Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-19 00:00:00

Представник позивачів адвокат Кушнеренко Є. Ю. в інтересах [PERSON] та [PERSON] звернувся до суду з позовом до Філії «Чернігівська дорожньо-екплуатаційна дільниця» Дочірнього підприємства «Чернігівський Облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, посилаючись на те, що позивачі працювали у філії «Чернігівська дорожньо-експлуатаційна дільниця» ДП «Чернігівський Облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», наказом №19-к від 13.02.2023 [PERSON] та наказом №14-к від 13.02.2023 [PERSON] звільнено з посад на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП. Відповідач порушив законодавство про працю, не виплачував позивачам заробітну плату за період з жовтня 2022 по дату звільнення. Заборгованість не виплачена і при звільненні з роботи. Відповідач визнав наявність боргу по заробітній платі позивачів, однак не в тій сумі, що має бути насправді. Зокрема вказує на суми, які не відповідають законодавчо встановленому розміру мінімальної заробітної плати. З урахуванням того, що жодних виплат заробітної плати не було за період з листопада 2022 року по дату звільнення, заборгованість має рахуватися з урахуванням мінімально встановленого розміру зарплатні. Таким чином заборгованість по заробітній платі позивача [PERSON] складає 22430,75 грн, позивача [PERSON] 21262,68 грн. Враховуючи, що розрахунок досі не здійснений, то середній заробіток має бути стягнутий за період по день постановлення рішення суду. На дату подання уточненої позовної заяви приблизна сума середнього заробітку, що підлягає стягненню на користь позивача [PERSON] становить 65117 грн, позивача [PERSON] 73752 грн. Вважає, що порушення прав з боку відповідача є відвертим та очевидним. Більш того, відповідач визнає наявність заборгованості. При цьому скрутне матеріальне становище відповідача не може бути підставою для невиплати працівникам заробітної плати. Одночасно, представник позивачів просить поновити строк звернення до суду із вказаним позовом. Вказує, що про суми нарахованої, але невиплаченої заробітної плати працівники дізналися з відповіді на запит, яка надійшла лише 30.08.2023. Крім того, в Україні з 24.02.2022 введено воєнний стан, який згодом продовжено та триває і зараз, що є поважною причиною для поновлення процесуального строку. Просить суд стягнути з відповідача: на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі з листопада 2022 року по лютий 2023 року включно у розмірі 22430,75 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.02.2023 по дату винесення рішення суду, 4000 грн витрат на правничу допомогу; на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі з листопада 2022 року по лютий 2023 року включно у розмірі 21262,68 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.02.2023 по дату винесення рішення суду, 4000 грн витрат на правничу допомогу. Позовна заява надійшла до суду 11.09.2023. Ухвалою головуючого судді від 21.09.2023, позовну заяву залишено без руху. 04.10.2023 представник позивачів подав уточнену позовну заяву. Ухвалою головуючого судді від 10.10.2023 прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з призначенням першого судового засідання на 16.11.2023, яке було відкладено за клопотанням сторони відповідача. Ухвалою суду від 14.12.2024 за клопотанням представника позивачів адвоката Кушнеренка Є. Ю. у цивільні справі № 751/7757/23 за позовом [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, замінено відповідача Філію «Чернігівська дорожньо-експлуатаційна дільниця» Дочірнього підприємства «Чернігівський Облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» належним відповідачем Дочірнім підприємством «Чернігівський Облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України». В судове засідання позивачі та їх представник не з`явилися, представник позивачів подав заяву про розгляд справи без його участі та участі позивачів, одночасно повідомляє, що позов повністю підтримує та просить його задовольнити у повному обсязі. Відповідач ДП «Чернігівський Облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» свого представника в судове засідання не направило, про день та час розгляд справи повідомлене належним чином. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відзив на позовну заяву з додатками надійшов до суду 11.12.2023 від Дочірнього підприємства «Чернігівський Облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України». Відповідач повідомив, що Філія «Чернігівська дорожньо-експлуатаційна дільниця» Дочірнього підприємства «Чернігівський обавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» є структурним підрозділом ДП «Чернігівський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України», тому ДП «Чернігівський облавтодор» має право діяти в інтересах Філії «Чернігівська дорожньо-експлуатаційна дільниця». На момент звільнення позивачів з роботи, підприємство дійсно мало заборгованість із виплати заробітної плати, але на даний час її розмір не співпадає з розміром, заявленим позивачами у даній справі. Встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Необхідно також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у таких відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця. Суд при прийнятті рішення у справі може зменшити суму середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні з метою дотримання балансу між порушенням та покаранням, в тому числі щодо недопущення порушення прав інших працівників підприємства, які залишаються працювати і чекають на виплату своєї заробітної плати. Зазначають, що у випадку відмови роботодавця від здійснення розрахунку, працівник може звернутися із позовною заявою до суду про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в тримісячний строк, з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про затримку розрахунку. Незрозуміла позиція позивачів з цього приводу, чому вони звернулися до суду лише в жовтні 2023 року, хоча звільнені були в лютому 2023 року. Суми, заявлені позивачами як заборгованість по заробітній платі, не відповідають дійсності на даний час. Бухгалтерією Філії «Чернігівська ДЕД» проведено уточнюючий розрахунок заборгованості по заробітній платі. Згідно з довідкою № 131 від 06.12.2023 Філія «Чернігівська ДЕД» винна [PERSON] 3667,68 грн невиплаченої заробітної плати за лютий 2023 року. Згідно з довідкою № 130 від 06.12.2023 Філія «Чернігівська ДЕД» винна [PERSON] невиплаченої заробітної плати за січень 2023 року - 4782,22 грн, невиплаченої заробітної плати за лютий 2023 - 4579,87 грн, а сумарно сума заборгованості невиплаченої заробітної плати перед [PERSON] складає 9362,09 грн. Також бухгалтерією Філії «Чернігівська ДЕД» на підтвердження вказаних вище довідок були надані особові рахунки [PERSON] та [PERSON] за період з січня 2021 року по грудень 2023 року, вихідний залишок заборгованості по особовому рахунку [PERSON] складає 3667,68 грн та по особовому рахунку [PERSON] - 9362,09 грн. Представник позивачів, проводячи розрахунки по заробітній платі, не взяв до уваги, що згідно з Наказом № 10 від 30.04.2022 « Про переведення філії «Чернігівська ДЕД» на скорочений робочий тиждень (день) на підприємстві з 01.07.2022 було встановлено неповний робочий тиждень, внаслідок чого заробітна плата провадиться пропорційно відпрацьованому часу (ст. 56 КЗпП України). Стосовно інформації, вказаній в довідці ОК-5, то представник Позивачів не взяв до уваги, що сума ЄСВ, незважаючи на тяжке становище підприємства, сплачується підприємством не пропорційно відпрацьованому часу працівника, а виходячи з розміру мінімальної заробітної плати для зарахування працівнику стажу в повному обсязі. Вирішуючи питання про стягнення понесених позивачами витрат на професійну правничу допомогу просять урахувати, що з наданих до позову документів, вбачається відсутність доказів оплати витрат на правову допомогу в сумі 4000 грн. Зауважують, що причиною виникнення такої ситуації є скрутний фінансовий стан підприємства в цілому, але незважаючи на це відповідач не відмовляється від свого обов`язку виплатити позивачам належні їм суми заробітної плати, більше того, на даний час, він забезпечує добровільне погашення заборгованості особам, що перебувають з ним у трудових відносинах, у зв`язку з чим, просить при прийнятті рішення у справі зменшити суму середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні з метою дотримання балансу між порушенням та покаранням, в тому числі щодо недопущення порушення прав інших працівників підприємства, які залишаються працювати і чекають на виплату своєї заробітної плати. 13.12.2023 через систему «Електронний суд» від представника позивачів [PERSON] надійшла відповідь на відзив. Вказує, що фактично, відповідач у відзиві не заперечує проти існуючої заборгованості перед позивачами. Відповідач зазначає, що сума заборгованості, зазначена у позові не відповідає існуючій заборгованості. При цьому надано розрахунки по позивачам, з яких не можна з впевненістю говорити про погашення заборгованості саме за спірний період. З відповіді на запит та довідок, наданих від 29.08.2023, доданих до позову, чітко вбачається, яка заборгованість існувала перед позивачами за кожний місяць, починаючи з серпня 2022 року. На виконання своїх зобов`язань за спірний період з листопада 2022 року по лютий 2023 року відповідачем не вчинено жодних дій. Вважає, що в даному випадку, з урахуванням тривалого та відвертого ігнорування відповідачем норм трудового законодавства, що полягає у невиплаті заробітної лати протягом більше ніж рік, виплата компенсації за затримку виплат є цілком добросовісною та пропорційною ступеню порушених прав позивачів. Посилання відповідача на відсутність коштів та скрутне майнове становище не може бути підставою для звуження прав позивачів. Реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань. Вказана правова позиція викладена в рішеннях Верховного Суду від 18.12.2018 по справі № 820/4619/16 та від 14.03.2019 по справі № 820/660/17. Щодо витрат на правову допомогу, звертає увагу на рекомендації щодо застосування ставок адвокатського гонорару, відповідно до яких написання позову майнового характеру оцінюється від 5000 гривень. Таким чином, з кожного із позивачів було взято оплату за послуги адвоката на рівні, навіть меншому, ніж встановлено Радою адвокатів Чернігівської області. Адвокатом на підтвердження понесення витрат було надано всі необхідні документи: договори із зазначенням фіксованої суми, акти виконаних робіт із розрахунком витраченого часу та виконаної роботи та квитанції про оплату послуг адвоката. Вважає, що відповідачем не обґрунтовано неспівмірність витрат на правову допомогу. Відповідно до умов договору, укладеного з позивачами, сума гонорару адвоката є фіксованою. Сторони погодили зазначену суму гонорару адвоката та позивачі її сплатили. З урахуванням затраченого адвокатом часу на участь у вказаній справі та враховуючи складність справи (відсутність судової практики та аналогічних спорів), вважає, що заявлений розмір витрат на правову допомогу цілком відповідає всім критеріям. Більш того, вказаний розмір погоджений між адвокатом та клієнтом та сплачений позивачем. Тому судові витрати, в тому числі витрати на правову допомогу, мають бути стягнуті з відповідача в повному розмірі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог. Відповідно до ч.1, 2 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених\~частиною другою\~цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Відповідно до ч.1 ст. 233 КЗпП України, у разі пропуску з поважних причин строків, установлених\~статтею 233\~цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року. Позивачами пропущений строк звернення до суду з зазначеними позовними вимогами з посиланням на запровадження в Україні воєнного стану. З відзиву на позов вбачається, що відповідач визнає позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, яка виникла у позивачів за час роботи на підприємстві, та просить зменшити суму середнього заробітку, який підлягає стягненню з відповідача за час затримки розрахунку при звільнені. За таких обставин суд не може відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском строку звернення до суду та вважає за можливе поновити строк, визначений ч. 2 ст. 233 КЗпП, виходячи з того, що запровадження воєнного стану за загальним правилом є обставиною непереборної сили, що значно впливає \~на звичний ритм життя суб`єктів всіх правовідносин, на фізичний та психологічний стан людини, та зважаючи на те, що [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду за захистом фундаментального конституційного права - права на працю та заробітну плату. Судом встановлено, що на підставі Наказу № 14-к від 13.02.2023 позивача [PERSON] , маляра ІІІ-го розряду на ДРП-1 з 13 лютого 2023 звільнено з роботи у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 19, 28-34). Наказом № 19-к від 13.02.2023 позивача [PERSON] , сторожа на ДРП-1 з 13 лютого 2023 звільнено з роботи у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 20, 21-28). Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 18.04.2023 у цивільній справі №751/5536/23 стягнено з Філії «Чернігівська дорожньо-експлуатаційна дільниця» дочірнього підприємства «Чернігівський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі з серпня 2021 року по жовтень 2022 року включно в сумі 56484,41 гривень без урахування податків та обов`язків платежів та компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку із затримкою її виплати в сумі 2578,69 гривень, та на користь [PERSON] стягнено заборгованість по заробітній платі з серпня 2021 року по жовтень 2022 року включно в сумі 39429,49 гривень без урахування податків та обов`язків платежів та компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку із затримкою її виплати в сумі 2840,02 гривень (а.с. 68-73). Згідно з довідкою №95 від 28.08.2023 Філії «Чернігівська ДЕД», станом на 29.08.2023 загальна сума заборгованості з заробітної плати без урахування податків по [PERSON] з серпня 2022 по лютий 2023 року, складала 26665,67 грн (а.с. 13). Згідно з довідкою №96 від 28.08.2023 Філії «Чернігівська ДЕД», станом на 29.08.2023 року загальна сума заборгованості з заробітної плати без урахування податків по [PERSON] з вересня 2022 по лютий 2023 року, складала 16051,28 грн (а.с. 13 на звороті). Згідно з довідкою №130 від 06.12.2023 Філії «Чернігівська ДЕД», станом на 06.12.2023 року загальна сума заборгованості з заробітної плати без урахування податків по [PERSON] за січень 2023 та лютий 2023 року, складає 9362,09 грн (а.с. 94). Згідно з довідкою №131 від 06.12.2023 Філії «Чернігівська ДЕД», станом на 06.12.2023 року загальна сума заборгованості з заробітної плати без урахування податків по [PERSON] за лютий 2023 року, складає 3667,68 грн (а.с. 95). Вказані у довідках від 06.12.2023 суми збігаються з сумами вихідного залишку, відображеного в особових рахунках [PERSON] та [PERSON] (а.с. 99, 100). Таким чином, після пред`явлення позову до суду заборгованість по заробітній платі перед позивачами суттєво зменшилась. В цій частині позовних вимог стягненню з відповідача підлягають суми, зазначені у довідках № 130, 131 від 06.12.2023. Відповідно до довідок № 97 та № 98 від 28.08.2023 розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] становить 280,68 грн, [PERSON] 317,90 грн (а.с. 14). Згідно з наказом № 10 від 30.04.2022 ДП «Чернігівський Облавтодор» Філія «Чернігівська ДЕД», на виконання наказу ДП «Чернігівський облавтодор» та у зв`язку зі змінами в організації виробництва та праці, що обумовлене введенням воєнного стану та у зв`язку з військовою агресією проти України, погіршенням фінансово-економічної ситуації на підприємстві, що призводить до неможливості покриття витрат по заробітній платі, з 01 липня 2022 року введено на підприємстві скорочений робочий тиждень (день) та попереджено працівників (а.с. 96-97). Позивачі про роботу у мовах скороченого робочого тижня суд не повідомляли, графіків виходу на роботу або табелів обліку робочого часу не надавали, тому їх посилання на те, що заробітна плата була нижче мінімальної, на доказах не ґрунтується і підстав для перерахунку заборгованості по заробітні платі, виходячи з її мінімального законодавчо встановленого розміру суд не вбачає. Разом з тим, право позивачів на отримання заборгованості по заробітній платі та частини середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягає судовому захисту. Статтею 43 Конституції України закріплено право на працю та заробітну плату, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Статтею 94 КЗпП України, обумовлено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Відповідно до ст. 97 КЗпП України та ст. 15 Закону України «Про оплату праці» оплата праці працівникам здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються роботодавцем після зобов`язань щодо оплати праці. Згідно з ч.1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд вважає за необхідне зазначити таке: Відповідно до змісту ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно зі ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені\~статтею 116\~цього Кодексу,\~при відсутності\~спору про\~їх розмір\~підприємство,\~установа,\~організація повинні\~виплатити працівникові\~його середній\~заробіток за\~весь час\~затримки по\~день фактичного\~розрахунку,\~але не\~більш як\~за шість\~місяців.\~ При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений\~частиною першою\~цієї статті. Сторона позивачів не навела суду розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Факт затримки розрахунку відповідача з позивачами при звільненні мав місце та не заперечувався, тому вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за цей час є обґрунтованими. Однак, вирішуючи спір по суті, суд вважає за можливе зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, виходячи з наступного. Суд, у відповідності до правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019р. у справі № 761/9584/15-ц (14-623цс18) враховує, що метою ст.ст.116,177 КЗпП України є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Крім того, з огляду на положення ч. 2 ст. 117 КЗпП України, розмір середнього заробітку, що може бути стягнуто судом з роботодавця, залежить від задоволення вимоги про стягнення несплаченої заробітної плати при звільненні. Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення із ним розрахунку з боку роботодавця. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини 1 статті 9 ЦК України, така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України. З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному, порівняно зі стягненням збитків, порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків. Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи із середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач. З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України. Встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця. Висновок щодо можливості зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15 (провадження № 14-623цс18), яка відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням № 6-113цс16. У цій постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Така правова позиція застосована також Верховним Судом і у справі № 165/622/20 (постанова від 20 травня 2021 року). При вирішенні\~вимог позивачів\~про стягнення\~середнього заробітку\~за час\~затримки розрахунку,\~суд враховує,\~що за\~підрахунком представника\~позивачів середній\~заробіток [PERSON] становить 65117 грн, [PERSON] 73752 грн, що значно перевищує заборгованість відповідача по виплаті невиплаченої заробітної плати і на думку суду, не відповідає вимогам справедливості та пропорційності. З метою дотримання критеріїв справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця, який допустив порушення трудового законодавства та законодавства про оплату праці, суд дійшов висновку, що конкретні обставини справи дають підстави для зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні [PERSON] з 65117 грн до 3000 грн, [PERSON] з 73752 грн до 1500 грн. Вказана сума, на думку суду, є пропорційна недоотриманим за визначений судом період сумам грошових коштів, з огляду на розмір невиплаченої заробітної плати відповідачем, що мали місце у січні, лютому 2023 року. Суд вважає, що саме за таких обставин будуть враховані та дотримані інтереси обох сторін. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи,\~належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України\~врегульовано порядок розподілу витрат на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. ч. 2, 3\~ст. 137 ЦПК України\~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі\~ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Правнича допомога позивачам надавалася на підставі договорів № 213 та №2 14 про надання правової допомоги від 18.08.2023 та ордерів (а.с. 49, 49а), адвокатом Кушнеренком Є. Ю. (а.с. 42,43), сума гонорару обумовлена вказаними договорами. Позивачі сплатили на користь адвоката по 4000 грн за надання правової допомоги, що підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордера №213 та №214 від 18.08.2023 (а.с. 46,47) та актом приймання-передачі послуг, згідно з яким адвокат надавав правничу допомогу (а.с. 48). Суд, з урахуванням складності справи, спрощеного порядку її розгляду, обсягу виконаних адвокатом робіт, сталої судової практики у цій категорії справ, з урахуванням принципу розумності та справедливості, враховуючи, що представником відповідача заявлено клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, вважає за необхідне зменшити розмір компенсації витрат на правничу допомогу до 1000 грн.

Outcome: partial