Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-15 00:00:00

у грудні 2023 року до Машівського районного суду Полтавської області надійшла вказана позовна заява, мотивована тим, що відповідачі є споживачами послуг з теплопостачання у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] , за особовим рахунком [NUMBER] . У зв`язку з тим, що відповідачі не здійснювали своєчасну оплату за надані позивачем послуги, у них утворилася заборгованість з 21.02.2019 по 01.11.2023 у сумі 31\~572,36 грн. Окрім того, внаслідок несвоєчасної оплати за комунальні послуги позивач нарахував відповідачам індекс інфляції в сумі 1\~766,08грн., та 3% річних у сумі 739, 84 грн. Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідачів заборгованість з урахуванням індексу інфляції та 3% річних у загальному розмірі 34\~078,28 грн та понесені судові витрати по справі. Ухвалою від 18.12.2023 Машівський районний суд відкрив провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с. 22). У судове засідання представниця позивача не з`явилася, 13.02.2024 [PERSON] подала клопотання про розгляд справи за її відсутності та просила позов задовольнити, вирішити питання про розподіл судових витрат (а.с.51,52), відповідачі [PERSON] та [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та завчасно за зареєстрованим місцем проживання, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення судових повісток (а.с.31,33,48,49), 15.02.2024 року подали заяву про визнання позову та квитанції про сплату кожною по 10\~000,00 грн (а.с.54-56). Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав та пояснив, що дійсно у вказаний період часу проживав у вказаній квартирі та користувався послугами теплопостачання, зараз проживає в [ADDRESS] , водночас повідомив, що не погоджується сплачувати заборгованість у більшому розмірі, ніж інші відповідачі, з відповідачкою [PERSON] в нього була усна домовленість, що вона буде сплачувати за послуги теплопостачання, на даний час він сплачує аліменти на утримання дитини та надає допомогу батькам. Суд, заслухавши відповідача [PERSON] , з`ясувавши правову позицію сторін та дослідивши письмові докази, встановив такі обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство «Полтаватеплоенерго» надає послуги теплопостачання за адресою: [ADDRESS] , по о/р № 19-1109-31-0 (а.с.4-9), що відповідачами не заперечується. З розрахунків заборгованості за послуги теплопостачання за адресою: [ADDRESS] , убачається, що за період з 01.01.2019 по 01.11.2023 відповідачі мають заборгованість за послуги теплопостачання в розмірі 31 572,36 грн (а.с.4-6). Із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки 361630362 вбачається, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с.41-44). Згідно з довідками Виконавчого комітету Машівської селищної ради від 14.12.2023 №№ 3392,3382 відповідачка [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , відповідач [PERSON] був зареєстрований за вказаною адресою до 04.10.2023 року (а.с.19,20). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Одним із різновидів комунальних послуг є послуги з постачання теплової енергії та гарячої води (ст.5Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). За змістом п. 5 ч. 2ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Статтею 526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтями 19, 25\~Закону України\~«Про теплопостачання» встановлено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується у судовому порядку. Відповідно до висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, хоч у частині першій статті 19\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20\~цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16). В силу ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Відповідно до ст. 541 ЦПК України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Оскільки особовий\~рахунок на\~оплату комунальних\~послуг між\~відповідачами не\~розділений та\~між ними\~відсутня домовленість\~про розподіл\~комунальних платежів,оплату послуг з теплопостачання відповідачі повинні були здійснювати солідарно (в рівних частинах). Як вбачається з розрахунку заборгованості наданого позивачем, за період з 01.01.2019 по 01.11.2023 відповідачі мали сплатити солідарно заборгованість за послуги теплопостачання в розмірі 31 572,36 грн, тобто кожен по 10\~524,12 грн. З наданих відповідачами [PERSON] та [PERSON] квитанцій вбачається, що кожна з них сплатила заборгованість за послуги теплопостачання в розмірі 10\~000,00 грн (а.с.55,56). Таким чином, відповідачі [PERSON] та [PERSON] мають сплатити заборгованість за послуги теплопостачання в розмірі 524,12 грн кожна, а відповідач [PERSON] 10\~524,12 грн. Статтями 610,611\~ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За змістом частини першої статті 612\~ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до частини другої статті 625\~ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, правовідношення, у якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто у якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. Виходячи з юридичної природи правовідносин сторін, як грошового зобов`язання, на них поширюються правила частини другої статті 625 ЦК України, відповідно до яких боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Вказана норма є спеціальним видом цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання, що полягає у відшкодуванні кредитору матеріальних втрат та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами. Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові 07.04.2020 у справі № 910/4590/19 зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги (пункт 43 мотивувальної частини постанови). Таким чином, у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг, боржник несе відповідальність, передбачену частиною другою статті 625 ЦК України. Як убачається з розрахунку інфляційних збитків від простроченої суми боргу за комунальні послуги за адресою: [ADDRESS] за період з березня 2019 по січень 2022, сума інфляційних втрат складає 1\~766, 08 грн, та 3% річних від простроченої суми боргу з 22.02.2019 по 11.02.2022 739,84грн. (а.с.7 -9). Надані позивачем розрахунки відповідачами не спростовані, контррозрахунку не надано. Отже, аналізуючи зібрані у справі докази, суд доходить висновку, що з відповідача [PERSON] на користь позивача потрібно стягнути заборгованість за надані послуги з теплопостачання в розмірі 10\~524,12 грн, з [PERSON] та [PERSON] 524,12 грн з кожної, а також на користь позивача потрібно стягнути в солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] індекс інфляції та 3 % річних в розмірі 2505,92 грн. Відповідно до ст.ст. 141,152 ЦПК України, оскільки позов задоволено частково внаслідок часткової сплати заборгованості відповідачами1,2, відповідачі [PERSON] та [PERSON] позов визнали, позивачу потрібно повернути 894,66 грн сплаченого судового збору з державного бюджету, а решту судового збору в розмірі 447,33 грн стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача. Відповідно до п.9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю І та ІІ груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю Враховуючи викладене відповідачка [PERSON] від сплати судового збору звільнена на підставі п.9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», оскільки є особою з інвалідністю 2 гр (а.с.54 на зв.), а тому вимоги позивача про стягнення судового збору з відповідача [PERSON] не підлягають задоволенню. Витрати Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» по сплаті судового збору в розмірі 447,33 грн компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У відповідності з вимогами ст.141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача потрібно стягнути судовий збір в розмірі 894,66 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial