Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-25 00:00:00

02.10.2023 представник позивача АТ «Сенс Банк», адвокат Назар Мужик, звернувся до суду з даним позовом, шляхом направлення засобами поштового зв`язку, який зареєстрований судом 28.11.2023, обґрунтовуючи тим, що 04.08.2014 між [PERSON] та AT «Альфа Банк» було укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії №630189870, відповідно до умов якої Банк зобов`язувався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Умовами Кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання позичальником умов Договору останній зобов`язаний достроково виконати всі боргові зобов`язання перед Банком протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня отримання від банку інформації. Банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання позичальнику кредиту, але позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 22.01.2023 заборгованість за кредитним договором становить 40136,03 грн. 12.08.2022 загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на AT «Сенс Банк». Запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30.11.2022. З метою досудового, добровільного врегулювання спору на адресу позичальника було направлено досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань, однак, дану вимогу залишено відповідачем без відповідного реагування. Тому, просить у судовому порядку стягнути з відповідачки [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» заборгованість за кредитним договором\~ № 630189870 у розмірі 40136,03 грн. та судові витрати у розмірі 2684,00 грн. 21.12.2023 судом постановлено ухвалу, якою прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачка [PERSON] копію ухвали суду про відкриття провадження та позовну заяву з додатками отримала 27.12.2023 (а.с. 41). 29.12.2023 [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що у позовній заяві АТ «Сенс банк» вказує, що 08.04.2014, між нею та АT «Альфа Банк», було укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлюваної кредитної лінії № 630189870, згідно якої, Банк зобов`язався надати Позичальнику кредит. Також позивач вказує, що банк належним чином ви конав свій обов`язок щодо надання позичальнику кредиту, а позичальник, своїх зобов`язань за кредитом не виконав, внаслідок чого, станом на 22.01.2023, заборгованість за кредитним договором нібито становить 40136,03 грн, які позивач просить стягнути з неї на свою користь. Вказані факти нібито підтверджуються копією кредитного договору №630189870, розрахунком заборгованості, копією виписки про рух коштів по рахунку. Однак, дослідивши надані позивачем по справі докази, вважає що позов є необґрунтованим, тому відсутні підстави для його задоволення. Вважає, що з наданих позивачем копій документів, неможливо зробити висновок про те, чи було направлено її волевиявлення на отримання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту, так як додана до матеріалів справи копія Угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлюваної кредитної лінії № 630189870, надана у такій якості, що навіть під лупу неможливо її прочитати, отже позивачем надано копію документу невідомого походження, текст якого прочитати чи то дослідити неможливо, відомостей про розмір встановленого ліміту, та чи змінювався ліміт на картці, матеріали справи також не містять. Тому вважає, що позивачем не доведений факт укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлюваної кредитної лінії № 630189870 від 04.08.2014, яку вона нібито уклала з AT«Альфа Банк», та згідно якої нібито отримала кредитні кошти від AT «Альфа Банк». Доказів її прохання відкрити рахунок у банку AT«Альфа Банк» позивачем не надано, доказів відкриття на її ім`я рахунку у банку позивачем також не надано, доказів перерахування кредитних коштів на її рахунок не надано, отримання нею у касі банку кредитних коштів позивачем також не надано. Копія розрахунку заборгованості є неналежним доказом для даної справи, так як розрахунок заборгованості не може підтверджувати факту існування боргу, оскільки він не є первинним обліковим бухгалтерським документом, та не відповідає ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та відповідно не може підтверджувати існування тих чи інших фінансових операцій. Доказів, які мають статус первинного документа, з числа визначених Переліком, типових документів, затвердженого наказом Мінюсту від 12.04.12 № 578/5, позивачем не надано. Матеріали справи не містять відомостей про її картковий рахунок як позичальника, відомостей про перерахування кредитних коштів саме на її картку, ідентифікації даних карткового рахунку також не надано, жодних підтверджуючих документів банківських установ, як доказів отримання нею кредитних коштів, та користування кредитними коштами позивачем не надано. Зокрема, Верховний Суд у своїй постанові від 27.03.2020 по справі №703/3063/18 прийшов до висновку, що в зв`язку з ненаданням банком доказів видачі кредитної картки та розміру кредиту, суд позбавлений можливості перевірити розмір нарахованої суми боргу. Аналізуючи вищевказані докази, вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки позивачем не надано докази, які б беззаперечно свідчили про отримання нею кредитних коштів та їх розмір, які б суд міг покласти в основу задоволення вимог позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором. Виписка по руху коштів по нібито її рахунку, підписана керівником з юридичного супроводження беззаставного стягнення Д.О. Приймак, належним чином не посвідчена, відсутня печатка банку, доказів надання відповідних повноважень Д.О. Приймак, позивачем не надано, тому вважає, що вказаний документ не може бути належним та допустимим доказом по даній справі, тим більше не може підтвердити існування у неї боргу перед позивачем, так як вказана виписка не посвідчена належним чином. Також, надані до справи копії письмових доказів у встановленому законом порядку не засвідчені, надані у якості, яка навіть не дозволяє дослідити їхній зміст. Водночас, якщо суд позовні вимоги позивача вважає обґрунтованими, вважає за необхідне прохати суд застосувати позовну давність, у зв`язку з наступним. Загальна позовна давність установлюється тривалістю в три роки (стаття 257 ЦК України).За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права чи про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України). При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу (саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постановах від 06.11.2013, від 19.03.2014, від 18.06.2014та від 03.06.2015, а згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, у випадку його дійсності, порушення зобов`язань за вищевказаною угодою почалося, починаючи з 04.09.2015. Тому, на підставі вищевикладеного просила у задоволенні позову відмовити повністю та застосувати позовну давність у справі за позовом АТ «Сенс Банк» до [PERSON] , про стягнення заборгованості. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79, 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків ( ст. 11 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ( ст. 627 ЦК України). Як вбачається з витягу з державного реєстру банків (а.с. 29), 01.12.2022 Національний банк України вніс запис до Державного реєстру банків щодо зміни найменування Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (скорочене найменування - АТ «АЛЬФА БАНК») на Акціонерне товариство «Сенс Банк» (скорочене найменування - АТ «СЕНС БАНК»). Судом встановлено, що 04.08.2014 між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] була укладена угода про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії №630189870, шляхом підписання анкети-заяви про акцепт Публічної пропозиції Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на укладання Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в Акціонерному товаристві «Альфа-Банк», в рамках продукту «Максимум готівка» (а.с. 4), відповідно до якої відповідач виявила бажання відкрити рахунок в банку, отримати картку та отримала від банку кредит, шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії з лімітом в межах 75000,00 грн, на її рахунку на умовах, визначених договором та додатком до договору, що підтверджується копією акцепту (а. с. 4). Відповідно до Додатку до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (в рамках обслуговування продукту «Максимум-готівка») (а.с. 4 на звороті), на підставі анкети-заяви про акцепт публічної пропозиції банк відкрив рахунок № [NUMBER] у валюті гривні, випустив міжнародну платіжну картку DMCGold зі строком дії 2 роки з моменту випуску. За бажанням клієнта, що виражена в акцепті банк надає клієнту кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по рахунку, що вказаний у п. 1 цього додатку, на наступних умовах: ліміт кредитної лінії 75000,00 грн, сума кредиту, що є доступною на момент видачі клієнту картки та підписання цього додатку, складає 1000,00 грн, процентна ставка за користування коштами відновлювальної кредитної лінії складає 24% річних, розмір обов`язкового мінімального платежу складає 7% від суми загальної заборгованості за відновлювальною кредитною лінією, при цьому розмір обов`язкового мінімального платежу не може бути меншим ніж 50,00 грн. Також з наданої довідки про умови кредитування з використанням картки «Максимум-готівка» (а.с. 7 на звороті), вбачається, що сторонами за вказаним кредитним договором узгоджено максимальну суму кредиту 75000,00 гривень, строк кредитування - 12 місяців з можливістю пролонгації дії відновлювальної кредитної лінії на новий строк за умови дотримання клієнтом умов Договору, фіксовану процентну ставку, порядок погашення кредиту, щомісячно не менше ніж сума обов`язкового мінімального платежу, розрахунковий період, що дорівнює одному місяцю та дострокове погашення кредиту. Встановлено, що 04.08.2014 між ПАТ «страхова компанія «Альфа Страхування» та [PERSON] було підписано договір добровільного страхування фінансових ризиків держателів кредитних карток № [NUMBER] (а.с. 5), предметом якого є майнові інтереси страхувальника і пов`язані з непередбаченими збитками страхувальника у разі несанкціонованого використання третіми особами поточного рахунку\~ відкритого в ПАТ «Альфа-Банк», внаслідок крадіжки, грабежу, розбою або підробки платіжної картки, що емітована ПАТ «Альфа-Банк» і держателем якої страхувальник. За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Передбачено ст. 628 ЦК України, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. За ч 2. ст. 638 ЦК України передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною, тому акцентуючи пропозицію банку відповідач підписом у анкеті-заяві підтвердила укладення між нею та банком договору, на умовах викладених в публічній пропозиції. Також, ч. 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Пунктом 21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року передбачено, що договір про відкриття кредитної лінії є одним із видів кредитного договору, а кредитна лінія - однією із форм її кредитування, в якій у межах встановленого ліміту здійснюється видача і погашення кредиту кількома частинами (траншами). Оскільки в цьому договорі передбачено всі істотні умови, необхідні для кредитного договору, то зобов`язання з надання кредиту є дійсним із моменту укладення кредитного договору - договору про відкриття кредитної лінії. Зі змісту зазначеного кредитного договору встановлено, що [PERSON] підтвердила своїм особистим підписом, що ознайомилася зі змістом публічної пропозиції Пат «Альфа Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, яка оприлюднена на інтернет-сторінці банку, правилами користування банківською платіжною карткою, тарифами банку, які є невід?ємною частиною договору, та цілком згодна з публічною пропозицією ПАТ «Альфа-Банк», та беззаперечно підтверджує те, що отримала свій примірник договору разом з усіма додатками до нього, в день укладення договору, отримала банківську платіжну картку та пін-код до неї, та до моменту укладення договору, вона ознайомилася у письмовій формі з основними умовами надання кредиту, в тому числі вартістю кредиту, його особливостями, перевагами та недоліками. У анкеті-заяві про акцепт публічної пропозиції та додатку до неї визначені всі суттєві умови кредитного договору щодо виду банківських послуг, строку дії договору, валюти, процентної ставки, умов повернення кредиту, відповідальності за порушення зобов`язань та інші. Отже, встановлено, що вказаний кредитний договір між АТ «Сене Банк» та [PERSON] підписаний сторонами, є чинним, у встановленому законом порядку недійсним не визнавався, сторони визначили всі істотні умови договору, отже, саме з 04.08.2014 між сторонами виникли договірні відносини щодо користування кредитними коштами, а тому, суд критично оцінює доводи відповідачки щодо відсутності доказів укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлюваної кредитної лінії № 630189870 від 04.08.2014 з AT«Альфа Банк», щодо відсутності доказів відкриття на її ім`я рахунок у банку AT«Альфа Банк», відсутності доказів перерахування кредитних коштів на її рахунок. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Також, ч. 1 ст. 1046 ЦК України визначено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Ст. 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму або не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів. Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. За ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. З наданого позивачем розрахунку (а.с. 8), вбачається, що заборгованість за договором станом на 28.02.2023 становить 40136,03 грн. та складається із: заборгованості за кредитом 22836,02 грн, заборгованості за відсотками 420,24 грн, заборгованості за простроченим тілом кредиту 15913,40 грн., заборгованості за простроченими відсотками 966,37 грн, згідно якого відповідачка погашала заборгованість по тілу кредиту, але з порушенням строку та розміру мінімальних платежів, встановлених графіком погашення заборгованості, що є неналежним виконанням умов договору. Позивач АТ «Сенс банк» направив відповідачці досудову вимогу від 03.07.2023, щодо виконання договірних зобов`язань за кредитним договором №630189870 від 04.08.2014 (а.с. 24, 25), що підтверджується списком згрупованих відправлень Укрпошта Стандарт (а.с. 26-28), в якій банк повідомив розмір боргу, попередив про необхідність його повернення, протягом 30 днів з дня отримання цієї вимоги та попередив про подання позову до суду в разі невиконання даної вимоги, проте, вимога залишена без виконання. Відповідачка, заперечуючи позовні вимоги, зазначає, що копія розрахунку заборгованості є неналежним доказом для даної справи, так як розрахунок заборгованості не може підтверджувати факту існування боргу, оскільки він не є первинним обліковим бухгалтерським документом, та не відповідає ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», інших доказів, які мають статус первинного документа, позивачем не надано. Матеріали справи не містять відомостей про її картковий рахунок як позичальника, відомостей про перерахування кредитних коштів саме на її картку, ідентифікації даних карткового рахунку також не надано, жодних підтверджуючих документів банківських установ, як доказів отримання нею кредитних коштів, та користування кредитними коштами позивачем не надано. Виписка по руху коштів по нібито її рахунку, підписана керівником з юридичного супроводження беззаставного стягнення Д.О. Приймак, належним чином не посвідчена, відсутня печатка банку, доказів надання відповідних повноважень Д.О. Приймак, позивачем не надано, тому вважає, що вказаний документ не може бути належним та допустимим доказом по даній справі, тим більше не може підтвердити існування у неї боргу перед позивачем. Однак, суд критично оцінює зазначені твердження, виходячи з наступного. Так, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Таким чином, виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором (правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 17 грудня 2020 року у справі №278/2177/15ц). З виписки по рахунку відповідачки [PERSON] за період з 04.08.2014 по 28.02.2023 (а.с. 9-23), вбачається, що їй було встановлено початковий ліміт при підписання договору в розмірі 1000,00 грн., який протягом всього часу збільшувався та станом на 06.08.2022 становить 29421,54 грн. Також, в даній виписці чітко відображені, як розмір коштів, які використовувала відповідачка, так і місце їх зняття, зокрема термінали та банкомати, вона здійснювала поповнення свого карткового рахунку, в тому числі вказані суми та місця поповнення. Також, у виписці, зокрема, можна прослідкувати рух коштів, саме з 04.08.2014 по 28.02.2023, що узгоджується з розрахунком заборгованості. Отже, встановлено, що [PERSON] користувалася кредитними коштами, що підтверджується випискою по рахунку та всупереч ч.1 ст.81 ЦПК України відповідачкою не подано жодного доказу на підтвердження того, що вона належним чином виконувала грошові зобов`язання за кредитним договором. Тому, суд вважає, що наданий позивачем розрахунок заборгованості та виписка по рахунку є належними та допустимими доказами вказаної заборгованості, а заперечуючи заявлений позивачем розмір заборгованості відповідачка свого розрахунку, який би спростовував доводи позивача щодо суми боргу за кредитним договором №630189870 від 04.08.2014, до суду не надала. Отже, встановлено, що відповідачка з умовами договору була ознайомлена, підписала договір №630189870 від 04.08.2014, однак умови договору порушила. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України невиконання зобов`язання є порушенням зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України). Згідно із частиною першою ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), а\~ прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Таким чином, позивачем доведено факт укладення кредитного договору, факт отримання відповідачем грошових коштів та порушення ним зобов`язання щодо їх повернення, тому, заборгованість за кредитним договором визначена станом на 28.02.2023 в розмірі 40136,03 грн є доведеною та обґрунтованою. 29.12.2023 відповідачка подала до суду заяву про застосування строків позовної давності у відзиві на позовну заяву, у зв`язку з чим просила відмовити у задоволенні позову. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 зроблено правовий висновок про те, що перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу" (п. 59 Постанови). Також, моментом\~ перебігу позовної давності за кредитним договором є момент коли банк міг та повинен був дізнатись про порушення свого права на повернення кредиту, і перебіг позовної давності починається з моменту останнього платежу по кредиту Аналогічна правова позиція\~ була викладена у\~ постанові Верховного Суду від15 січня 2021 року справа №494/366/19, від 05 вересня 2019 року у справі № 697/1307/17-ц, від 21 вересня 2020 року у справі №\~ 314/5082/17. Відповідно до п. 2.3 Додатку до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (в рамках обслуговування продукту «Максимум-готівка») №630189870 від 04.08.2014 розмір обов`язкового мінімального платежу складає 7% від суми загальної заборгованості за відновлювальною кредитною лінією, при цьому розмір обов`язкового мінімального платежу не може бути меншим ніж 50,00 грн. Дата сплати обов`язкового мінімального платежу за кредитом до останнього операційного дня платіжного періоду який починається з дня наступного за останнім днем попереднього розрахункового періоду і закінчується на 25 день з моменту закінчення попереднього розрахункового періоду. Згідно довідки про умови кредитування з використанням картки «Максимум-готівка» погашення кредиту відбувається щомісячно, в розмірі не менше ніж сума обов`язкового мінімального платежу. Відповідачка стверджує, що почала неналежно виконувати узяті на себе зобов`язання починаючи з 04.09.2015. Водночас, як вбачається з розрахунку заборгованості (а.с. 8), [PERSON] здійснила останній платіж у розмірі 2450,00 грн, за період з 04.01.2022 по 03.02.2022. Як вбачається з виписки по рахунку (а.с.9-23), [PERSON] здійснила останнє поповнення картки готівкою на суму 2050,00 грн -\~ 02.02.2022 та на суму 400, 00 грн 04.01.2022. За таких обставин, суд вважає, що момент перебігу позовної давності за вказаним кредитним договором №630189870 від 04.08.2014 почався з моменту останнього платежу по кредиту, а саме з 02.02.2022, а як вбачається з матеріалів справи банк звернувся до суду з позовом 02.10.2023, шляхом направлення засобами поштового зв`язку, тобто в межах строку позовної давності, тому суд вважає, що заява відповідачки не підлягає до задоволення. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам наданих позивачем в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення у повному обсязі. Обґрунтовуючи судове рішення, суд\~ приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в\~ рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 2684,00 грн (а.с. 1).

Outcome: approved