Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-15 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Бігуняк Тетяна Миколаївна, звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Топорівської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області про визначення місця проживання дитини та встановлення факту, що має юридичне значення. Позов обгрунтовано тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від сумісного проживання мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідач з листопада 2021 року проживає окремо від чоловіка та сина, утворила нову сім`ю. З 2021 року дитина постійно проживає з батьком, матір не цікавиться його вихованням, здоров`ям та морально-психологічним станом, відмовляється з ним спілкуватися, зустрічатися, не утримує його матеріально, має заборгованість зі сплати аліментів. На даний час дитина знаходиться на повному утриманні та забезпеченні батька, проживає з останнім та бабусею в приватному будинку за адресою: [ADDRESS] , матеріально-побутові умови задовільні. Малолітній [PERSON] навчається в ОЗО Колінковецький ліцей Топорівської сільської ради, навчанням та вихованням дитини займається батько. Представник позивача зазначає, що позивач за місцем проживання характеризується позитивно, громадський порядок не порушує, спиртними напоями не зловживає, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, до кримінальної відповідальності не притягувався. Саме позивач займається не лише фінансовим забезпеченням сина, але й його належним інтелектуальним, фізичним та психологічним розвитком. Оскільки позивач самостійно виховує, утримує та доглядає сина з 2021 року, то бажає визначити місце його проживання та встановити факт такого утримання. Встановлення факту виховання та утримання дитини потрібно позивачу для використання його права на безперешкодне переміщення з малолітньою дитиною. Просить суд визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] з його батьком [PERSON] та встановити факт виховання та утримання малолітнього [PERSON] його батьком [PERSON] . Процесуальні дії суду Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 30.08.2023 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування Топорівської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області, який зобов`язано надати суду висновок щодо доцільності визначення місця проживання дитини з батьком (а.с.31-32). Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 13.12.2023 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.61). Позиція учасників справи Позивач [PERSON] та його представник Бігуняк Т.М. в судове засідання не з`явилися, від представника позивача на електронну адресу суду надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника,?позовні вимоги підтримують у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позові, та просять суд їх задовольнити, не заперечують щодо ухвалення заочного рішення суду (а.с.73). Крім того, в поданому 12.12.2023 клопотанні представник позивача зазначила, що відповідач має заборгованість по сплаті аліментів на дитину, не сплатила за жоден місяць, що підтверджує той факт, що відповідач відмовляється виконувати свої обов`язки з утримання дитини. Відповідач неодноразово приїжджала в Україну, проте жодного разу так і не погодилась приїхати до сина, що вкотре підтверджує обставини, викладені в позовній заяві та факт відмови від участі у вихованні сина (а.с.52). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася через засоби поштового зв`язку за зареєстрованим місцем проживання та шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади України (а.с.36,46,66-67,70,72). У поданій до суду заяві від 26.09.2023 року зазначає, що перебуває за кордоном, позовні вимоги не визнає (а.с.37). На день розгляду справи судом будь-яких клопотань та заяв від останньої на адресу суду не надходило, відзив на позов не подала. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Топорівської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області Тихенька В. в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у відсутності представника служби у справах дітей, проти задоволення позовних вимог не заперечує (а.с.57). Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Топорівської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області в судове засідання з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно в установленому законодавством порядку (а.с.71). Відповідно до ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у разі якщо: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; він не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, з письмової згоди представника позивача, виносить рішення на підставі наявних у справі доказів та в порядку, передбаченому ст.280 ЦПК України. Суд вважає можливим провести розгляд справи по суті без участі сторін, оскільки в матеріалах справи достатньо даних про права і взаємостосунки сторін. Фактичні обставини встановлені судом Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про те, що позов підлягаєчастковому задоволенню, встановивши наступні факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 17.09.2010 по 18.04.2023 року, який розірвано рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 18.04.2023 року /справа №724/2601/22/ (а.с.11-12). Від сумісного проживання сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження ?дитини: серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Колінковецької сільської ради Хотинського району Чернівецької області (а.с.16). Позивач [PERSON] зареєстрований та проживає в [ADDRESS] , разом з ним проживає малолітній син [PERSON] , 2012 р.н. та мати [PERSON] , 1964 р.н., що підтверджується відомостями з реєстру Топорівської територіальної громади від 14.07.2023 року та актом обстеження матеріально-побутових умов проживання позивача (а.с.9, 18). Відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відомостями з Єдиного державного демографічного реєстру від 29.08.2023 (а.с.30). Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 10.04.2023 року відповідачку [PERSON] визнано такою, що втратила право проживання та користування житловим будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Рішення набрало законної сили 11.05.2023 (а.с.13-14). Згідно судового наказу від 24.03.2023 року, виданого Хотинським районним судом Чернівецької області(справа №724/430/23), з [PERSON] стягуються на користь позивача аліменти на утримання їх малолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 27.02.2023 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.10). Згідно розрахунку державного виконавця Новоселицького відділу державної виконавчої служби у Чернівецькому районі Чернівецької області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 24.11.2023, заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів станом на 23.11.2023 за період з лютого 2023 року по листопад 2023 року складає 27425,37 грн. (а.с.54- 55). Позивач просить суд визначити місце проживання малолітнього сина разом з ним, посилаючись на те, що з 2021 року дитина постійно проживає разом з ним, за місцем проживання відвідує школу та обслуговуються в медичному закладі, він фінансово забезпечує сина, займається інтелектуальним, фізичним та психологічним розвитком дитини, а відповідач не цікавиться вихованням та розвитком дитини, в утриманні дитини не допомагає, перебуває за кордоном, де створила нову сім`ю. Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права Відповідно до ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» наголошує, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Відповідно до ч. 2 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Відповідно до правил ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. В постанові Верховного Суду від 14.09.2022 року у справі № 466/1017/20, зроблено висновок, що «рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першорядно повинні бути визначені й враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору. Норми міжнародного права та національне законодавство не містять положень, які б наділяли одного з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах». У постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 352/2324/17, зазначено, що: « вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновок органу опіки та піклування. Проте, найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства». Як вбачається з висновку про визначення місця проживання дитини, діючи в інтересах дитини, Відділ служби у справах дітей Топорівської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з його батьком [PERSON] , [INFO] , жителем с.Колінківці, Чернівецького району Чернівецької області. (а.с.58). Критеріями за яких Відділ служби у справах дітей дійшов подібного висновку послугувало те, що умови проживання малолітнього [PERSON] з батьком є задовільними, вони проживають в будинку, в якому створені всі умови для проживання, дитина має місце для сну та відпочинку, а також місце для зберігання особистих речей й навчання. Врахована також думка малолітнього [PERSON] , який повідомив, що мати виїхала за кордон та на даний час вони не спілкуються (акт опитування дитини від 21.09.2023). Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов родини позивача [PERSON] від 14.07.2023 року за адресою: [ADDRESS] , встановлено, що житловий будинок, в якому проживає родина позивача, складається з трьох житлових кімнат, без зручностей, є природній газ, житловий будинок у звичайному стані. При обстеженні виявлено, що [PERSON] за даною адресою проживає з сином [PERSON] та матір`ю [PERSON] . Батько сам виховує свого сина (а.с.18). Власником даного будинку є матір позивача - [PERSON] , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.23-24). Згідно характеристики «Опорного закладу освіти - Колінковецького ліцею» Топорівської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області малолітній [PERSON] навчається в даному закладі в 4 класі, має навчальні досягнення достатнього та середнього рівня. Батько приділяє увагу вихованню сина, систематично відвідує батьківські збори, перебуває у батьківському комітеті, бере активну участь у шкільному житті класу, цікавиться навчальними успіхами та поведінкою сина (а.с.22). Відповідно до довідки сімейного лікаря Колінковецької амбулаторії загальної практики сімейної медицини від 14.07.2023, [PERSON] не потребує диспансерного обліку та не має будь-яких захворювань (а.с.21). Згідно характеристики Колінковецького старостинського округу Топорівської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області від 14.07.2023 року, [PERSON] за місцем проживання характеризується позитивно, доброзичливий, ввічливий, громадський порядок села не порушував, спиртними напоями не зловживає (а.с.19). Позивач [PERSON] на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий (а.с.15,17,20). Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини, суд бере до уваги, ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я, відносини, які склалися між сторонами після припинення шлюбно-сімейних відносин, а також характеризуючи дані сторін. Дослідивши матеріали справи, висновок органу опіки та піклування, який дійшов висновку про доцільність проживання дитини з батьком, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, а саме, що на даний час дитина фактично проживає разом з батьком, проживає за вказаною адресою тривалий час, за місцем проживання дитини створені всі умови, позивач добросовісно виконує батьківські обов`язки, виховує та утримує сина, останній за місцем проживання відвідує навчальний заклад та заклад охорони здоров`я, відсутні виключні обставини, які б унеможливлювали проживання дитини з батьком чи негативно впливали на її виховання та розвиток, тому суд вважає вірним визначити місце проживання малолітнього [PERSON] разом з його батьком - позивачем [PERSON] . Саме проживання малолітньої дитини з батьком, на думку суду, буде цілком відповідати інтересам дитини, забезпечить комфортні умови та сприятиме її здоровому розвитку, як психологічному так і фізичному, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Ухвалюючи рішення суд зазначає, що визначення місця проживання дитини разом із батьком не позбавляє права відповідача спілкуватися з дитиною та не обмежує її у здійсненні своїх батьківських прав та обов`язків, оскільки матір дитини у разі визначення місця проживання останньої з батьком, не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, прояву турботи відносно неї та участі у її вихованні. Щодо вимоги про встановлення факту виховання та утримання батьком дитини Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з частинами 1, 3 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Позивач просить суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що він здійснює виховання та утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Питання регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (ст. 1 СК України). Відповідно до статті 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені статтями 150-151 СК України. За приписами частини 2 статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно зі статтею 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. При цьому, батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. За п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, ві н ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Таким чином за змістом наведених норм чинного законодавства з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися. Отже, при встановленні факту самостійного виховання дитини батьком фактично встановлюється юридичний факт, в силу якого обсяг прав матері обмежується або припиняється, тобто вона може бути позбавлена батьківських прав щодо дитини на підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України. У поданій заяві позивач зазначає, що дитина з 2021 року проживає разом із ним, знаходиться на його одноособовому утриманні і самостійному вихованні. Разом з тим, в силу ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, а позивач не надав суду доказів, що в питанні виховання чи утримання малолітньої дитини, матір умисно ухиляється від виконання цих обов`язків чи реалізації прав з даного приводу. Надані суду письмові докази лише свідчать про проживання дитини разом з батьком, що ніким не заперечується, та підтверджують факт того, що мати дитини перебуває за межами країни, однак жодним чином не підтверджують ухилення матері від участі у вихованні дитини та її не участь в утриманні дитини. Посилання представника позивача на те, що відповідачка відмовляється виконувати свої батьківські обов`язки з утримання сина, з тих підстав, що остання не сплатила аліменти за жоден місяць та має заборгованість зі сплати аліментів, судом оцінюються критично, оскільки позивачем та його представником не надано суду доказів, що відповідач обізнана про наявність судового наказу від 24.03.2023, яким стягуються з неї аліменти на утримання дитини та відкриття виконавчого провадження за цим судовим наказом. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Отже, судом встановлено, що позивачем [PERSON] та його представником не виконано обов`язок з доведення належними, достатніми та допустимими доказами наявності обставин, які мають значення для справи і на які він посилається, як на підставу своїх позовних вимог про встановлення факту виховання та утримання малолітньої дитини. Враховуючи наведені вище вимоги закону, досліджені докази та встановлені на їх підставі обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про встановлення факту виховання та утримання малолітньої дитини необґрунтовані належними, достатніми та допустимими доказами, а тому задоволенню не підлягають. Розподіл судових витрат Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно квитанцій №64 та №65 від 22.08.2023 року позивачем [PERSON] сплачено судовий збір за дві позовні вимоги у сумі 2147,20 грн. /1073,60+1073,60/ (а.с.4-5). Оскільки позовні вимоги позивача задоволено частково (задоволено лише одну позовну вимогу про визначення місця проживання дитини), тому судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в сумі 1073,60 грн.

Outcome: partial