Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-25 00:00:00

25 січня 2024 року до Тростянецького районного суду Вінницької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 04.11.2007 між сторонами зареєстровано шлюб. В період шлюбу народилася дочка [PERSON] , [INFO] . За час перебування у шлюбі між сторонами виникали непорозуміння, склалися неприязні стосунки та непереборні протиріччя, відсутня любов, повага, дружба, взаєморозуміння, взаємопідтримка та спільні життєві інтереси. Сумісне життя і збереження сім`ї стали неможливими. З 2017 року сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, спільного сімейного бюджету, спільного побуту, взаємних прав та обов`язків не мають. Сумісне життя і збереження сім`ї стали неможливими. Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Спору про місце проживання дитини немає. З огляду на викладене, позивач просить розірвати шлюб між нею та відповідачем. Після розірвання шлюбу бажає залишити шлюбне прізвище « [PERSON] ». Ухвалою суду від 26 січня 2024 року справу прийнято до розгляду суддею, відкрито провадження та призначено до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подала заяву про розглядати справу за її відсутності та за відсутності її представника - адвоката Анісімової А. М., наполягала на розірванні шлюбу, не заперечувала проти ухвалення заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначив, що позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу визнає в повному обсязі. Беручи до уваги те, що особи, які беруть участь у справі, використали надане їм ч.3 ст.211 ЦПК України, право заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, відтак суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні за відсутності таких осіб, не здійснюючи фіксування процесу технічними засобами, що узгоджується з приписами ст.247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких мотивів. 07 листопада 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Тростянецького районного управління юстиції Вінницької області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що 04.11.2007 видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] та зроблено відповідний актовий запис №62. Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу - [PERSON] (а.с. 2). [INFO] в с. Соколівка Крижопільського району, Вінницької області народилася [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим виконавчим комітетом Соколівської сільської ради Крижопільського району Вінницької області 19.11.2008 (а.с. 5). Позивач зазначила про відсутність між сторонами спору щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до положень статтей 24, 56 Сімейного кодексу України (далі СК України) кожен з подружжя вправі припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбу не допускається. Такі положення національного законодавства України відповідають статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно із ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частина 1 статті 105 СК України вказує, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя або одного з них. Відповідно до статтей 110-112 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Суд не може примусити позивача зберегти сім`ю, оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідач позовні вимоги визнає та не заперечує проти розірвання шлюбу. Суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому вбачає можливим прийняти визнання позову відповідачем. З огляду на позицію позивача щодо неможливості зберегти сім`ю, визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку, що шлюб необхідно розірвати не вживаючи заходів для примирення. Суд переконаний, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, за таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З огляду на бажання позивача не змінювати прізвище на дошлюбне, суд вважає за можливе залишити їй прізвище набуте у шлюбі. Згідно із ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно з іч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові втрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову, на відповідача. Враховуючи визнання позову відповідачем, питання щодо розподілу судових витрат підлягають вирішенню у порядку ч. 1 ст. 142 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved