Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-27 00:00:00

13.12.2023 до Петриківського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] (далі позивач) до Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» (далі відповідач), про визнання виконавчого напису №11241, виданого 16.12.2016 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. незаконним та таким, що не підлягає виконанню. Також просить стягнути з відповідача судові витрати, які складаються із судового збору в сумі 1073,60 грн. Позовна заява подана представником адвокатом Стребіж А.О., яка діє на підставі договору від ордеру про надання правничої (правової) допомоги АЕ №1245805 від 07.12.2023. Позивач вважає виконавчий напис приватного нотаріуса незаконним та таким, що не підлягає виконанню: - нотаріус вчинив виконавчий напис з порушенням строків позовної давності; - виконавчий напис було видано на підставі кредитного договору, який не було нотаріально посвідчено. Ухвалою суду від 14.12.2023 відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. Також, вказаною ухвалою до участі у справі залучено третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору: приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. та державного виконавця Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Дарадан М.В. Окрім цього, відповідно ухвали Приватному нотаріусу Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. запропоновано подати до суду належним чином завірені копії документів (нотаріальної справи), на підставі яких вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 11241 від 16.12.2016, однак вказані документи не надала. Відповідачу та третім особам направлялась позовна заяву з додатками на офіційну адресу, а також шляхом направлення на електрону пошту. Ухвала про відкриття провадження отримана відповідачем 03.01.2024. 06.02.2024 від представника відповідача адвоката Істамової І.В. надійшов відзив на позовну заяву, який подано через службу поштового зв`язку 29.01.2024, та одночасно заявлено клопотання про продовження строку для подання відзиву на позовну заяву. У відзиві, представник відповідача вказав, що між сторонами було укладено кредитний договір. Позивач отримав кредит зі сплатою відсотків за користування кредитом. Позивач зобов`язання за договором не виконав та не повернув в межах строку, встановленого договором суму кредиту й не сплатив проценти за користування кредитним лімітом, що підтверджується розрахунком (при цьому до суду розрахунок надіслано не було). Виконавчий напис було вчинено відповідно до норм діючого законодавства. Відповідач надав всі необхідні документи: кредитний договір, засвідченого банком розрахунку про заборгованість. Підстав вважати незаконність дій нотаріуса немає, ти більше неподання документів, що не підтверджують безспірність вимог до позивача. Відповідач правомірно заявлено до стягнення суму заборгованості, а нотаріус правомірно в межах строків, визначених ст. 88 Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон) та пункту 3.1 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 (далі - Порядок). Окрім цього, позивачем не доведено погашення заборгованості. За таких обставин, просив суд відмовити у задоволені позовних вимог. 08.02.2024 через систему Електронний суд, представником позивача адвокатом Стребіж А.О. подано клопотання про продовження процесуального строку на подачу відповіді на відзив. Ухвалою суду від 09.02.2024 поновлено строк для подання відзиву на позовну заяву, прийнято відзив на позовну заяву. Також продовжено строк на подачу відповіді на відзив до 26.02.2024. 26.02.2024 представником позивача подано відповідь на відзив, однак вказаний документ суд до уваги не приймає. Оскільки, учасник зобов`язаний надати доказ надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів. У випадку, коли інший учасник справи відповідно до внесених ідентифікаційних даних про нього має зареєстрований Електронний кабінет, функціонал Електронного суду в автоматичному режимі надає суду та учаснику справи доказ надсилання до Електронних кабінетів інших учасників справи поданих до суду документів. Проте роздруківка електронного листування щодо надсилання копії заяви по суті справи на електронну адресу іншому учаснику справи не є належним доказом на підтвердження виконання вказаного обов`язку, оскільки не дозволяє суду переконатись у дійсності такого надсилання, а також перевірити, який саме документ було надіслано учаснику справи та встановити факт отримання нею такого направлення. Вказане відповідає висновку викладеному в постанові Верховного суду від 04.10.2022 у справі № 910/622/22. Третім особам також було роз`яснено про їхнє право подати суду пояснення щодо позову в п`ятиденний строк з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження, однак вони таким правом не скористались. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив такі обставини. 27.09.2007 між сторонами укладено кредитний договір, за яким позивач отримав кредит в розмірі 1345 доларів США на термін до 26.09.2008. 16.12.2016 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за №11241 про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованість у розмірі 243054,54 грн, яка складається залишок заборгованості за кредитом 910,96 доларів США, залишок заборгованості за відсотками 2398,62 доларів США, пеня 6143,15 доларів США, а всього 9452,73 доларів США. 25.01.2018 постановою державного виконавця Петриківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Кім А.В. відкрито виконавче провадження №55636300 про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості в розмірі 243054,54 грн на підставі виконавчого напису №11241 від 16.12.2016 виданого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Спірні правовідносини у цій справі регулюються ЦК України із застосуванням норм Закону України «Про нотаріат». Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із частиною першою статті 39 Закону, порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Відповідно до статті 87 Закону, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Стаття 50 Закону передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. З аналізу зазначених норм закону вбачається, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується наданими стягувачем документами згідно з переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Отже, основними умовами вчинення нотаріусом виконавчого напису є подання документів, які встановлюють заборгованість боржника перед кредитором, підтверджують безспірність вимоги та подачі вимоги в межах строку позовної давності у три роки та у межах річного строку щодо вимоги про стягнення неустойки. Ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених для нього вимог і визнання їх. Документом, що підтверджує такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Пунктом 3.1 Порядку визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Відповідно до пунктів 1 та 2 Переліку в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, для одержання виконавчого напису: - щодо стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами (нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно) подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. - щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин подаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. При цьому, суд не приймає до уваги доводи позивача про необхідність врахування у цій справі постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017, яка залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017, у справі № 826/20084/14, якою визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» у тому числі, в частині доповнення Переліку новим розділом «2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями». Так, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Визнання нормативно-правового акта нечинним з моменту його прийняття може порушувати принцип правової визначеності. Оскільки на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису ці судові рішення ще не були прийняті, тому вказана постанова Кабінету Міністрів України була чинною. Між тим, як зазначає позивач, кредитний договір нотаріально не посвідчувався. Відповідач вказану обставину не заперечував. Документів, які б підтверджували безспірність заборгованості боржника, та які встановлюють прострочення виконання зобов`язання, засвідчену стягувачем виписки з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, суду не надано. Тому суд позбавлений можливості перевірити на момент вчинення виконавчого напису існування заборгованості та її розмір. Як встановлено судом позивачу за договором кредиту надавався кредит в розмірі 1345 доларів США, а за виконавчим написом заборгованість значно перевищила тіло кредиту та склала 9452,73 доларів США. Окрім цього, суд враховує, що строк кредитного договору укладеного між сторонами був визначений по 26.09.2008, а виконавчий напис вчинено 16.12.2016, тобто більше ніж через вісім років, що очевидно перевищує строки визначені, зокрема, пунктом 3.1 Глави 16 розділу ІІ Порядку. Доказів, що для вимоги, за якою вчинено виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, суду не надано. За таких обставин, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, вчинив виконавчий напис за минуванням трьох років з дня виникнення права вимоги, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Щодо розподілу судових витрат. При поданні позову позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1073,60 грн. Розподіл судових витрат здійснити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Оскільки у позов задоволено повністю, ці витрати підлягають стягненню з відповідача. Інших витрат учасниками судового провадження не заявлялися.

Outcome: approved