» набуло статусу кредитора за кредитним договором №491011721 від 24.09.2019 року. Станом на 20.12.2021 року загальний розмір заборгованості становить 32644,83 грн, яка складається з: 21519,52 грн - заборгованість за кредитом, 11125,31 грн - заборгованість за відсотками. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, подав до суду заяву про проведення розгляду справи у його відсутність, не заперечив проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення, позов підтримав у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, не повідомила про причини неявки, відзив не подала. 2.Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 23.01.2024 справу призначено до судового розгляду по суті на 23.02.2024. Ухвалою суду від 23.02.2024 постановлено про заочний розгляд справи у зв`язку з тим, що відповідач у судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, не повідомила про причини неявки, відзив не подала, представник позивача не заперечував проти такого вирішення справи. 3.Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Між сторонами виникли правовідносини щодо заборгованості за кредитним договором, які регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Судом встановлено, що 24.09.2019 року між АТ «АЛЬФА-БАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір №491011721 відповідно до умов якого АТ «АЛЬФА-БАНК» надав позичальнику кредит у сумі 27 524,77 грн. Строк кредиту 36 місяці на споживчі потреби з відсотковою ставкою 39,90% річних. Договір кредитної лінії укладено з відповідачем у електронній формі відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», який має силу договору, укладеного в письмовій формі та підписаний сторонами. АТ «АЛЬФА-БАНК» виконав умови кредитного договору та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти в розмірі 27 524,77 грн., в свою чергу позичальник не виконав умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів, внаслідок чого виникла заборгованість. Так, 24.09.2019 року [PERSON] підписала оферту на укладання угоди про надання кредиту №491011721, за умовами якої відповідач запропонувала укласти АТ «Альфа-Банк» угоду про надання споживчого кредиту, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб. Підписом в оферті позичальник підтвердила, що вона отримала акцепт угоди про надання споживчого кредиту №491011721 від 24.09.2019 року, а також усю інформацію про умови кредитування. За умовами оферти та акцепту відповідачу надано безготівковий споживчий кредит для споживчих цілей на суму 27524,77 грн, з фіксованою процентною ставкою 39,90 % річних на строк 36 місяців. Відповідачем підписано додаток №1 до Угоди про надання кредиту №491011721 від 24.09.2019 року, в якому запропонований помісячний розрахунок погашення заборгованості за кредитом. Вказані реквізити для погашення заборгованості. 20.12.2021 року між АТ «АЛЬФА-БАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідача. Таким чином, ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» набуло статусу кредитора за кредитним договором №491011721 від 24.09.2019 року. Відповідно до витягу з Додатку №1-1 до договору факторингу №4 від 20.12.2021 року ТОВ «ФК Еліт Фінанс» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №491011721 від 24.09.2019 року в загальному розмірі 32644,83 грн, з яких 21519,52 грн - заборгованість за кредитом, 11125,31 грн - сума заборгованості за процентами та комісією. Такі ж відомості стосовно розміру заборгованості за кредитним договором №491011721 від 24.09.2019 року підтверджуються наданим позивачем розрахунком заборгованості за договором та виписках по особовому рахунку. На даний час відповідач ухиляється від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором, що є порушенням законних прав та інтересів позивача, що стало приводом для звернення до суду з вказаним позовом. Вказані обставини підтверджуються письмовими доказами: копією оферти на укладання угоди про надання кредиту №491011721 від 24.09.2019 року; копією акценту пропозиції на укладання угоди про надання кредиту №491011721 від 24.09.2019 року; копією паспорту споживчого кредиту; копією договору факторингу №4 від 20.12.2021 року; розрахунком заборгованості; копією виписки по особовим рахункам; копією договору про надання юридичних послуг №02/10-23 від 02.10.2023 року та іншими доказами. 4.Застосовані норми права. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якого договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205,207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Згідно ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч.1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання відпозичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Відповідно до ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. 5.Оцінка суду. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на таке. З врахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, суд дійшов висновку про укладеність вищевказаного кредитного договору між відповідачем та відповідною фінансовою установою, невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення, отриманих в борг коштів та наявності в нього боргових зобов`язань перед позивачем, який набув прав вимоги за вищевказаним кредитним договором за договором відступлення прав вимоги. Оскільки боржник свої зобов`язання за даним кредитним договором не виконала, то розмір заборгованості за цим договором становить 32644,83 грн, з яких 21519,52 грн - заборгованість за кредитом, 11125,31 грн - сума заборгованості за процентами. 6. Розподіл судових витрат. Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частинами першою-п`ятою статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивач просить стягнути з відповідача на його користь судові витрати, які складаються із витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6500 грн. Позивачем ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» в особі директора Наваренка В.Г. 02.10.2023 року укладено договір про надання юридичних послуг №02/10-23 з ТОВ «Перший Інвестиційний Клуб» в особі директора Малого О.О. Додатковим договором №1 до договору №02/10-23 сторони узгодили, що сума витрат ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» у справі за позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором становить 6500 грн. Відповідно до акта №1 приймання-передачі виконаних робіт згідно Додаткового договору №1 до Договору №02/10-23 від 02.10.2023 року про надання юридичних послуг, ТОВ «Перший Інвестиційний Клуб» надав клієнтові ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» послуги: надання первинної консультації замовнику у справі, правовий аналіз наявних документів у замовника, правової ситуації із застосуванням відповідного законодавства, правових висновків Верховного Суду та ЄСПЛ, підготовка та подання позовної заяви, на що витрачено 6,5 годин. Вартість послуг - 6500 гривень. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. У частині четвертій статті 62 ЦПК України передбачено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначає засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні, відповідно до статті 1 якого договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності) (частина третя статті 4зазначеного Закону). Відповідно до статті 13 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Тлумачення наведених норм дає підстави для висновку, що до судових витрат на професійну правничу допомогу віднесено витрати на правничу допомогу адвоката, і така допомога надавалася саме тим адвокатом (адвокатами), з яким укладено договір про надання правової допомоги або з відповідним адвокатським бюро чи об`єднанням. В даному випадку позивач просить про компенсацію здійснених ним витрат, понесених на юридичні послуги наданих йому ТОВ «Перший Інвестиційний Клуб», та посилається на документи на підтвердження витрат на юридичні послуги цього товариства (договір про надання юридичних послуг №02/10-23, додаток №1 до договору, акт №1 приймання-передачі виконаних робіт). Суд зауважує, що витрати на юридичні послуги, надані позивачу ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» у справі іншою, ніж адвокат особою, а саме ТОВ «Перший Інвестиційний Клуб», не належать до витрат на професійну правничу допомогу та не можуть бути відшкодовані у порядку частини четвертої статті 137, частини сьомої статті 139 та частини третьої статті 141 ЦПК України. Вказана позиція, узгоджується з висновками викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21), а тому має бути врахована судом. Відтак із врахування викладеного, суд не знаходить підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6500 грн. Водночас оскільки позов підлягає задоволенню, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 2684 грн.

Outcome: approved