Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-12 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі - Відповідач) про стягнення боргу в якому вказує, що 04 вересня 2019 року між ним та Відповідачем укладено договір позики, оформлений розпискою, за умовами якої Відповідач отримав від Позивача в борг кошти в розмірі 45000.00 доларів США, в інтересах сім`ї (для купівлі квартири), які зобов`язувався повернути до 04 вересня 2021 року. Станом на 11 січня 2024 року, Відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав, грошові кошти у визначений договором строк Позивачу не повернув. На підставі вищевикладеного, Позивач просить стягнути з Відповідача на свою користь суму боргу в розмірі 45000.00 доларів США. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений. 09 лютого 2024 року від Позивача надійшла заява в якій він просить розгляд справи проводити без його участі. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. /а.с.46/ Відповідач в підготовче судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений. 12 лютого 2024 року надав до суду заяву про визнання позовних вимог в якій позовні вимоги [PERSON] про стягнення боргу в розмірі 45000.00 гривень визнав та не заперечує проти їх задоволення, просив справу слухати у його відсутність. /а.с.25-26/ Відповідно до частини третьої, четвертої статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Частиною четвертою статті 206 ЦПК України визначено, що в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Виходячи з наведеного, рішення у справі можливо постановити в підготовчому засіданні. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. У відповідності до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановлену цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як вбачається з розписки від 04 вересня 2019 року, [PERSON] отримав в позику 45000.00 доларів США від [PERSON] . Позика отримана готівкою, в інтересах сім`ї для купівлі квартири. Зобов`язується повернути вказану позику в строк до 04 вересня 2021 року готівкою. /а.с.6/ Згідно попереднього договору від 23 серпня 2019 року, укладеного між приватним акціонерним товариством «Компанія з управління активами «Карпати-Інвест» (Сторона-1) та [PERSON] (Сторона-2), сторони зобов`язуються укласти в майбутньому договір купівлі-продажу щодо об`єкта нерухомого майна. Сторона 1 приймає на себе зобовязання продати, а Сторона 2 купити об`єкт нерухомого майна за ціною, яка розраховується відповідно до Додатку № 2. В Інформації про об`єкт нерухомого майна, яка є Додатком № 1 до Попереднього договору, зазначена адреса будинку - [ADDRESS] , кількість кімнат - 3. В Додатку № 2 до Попереднього договору, визначено перший платіж, який Сторона-2 зобов`язана заплатити Стороні -1 за цим Попереднім договором до 30 серпня 2019 року - 18167.45; - до 06 вересня 2019 року - 42390.71. До Попереднього договору додано проект договору купівлі-продажу. /а.с.33-42/ [PERSON] на виконання умов попереднього договору сплачено на рахунок «ПрАТ КУА «Карпати-Інвест»: - 457000.900 гривень, відповідно до квитанцій від 28 серпня 2019 року; - 1350.00 гривень, відповідно до квитанції від 28 серпня 2019 року; - 1063675.75 гривень, відповідно до квитанції від 09 вересня 2019 року. /а.с.43-45/ Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з Відповідача коштів за договором позики в розмірі 45000.00 доларів США з тих підстав, що Відповідач не виконав свої зобов`язання та кошти у встановлений в договорі позики строк не повернув. Відповідно до положень статей 526, 530, 598, 599 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Вказаний висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року за наслідками розгляду цивільної справи № 464/3790/16-ц. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Факт отримання позичальником в борг коштів оформлено розпискою. Зі змісту даної розписки вбачається, що у ній зазначено: сторони зобов`язання (позикодавець та позичальник), грошова сума, яка передається, особистий підпис позичальника [PERSON] , обов`язок позичальника повернути кошти позикодавцю та строк, проте він свої зобов`язання не виконав, в зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що з Відповідача підлягають стягненню на користь Позивача вказані кошти за договором позики в розмірі 45000.00 доларів США. В частині першій статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Щодо стягнення коштів за договором позики в іноземній валюті - доларах США, суд зазначає наступне. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому не встановлено заборону щодо можливості використання в Україні грошових одиниць інших держав. Відповідно до статті 192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Згідно статті 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що гривня, як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути, як резиденти, так і не резиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно - правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти, позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана в позику. Аналогічні правові позиції викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 373/2054/16-ц та від 23 жовтня 2019 року в справі № 723/304/16-ц. Тобто, як укладання, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству України, а з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України та частини першої статті 1049 ЦК України, належним виконанням зобовязання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не у всіх випадках та безумовно в національній валюті України. Наведені обставини вказують на те, що стягнення з Відповідача коштів за договором позики в іноземній валюті - доларах США не суперечить чинному законодавству. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Частиною першою статті 77 ЦПК України, встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Позивачем в ході розгляду справи доведено обставини викладені ним в поданому позові, а саме підтвердження, що Відповідач отримав від нього кошти в борг та не повернув їх, що є підставою для стягнення з нього суми боргу в розмірі - 45000.00 доларів США. Згідно частини другої статті 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За наведених обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Відповідно до статті частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні до суду позовної заяви сплачено судовий збір в розмірі 15140.00 гривень /а.с.18/, який підлягає стягненню з Відповідача на її користь.

Outcome: approved