Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-21 00:00:00

У грудні 2023 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання. Позов вмотивований тим, що 26.11.1996 року між позивачем та відповідачем укладено договір довічного утримання. Згідно умов договору [PERSON] передав у власність передав у власність своєму племіннику [PERSON] житловий будинок за адресою [ADDRESS] , а той зобов`язався пожиттєво повністю утримувати [PERSON] , забезпечувати його харчуванням, одягом, необхідною допомогою, і зберігати в його безкоштовному пожиттєвому утриманню одну кімнату. Племінник\~ [PERSON] виїхав на постійне місце проживання у рф, не виконує умови договору, та у зв`язку з військовим станом не може приїхати в Україну. Отже виконання ним договору є неможливим. Посилаючись на викладене та ч.1 ст. 755 ЦК України просить суд розірвати договір довічного утримання укладений 26.11.1996 року між [PERSON] та [PERSON] . Відзиву на позов від відповідача [PERSON] не надходило. В судове засіданні позивач та його представник не з`явилися, від представника позивача [PERSON] надійшло клопотання про розгляд справи без участі позивача та його представника. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся шляхом оголошення на сайті Судова влада України, відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 26.11.1996 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом Хустської державної нотаріальної контори Король О.Ю., зареєстрований в реєстрі за № 5114 (а.с.8). Відповідно до умов вказаного договору [PERSON] , як відчужувач, передав у власність [PERSON] як набувачу, належний [PERSON] на праві приватної власності житловий будинок за адресою [ADDRESS] , на земельній ділянці розміром 67 кв.м. У свою чергу [PERSON] зобов`ячався пожиттєво та повністю утримувати [PERSON] , забезпечити його харчуванням, одягом, необхідною допомогою,\~ і зберігати у його безкоштовному\~ пожиттєвому утриманні одну жилу кімнату розміром 10 кв.м. (а.с.8). Позивач зазначає, що з відповідач не виконує взяті на себе за договором довічного утримання обов`язки. Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. При цьому, відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Порушенням зобов`язання згідно ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з положеннями ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору. Статтею 654 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом, чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Як вказано в ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Відповідно до ч. 1 ст. 749 ЦК України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. За правилами п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини. Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що відчужувачу за договором довічного утримання законом надано право ініціювати питання розірвання такого правочину у судовому порядку у випадку невиконання набувачем його умов, при цьому саме відповідач має убезпечити себе від подальших претензій відчужувача шляхом ведення відповідного обліку та на виконання вимог статей 12, 81 ЦПК України повинен надати суду докази відсутності цих обставин, на які посилається позивач. Такі висновки щодо застосування положень статей 755, 756 ЦК України узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема у постановах від 21.06.2021 у справі № № 644/1566/19, від 25.02.2021 у справі №686/13821/19, від 28.03.2018 у справі № 509/513/16-ц, від 29.08.2018 у справі № 755/1226/17-ц та від 06.05.2020 у справі № 755/1750/19. Під час розгляду справи відповідачем не надано доказів на підтвердження належного виконання ним умов договору довічного утримання. Також відповідач не висловлював заперечень щодо обставин, викладених позивачем. При цьому, ураховуючи предмет позову, саме на відповідача покладається обов`язок щодо доведення обставин, які б свідчили про належне виконання ним прийнятих за договором обов`язків.Матеріали справи не містять доказів того, що відповідач [PERSON] забезпечував [PERSON] харчуванням, одягом, лікувальними засобами, надавав матеріальне забезпечення, передбачених умовами договору, який особливо цього потребує, з огляду на похилий вік та стан здоров`я. Натомість убачається, що відповідач [PERSON] у 2005 році набув громадянство рф та проживає в Челябінській області, що свідчить фактично про неможливість виконання ним узятих на себе зобов`язань за договором довічного утримання, особливо починаючи з 24.02.2022, після повномасштабного вторгнення рф в Україну. Урахувавши зміст договору довічного утримання, визначені договором обов`язки набувача, суть спору між сторонами, суд дійшов висновку про наявність встановлених законом підстав для розірвання договору довічного утримання. З огляду на викладене суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 понесений останнім за пред`явлення позову.

Outcome: approved