Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-20 00:00:00

18 вересня 2023 року до Піщанського районного суду Вінницької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на неповнолітню дитину. У вказаній позовній заяві позивач просить шлюб, укладений між ним, [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований виконавчим комітетом Студенянської сільської ради Піщанського району Вінницької області 28 жовтня 2011 року за актовим записом № 4, розірвати. Також просить суд призначити до стягнення з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей - сина [PERSON] , народився [INFO] , та сина [PERSON] , народився [INFO] , з дати подання заяви до досягнення кожного з них повноліття, в твердій грошовій сумі в розмірі 3 000,00 грн. на одну дитину, в сумі 6 000,00 грн. Допустити негайне виконання рішення суду в межах строку, встановленого законодавством України. Позовна заява мотивована тим, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано виконавчим комітетом Студенянської сільської ради Піщанського району Вінницької області 28 жовтня 2011 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 4, та видано Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . В період подружнього життя у сторін [INFO] народився син [PERSON] , а [INFO] народився син [PERSON] . Впродовж останніх п`яти років стосунки між подружжям погіршувалися, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ним шлюбних відносин. Кожен зі сторін має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю. На даний час сім`я розпалася. Відповідач як жінка не приділяла позивачеві належної уваги, зловживала спиртними напоями, нехтувала сім`єю та дітьми. З ініціативи відповідача між подружжям постійно виникали сварки , свідками яких часто ставали діти, що тяжким чином впливало на їх психічний стан та спричиняло їм душевні страждання. Відповідач не розуміла та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають у родині, вона не здатна підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім`ї, піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Спільно сторони не проживають близько чотирьох років. Відновити сімейні стосунки, на думку позивача, неможливо і недоцільно. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 вересня 2023 року дану справу було передано для розгляду судді Гринишиній А.А. Ухвалою суду від 25 вересня 2023 року відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено провести у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач [PERSON] в судове засідання 21 лютого 2023 року не з`явився, подав через свого представника адвоката Близнюка В.В. заяву, в якій просить суд провести розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує повністю. Представник позивача адвокат Близнюк В.В. в судовому засіданні підтримавши позовні вимоги повністю, вказав, що не заперечує проти ухвалення в справі заочного рішення. Враховуючи, що відповідач [PERSON] в жодне судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, відзиву на позовну заяву та будь-яких заяв та клопотань суду не надала, суд ухвалив провести по справі заочний розгляд. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, дослідивши матеріали даної цивільної справи, вивчивши правові норми, що регулюють дані правовідносини, приходить до переконання, що позовну заяву слід задовольнити повністю з наступних підстав. Згідно ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Під час судового розгляду встановлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 28 жовтня 2011 року, про що виконкомом Студенянської сільської ради Піщанського району Вінницької області, було складено відповідний актовий запис № 04 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с.7). В шлюбі сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 8) та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії на а.с.10. Судом встановлено та не було спростовано під час судового розгляду, що причиною розпаду сім`ї та припинення шлюбних відносин сторін по справі стали відсутність спільних інтересів, наявність різних поглядів на життя, відсутність взаєморозуміння, втрата почуттів поваги один до одного та конфліктні ситуації з даних причин, тривалий час нарізного проживання сторін. Позивач не бажає миритися, має стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин і розірвання шлюбу, що вбачається зі змісту позовної заяви та заяви позивача до суду про підтримання позовних вимог. Згідно із ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Згідно із ч.1 ст.24 СК України, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Згідно зі ст.112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, обставини справи та підстави пред`явлення позову до суду, суд приходить до висновку, що збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін та їх неповнолітніх дітей, а тому шлюб між ними слід розірвати. Водночас, судом встановлено, що за час перебування в шлюбі в сторін народився син [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.8, 10 ). Також судом встановлено під час судового розгляду, що сторони по справі проживають окремо впродовж останніх п`яти років, а неповнолітні діти сторін проживають з батьком [PERSON] по [ADDRESS] , що доводиться витягами з Реєстру територіальної громади від 13 вересня 2023 року №955 (а.с.6,9,11). Відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, в тому числі, стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною першою ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви (ч.1 ст.191 СК України). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України). Відповідно до ст.7 Закону України «Про державний бюджет на 2023 рік» прожитковий мінімум дітей віком до 6 років з 1 січня 2024 року встановлено в розмірі 2563 гривні, дітей віком від 6 до 18 років, з 1 січня 2024 року - 3196 гривень. Згідно положень абз. 3 ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.1 ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини (ч.2 ст. 179 СК України). Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. За змістом статей 191, 200 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Верховний Суд у постанові від 29.01.2018 у справі № 622/373/16-ц зазначив, що положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 Сімейного кодексу України визначаються декілька видів виконання обов`язку утримувати дитину, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183). На підставі викладеного, враховуючи, беручи до уваги майновий стан як відповідача, так і позивача, які є працездатними як за віком, так і за станом здоров`я, оскільки зворотного під час судового розгляду не доведено, суд погоджується із визначеним позивачем способом стягнення аліментів у твердій грошовій сумі щомісячно та приходить до висновку про задоволення позову про стягнення аліментів у повному обсязі та стягнення із відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліментів на утримання їх спільних неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гривень на одну дитину на місяць, в сумі 6000 грн. на двох дітей на місяць з дня звернення до суду з позовом і до досягнення дітьми повноліття, оскільки аліменти в даному розмірі будуть необхідними та достатніми для забезпечення потреб неповнолітніх дітей. В частині 1 ст. 430 ЦПК України передбачено, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. При вирішенні питання про судові витрати суд бере до уваги норми ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, яка визначає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи із положень ст.ст.4, 5 Закону України «Про судовий збір», згідно яких позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду із вимогою про стягнення аліментів, у порядку ст.141 ЦПК України, враховуючи, ціну позову, яка у позовах про стягнення аліментів визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення із відповідача у дохід держави судового збору в сумі 1 073 гривень 60 копійок, яка підлягала сплаті на день звернення до суду із вказаним позовом.

Outcome: approved