Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-19 00:00:00

До суду 22.08.2023 року звернувся [PERSON] з позовом [PERSON] про позбавлення батьківських прав, треті особи: районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування. Мотивує свої вимоги наступним. З 2010 року по 2015 р. сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах. Від цих стосунків мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачем та перебуває на його утриманні. В 2015 році відповідачка припинила спільне проживання з відповідачем та мешкала окремо. Сина забирала до себе на 2 місяці, проте належної уваги дитині не приділяла, до навчального закладу не влаштовувала. Погодилась на те, щоб позивач забрав сина та виховував його самостійно. В 2018 році відповідачка повідомила, що проживає в м. Мелітополь та забрала сина до себе. Але за три літніх місяці вона не пройшла з дитиною медичну комісію, не оформила сина до шкоди. Після цього він забрав сина до себе. В 2019-2020 роках дитина спілкувалась з матір`ю лише 2 тижні на зимових канікулах та два тижня на літніх. Починаючи з 2021 року відповідачка від виконання своїх батьківських обов`язків ухиляється, не піклується про фізичних та духовний розвиток сина, не спілкується з дитиною в обсязі необхідному для його нормального світогляду. Всі питання щодо виховання дитини вирішуються позивачем самостійно без участі матері та її підтримки. Після початку воєнних дій в Україні він звертався до відповідачки з проханням вивезти дитину за межі країни, проте вона проігнорувала його пропозицію. Тому він звертається до суду та просить позбавити відповідачку батьківських прав щодо сина. В судовому засіданні позивач позов підтримав. Додатково пояснив, що він разом з відповідачкою проживав до 2015 року за адресою його теперішнього проживання в [ADDRESS] . Відповідачка з 2019 року проживає на території в м. Мелітополь, він звертався до неї з проханням надіслати довіреність на його ім`я, щоб мати можливість користуватися правами дитини. Але відповідачка ніяких заходів для цього не вжила, тому в нього не має іншого виходу, як позбавити її батьківських прав. Син проживає з ним та його матір`ю, з відповідачкою майже не спілкується, це спілкування було лише телефоном, відповідачка ініціативи для спілкування не проявляє, не переживає за долю дитини. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, зареєстрована на тимчасово окупованій території, про час та місце сповіщалась за допомогою оголошень на сайті Комунарського районного суду м. Запоріжжя та за допомогою СМС-повідомлень. Заяв до суду не подавала. Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, про причини неявки не повідомив, письмового відзиву на позов не подав, заяви чи клопотань по суті позовних вимог чи з процесуальних питань не надав, що відповідно до ст. 280 ЦПК України в сукупності є підставою для заочного розгляду справи. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог: районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування [PERSON] позов підтримала, вважає, що в інтересах дитини позбавити відповідачку батьківських прав щодо малолітньої доньки. Під час обстеження умов проживання дитини за місцем мешкання позивача було спілкування з відповідачкою засобами телефонного зв`язку. Відповідачка обізнана про наявність цього спору, але заперечувала проти позову. Свідок [PERSON] допитана в судовому засіданні пояснила, що вона є матір`ю позивача. Сторони проживали разом до 2015 року, потім відповідачка виїхала в Мелітопольський район де проживає до сих пір. Син деякий час працював за кордоном. Ще до початку воєнних дій відповідачка забирала сина до себе, але декілька разів онук телефонував їй та просив забрати від матері. Співмешканець матері ображав дитину. Вона наступного дня забирала онука до себе. Після одного з таких відвідувань матері, дитина була госпіталізована до лікарні у зв`язку з неправильним харчуванням. Онук в лікарні був сам близько двох тижнів, матір була проінформована про те, що дитина в лікарні, але вона жодного разу до нього не приїхала. Після 2020 року відповідачка з сином спілкувалась лише телефоном, на теперішній час дитина вже не хоче спілкуватись з матір`ю, бо не має спільних тем для розмови. Свідок [PERSON] повідомила, що є сусідкою позивача, знає його з народження. Підтвердила, що з 2015 року позивач сам виховує сина, матір дитини мешкає окремо. Жодного разу її поряд сином з того часу вона не бачила. Свідок [PERSON] в суді повідомила, що знає позивача як сусіда. Він проживає разом з сином [PERSON] , дитина ніколи не згадує про матір. Свідок бачив відповідачку в останній раз коли дитині було 2 роки. Знає, що спілкування матері та [PERSON] відбувається телефоном, до початку війни матір передавала один раз гроші на день народження. Фактичні обставини справи, встановлені судом. [PERSON] , народився [INFO] , матір`ю є [PERSON] , батьком [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] (а.с.8). З витягу з реєстру територіальної громади вбачається, що позивач [PERSON] та малолітній [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.10-11), відповідачка в [ADDRESS] (а.с.18), як внутрішньо переміщена особа не зареєстрована (а.с.23) Відповідно до довідки дитячої амбулаторії «Лікар Тарас» від 22.05.2023 р. з лікарем укладена 24.02.2023 р. декларація на обслуговування дитини [PERSON] . На прийом в амбулаторію завжди приходив батько [PERSON] , мати [PERSON] на прийом до амбулаторії з дитиною не приходила (а.с.13). Згідно довідки ФОП [PERSON] від 21.05.2023 р. [PERSON] навчається на курсах англійської мови з 15.09.2020 р. по теперішній час (а.с.14). Відповідно до довідки Запорізької гімназії №17 Запорізької міської ради від 16.05.2023 р. №01-10/100 [PERSON] навчається в Запорізькій гімназії №17 з 01.09.2019 р. по теперішній час. За час перебування дитини в навчальному закладі його мати [PERSON] до гімназії не приходила, батьківські збори не відвідувала, з класним керівником не спілкувалась (а.с.15). В характеристиці на дитину [PERSON] класного керівника учню Запорізької гімназії №17 також зазначено, що систематично підтримує зв`язок з класним керівником та відвідує батьківські збори батько, мати учня за 4 роки на зв`язок з класним керівником не виходила, участі у шкільному житті дитини не брала (а.с.15). Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району в своєму висновку №45/01/37/19.02 від 20.02.2024 р. вважала за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] 2012 р.н. У висновку зазначено, що було здійснено обстеження умов проживання дитини, яка проживає разом з батьком. Умови проживання задовільні, дитина забезпечена всім необхідним для проживання та нормального розвитку. Під час спілкування з дитиною встановлено, що спілкування з матір`ю відбувається нерегулярно, вітала його на новорічні свята та день народження. На даний час мати [PERSON] перебуває на тимчасово окупованій території у м. Меліпотоль. За допомогою месенджеру з нею була проведена бесіда, під час якої [PERSON] зазначила, що вона проти позбавлення її батьківських прав, зазначила, що приймає посильну участь у житті сина, вітає його з святами. Норми права, які застосував суд та мотиви їх застосування. Як міжнародні договори, так і національне законодавство в питаннях виховання дітей направлені на забезпечення найвищих інтересів дітей. У статтях 8, 9, 20 Конвенції про права дитини вживається термін „найкращі" інтереси дитини, а у ст. 3 зобов`язано усі державні та приватні установи, які займаються питаннями соціального забезпечення, суди, адміністративні та законодавчі органи у всіх діях щодо дітей приділяти першочергову увагу „як найкращому забезпеченню інтересів дитини". У частині 2 ст. 1 Європейської конвенції про здійснення прав дітей записано: „предметом цієї Конвенції є підтримка - у найвищих інтересах дітей - їхніх прав...". Стандарти Ради Європи у галузі прав людини виходять із того, що спілкування батька та дитини є ключовим моментом сімейного життя, що розуміється як зв`язок між близькими родичами. Батьківські права щодо дітей визнаються і захищаються ст..8 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України №789 від 27.02.1991 р.. Сімейне життя, як розуміється в договірних країнах, охоплює широкий спектр прав батьків, пов`язаних з турботою і опікою над їх неповнолітніми дітьми. Батьки можуть бути позбавлені батьківських прав тільки з підстав, передбачених ч. 1 ст.164 СК України у випадках їх винної поведінки: ухилення від виконання обов`язків по вихованню дітей, або зловживання своїми батьківськими правами, або жорстоким поводженням з дітьми, або шкідливого впливу на них своєю аморальною антигромадською поведінкою, зокрема коли вони є хронічними алкоголіками або наркоманами. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони свідомо не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, хоча мають реальну можливість для цього. Позбавлення батьківських прав це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» № 2402-ІІІ від 26.04.2001 р. вказує на те, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Стаття 12 цього Закону передбачає права, обов`язки та відповідальність батьків за виховання та розвиток дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). Проте, суд вважає, що в судовому засіданні знайшли своє підтвердження аргументи позову щодо ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до сина [PERSON] , 2012 р.н. Судом враховано, що малолітній [PERSON] постійно проживає з батьком окремо від матері з 2019 року, саме з цього часу дитина влаштована до навчального закладу в м. Запоріжжя, відповідачка мати дитини в з цього часу зареєстрована та проживає на території Мелітопольського району. Після окупації Мелітопольського району з лютого 2022 року спілкування відповідачки та неповнолітнього сина [PERSON] відбувалось лише за допомогою телефонного зв`язку, що підтверджується показаннями свідків та висновком органу опіки та піклування. Суд врахував, що після військового вторгнення та збройної агресії рф проти України можливість очних зустрічей матері, яка перебуває на окупованій території та дитини в м. Запоріжжя ускладнені. Але більш важливим є реалізація прав та інтересів дитини, який майже протягом 4 років не мав належної опіки, виховання та утримання від матері. Відповідачка повинна сприймати свою відповідальність нарівні з батьком за життя, здоров`я дитини та докладати зусиль до виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню сина. Суд вважає неналежним виконання батьківських обов`язків відповідачки. Суд прийшов до висновку про необхідність застосування п.2 ч.1 ст. 164 СК України, якою передбачено, що батько, матір можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Суд прийшов до такого висновку, оскільки в судовому засіданні достовірно встановлено, що матір дитини [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо сина, а саме: не піклувалась про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, не спілкувалась з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не виявляла інтересу до її внутрішнього світу, свідомо нехтувала своїми батьківськими обов`язками. Будучи обізнаною про наявність справи про позбавлення батьківських прав в суді, відповідачка заперечень на позов не подала, на зв`язок із судом не виходила. З метою захисту якнайкращих інтересів дитини суд визнає за доцільне позбавити матір батьківських прав. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Відповідно до п. 3 ст. 166 Сімейного кодексу, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). За змістом\~ст. 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3\~ст. 181 СК України). Відповідно до\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи, що відповідачка є працездатного віку, офіційно не працює, інформації щодо інших утриманців у суду не має, суд вважає за можливе стягнути з неї аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини її доходу (заробітку) щомісячно. Позивач при поданні позову сплатив судовий збір за позовні вимоги про позбавленні батьківських прав в сумі 1073,60, тому він стягується з відповідача на користь позивача. Крім того стягненню на користь держави з позивачки підлягає судовий збір за аліменти на утримання неповнолітньої дитини.

Outcome: approved