Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-18 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулася до Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області із заявою про забезпечення позову одночасно з пред`явленням позову до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» (далі - відповідач, стягувач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Солонець Тамара Миколаївна (далі - третя особа приватний нотаріус), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, старший державний виконавець Петропавлівського відділу державної виконавчої служби у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Сєрова Катерина Миколаївна (далі - третя особа державний виконавець), про визнання виконавчого напису № 4222 від 16.12.2021 року таким, що не підлягає виконанню. Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що 09 лютого 2022 року постановою державного виконавця Петропавлівського відділу державної виконавчої служби у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Сєровою Катериною Миколаївною було відкрито виконавче провадження № 68574129. Підставою для відкриття виконавчого провадження став виконавчий напис № 4222, виданий 16 грудня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Тамарою Миколаївною про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості в розмірі 14 604,96 грн. Заборгованість має бути підтверджена первинними обліковими документами, а сам по собі розрахунок заборгованості або довідка про заборгованість, складені банком, не підтверджує безспірності заборгованості. Так, розрахунок заборгованості, поданий відповідачем приватному нотаріусу, містить лише загальну суму заборгованості за кредитом та загальну суму відсотків за користування кредитом, що не дає можливості зробити висновок щодо його правильності. Позивач вважає цей виконавчий напис незаконним, вчиненим з порушенням встановленої процедури, і, посилаючись на 3,15, 16 Цивільного кодексу (далі - ЦК України), ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, просить виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Солонець Тамари Миколаївни про стягнення заборгованості від 16 грудня 2021 року за № 4222 визнати таким, що не підлягає виконанню. Відповідач правом на надання відзиву на позовну заяву не скористався. 13.02.2023 відповідач подав клопотання про врегулювання спору за участю судді, у якому пропонував позивачу укласти мирову угоду на умовах добровільного погашення нею до 04.03.2023 частини боргу в розмірі 4 250,72 грн, після чого відповідач вважатиме весь борг в розмірі 11 976,07 грн погашеним. 13.02.2023 відповідач подав також заяву про визнання позову і просив у зв`язку із цим стягнути з нього на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 537 гривень та заяви про забезпечення позову в розмірі 268,4 грн. Інші 50% сплаченого судового збору відповідач просив повернути позивачу з державного бюджету в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 142 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України. Позивач в судове засідання не з`явилася, 18.10.2023 звернулася до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином. Третя особа в судове засідання не з`явилася, пояснення чи заперечення на заявлені вимоги від неї до суду не надійшли. Враховуючи фактичну відмову позивача від мирової угоди, запропонованої відповідачем, суд ухвалив у справі рішення, виходячи із визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалось. Згідно з приписами ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач ніяких доказів суду не надав. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Вивчивши надані суду позивачем докази, суд зазначає таке. Судом установлено, що 09 лютого 2022 року постановою третьої особи державного виконавця Петропавлівського відділу державної виконавчої служби у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Сєровою Катериною Миколаївною було відкрито виконавче провадження № 68574129. Підставою для відкриття виконавчого провадження став виконавчий напис № 4222, виданий 16 грудня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Тамарою Миколаївною про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості в розмірі 14 604,96 грн. За змістом виконавчого напису підставою звернення стягнення стало те, що позивач є боржником за кредитним договором № 75578788 від 08 травня 2021 року, укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю «Безпечне агентство Необхідних Кредитів», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі договору факторингу № 2610 від 26 жовтня 2021 року є відповідач. Стягнення заборгованості проводиться за період з 25 жовтня 2021р. до 16 грудня 2021р. Як вбачається з виконавчого напису, позивачу було нараховано: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 4 800 гривень 00 коп.; заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами в розмірі 9 754 гривень 96 коп. Крім того, позивачу нараховано плату за вчинення виконавчого напису в розмірі 50 грн. Загальна сума, яка підлягає стягненню з позивача становить 14 604,96 грн. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Згідно з п. 19 частини 1 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. На виконання вимог статті 87 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-ХІІ «Про нотаріат» (далі - Закон № 3425-ХІІ) Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» (далі - Перелік). Відповідно до пункту 1 цієї постанови (в редакції до 26 листопада 2014 року) документами, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, є нотаріально посвідчені угоди, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. При цьому для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» (далі - постанова Кабміну № 662) до зазначеного Переліку внесено зміни, відповідно до яких, серед іншого, в абзаці першому пункту 1 після слів «заставлене майно» доповнено словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 1 цього Переліку)». Крім того, розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» доповнено пунктом 11 такого змісту: «Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу». Також Перелік доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та пунктом 2 такого змісту: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Позивач є стороною кредитного договору, укладеного за участю фінансової установи, за яким позивач, за твердженням відповідача, має прострочену заборгованість. Виконавчий напис, що оспорюється, виданий на підставі п. 2 Переліку. За змістом пунктів 1 та 2 вказаного Переліку для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14, яка була залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 та постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018, було визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у тому числі пункт 2 Змін, зокрема текст «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зазначена постанова апеляційного суду відповідно до п. 4 ст. 254 КАС України в редакції, що діяла на момент винесення постанови, набула законної сили з моменту проголошення, тобто з 22 лютого 2017 року, отже, з цієї дати законодавство не передбачало можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитних відносин. Таким чином, в момент вчинення виконавчого напису були відсутні правові підстави для його вчинення, отже, такий виконавчий напис не підлягає виконанню. Відповідно до ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. За нормою ст.129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Згідно з приписами ст. 370 Кодексу адміністративного судочинства судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. За встановлених на підставі наданих учасниками справи доказів обставин, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Таким чином, заборгованість, що виникла з кредитних відносин між позивачем та відповідачем, може бути примусово стягнена лише на підставі судового рішення, яке набрало законної сили. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення (Справа «Проніна проти України», № 63566/00, рішення від 18 липня 2006 року, § 23, ЄСПЛ).

Outcome: approved