Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-19 00:00:00

У вересні 2022 року [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за договором позики від 08 квітня 2021 року у розмірі - 50 188 (тридцять п`ять тисяч п`ятсот вісімдесят три) грн. 50 коп., судовий збір у розмірі - 1 040 грн. 00 коп. В обґрунтування вимог зазначається, що 08 квітня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики № К 080421-1, за умовами якого позикодавець передає у власність позичальнику грошові кошти у розмірі - 227 522 грн. 40 коп., а позичальник зобов`язується повернути позику у визначений цим договором строк, не пізніше ніж через 4 місяці з моменту укладення договору, тобто до 08 серпня 2021 року. 13 січня 2022 року між сторонами укладено додаткову угоду до договору позики від 08 квітня 2021 року, за умовами якої позичальник передає у власність позичальнику, а позичальник приймає у власність від позикодавця грошові кошти у розмірі - 97 370 грн. 70 коп., а позичальник зобов`язується повернути позику у строк, не пізніше ніж через 3 місяці, тобто до 08 квітня 2022 року. Згідно з пунктом 5 додаткової угоди позичальник зобов`язується повернути позикодавцю суму позики, визначену у пункті 1 додаткової угоди: 4 596 грн. 90 коп. до 08 лютого 2022 року; 4 596 грн. 90 коп. до 08 березня 2022 року; 88 176 грн. 90 коп. до 08 квітня 2022 року. 13 січня 2022 року відповідач написав розписку, в якій зазначив про отримання грошових кошті у розмірі - 97 370 грн. 70 коп. та зобов`язався повернути цю суму до 08 квітня 2022 року. Відповідно до пункту 11 договору позики у разі прострочення виконання зобов`язання (несвоєчасне повернення або її чергової частини за графіком) позичальником за даним договором, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю неустойку у розмірі 1 % від загальної суми заборгованості, за кожен календарний день існування простроченої заборгованості. Станом на 20 вересня 2022 року позичальник свої зобов`язання не виконує заборгованість становить 50 188 грн. 50 коп., з яких - 35 583 грн. 00 коп. залишок боргу за договором, 14 605 грн. 50 коп. неустойка за кожен календарний день існування простроченої заборгованості. З підстав стягнення заборгованості за договором позики позивач звернувся до суду. Ухвалою суду від 01 березня 2023 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження (суддя Сердинський В.С.). Ухвалою суду від 26 грудня 2023 року дану справу прийнято до розгляду у спрощеному провадженні та призначено судове засідання (суддя Василишин В.О.). У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримав, дав пояснення аналогічні фабулі позовної заяви. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, відповідач правом подати відзив на позовну заяву не скористався. 10 серпня 2023 року відповідач направив до суду клопотання про відкладення розгляду справи. У подальшому будь-яких клопотань до суду не направляв, поважності причин неявки суду не повідомив. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи згідно з положеннями статті 280 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що 08 квітня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики № К 080421-1, за умовами якого позикодавець передає у власність позичальнику грошові кошти у розмірі - 227 522 грн. 40 коп., що за курсом продажів доларів США в АТ КБ «ПриватБанк» на день укладення цього договору еквівалентно 8 120 доларів США 00 центів., а позичальник зобов`язується повернути позику у визначений цим договором строк, не пізніше ніж через 4 місяці з моменту укладення договору, тобто до 08 серпня 2021 року. Пунктом 5 вказаного договору передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві суму позики частина у розмірі по 7 845 грн. 60 коп., що еквівалентно 280 доларів США 00 центів та 203 985 грн. 60 коп., що еквівалентно 7 280 доларів США 00 коп. до 08 серпня 2021 року. Згідно з пунктом 9 договору сторони погодили, що у випадку зміни курсу гривні по відношенню до долару США, від зазначеного курсу у пункті 1 цього договору, позика підлягає поверненню таким чином, щоб розмір повернутої позики або її частини відповідав доларову еквіваленту суми позики, за комерційним курсом продажу долару США, встановленому АТ «КБ «ПриватБанк» на день здійснення кожного платежу за цим договором. 13 січня 2022 року між [PERSON] та [PERSON] укладено додаткову угоду до договору позики № К 080421-1 від 08 квітня 2021 року, за умовами якої позичальник передає у власність позичальнику, а позичальник приймає у власність від позикодавця грошові кошти у розмірі - 97 370 грн. 70 коп., а позичальник зобов`язується повернути позику у строк, не пізніше ніж через 3 місяці, тобто до 08 квітня 2022 року. Пунктом 4 додаткової угоди передбачено, що ця угода набирає чинності з 13 січня 2022 року та діє до 08 квітня 2022 року. Факт отримання коштів у борг підтверджується розпискою від 13 січня 2022 року зі змісту якої можливо встановити, що відбулася безпосередня передача [PERSON] грошових коштів в сумі 97 370 грн. 70 коп., що за курсом продажів доларів США в АТ КБ «ПриватБанк» на день укладення цього договору еквівалентно 63 495 доларів США 00 центів, згідно з договором позики № 080421-1. З матеріалів справи також вбачається, що відповідач взяті на себе зобов`язання щодо повернення коштів у строк до 08 квітня 2022 року у повному обсязі не виконав. У розрахунку заборгованості позивач вказав, що відповідач за період з 13 січня 2022 року по 20 вересня 2022 року сплатив грошові кошти у розмірі - 107 638 грн. 00 коп. Разом з тим, позивач не вказав коли саме було здійснено відповідачем часткове повернення коштів. При розгляді даної справи по суті відповідач контррозрахунку заборгованості за договором позики до суду не надав. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (стаття 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)). Згідно з частинами першою, другою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків стаття 11 ЦК України визначає договори та інші правочини. Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Разом з тим частина друга статті 524 та частина друга статті 533 ЦК України допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Підставою позову у цій справі є невиконання відповідачем зобов`язання щодо повернення позивачу коштів за договором позики. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із статтею 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України). Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Тобто, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. У той самий час за змістом частин першої, другої статті 207 і частини другої статті 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобов`язанням її повернення), так і дати її отримання. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Розписка від 13 січня 2022 року підтверджує отримання відповідачем коштів у борг. Отже, досліджуючи боргову розписку чи інші письмові документи, суди для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України повинні виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Відповідні правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України містяться в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63 цс13, від 2 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, та в постановах Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 658/689/17, від 15 листопада 2018 року у справі № 361/5718/16-ц. При цьому процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності - достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. У рахунок стягнення заборгованості за договором позики позивачем заявлено вимогу про стягнення 35 583 грн. 00 коп., що еквівалентно 870 доларам США 00 центам. З матеріалів справи вбачається, що відповідачем частково погашено заборгованість за договором позики у розмірі - 107 368 грн. 00 коп., що еквівалентно - 2 625 доларам США 00 центам. Всього розмір позики становив 97 370 грн. 70 коп., що станом на день укладення договору становило 3 495 доларів США 00 центів. Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача 35 583 грн. 00 коп., що еквівалентно 870 доларам США 00 центам. Вимоги про стягнення неустойки на підставі пункту 11 договору позики задоволенню не підлягають з підстав необґрунтованості. Таким чином, заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з відповідача на позивача підлягає судовий збір у розмірі - 992 грн. 40 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial