Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, остаточно просила визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Отроцюк О.В. від 19 листопада 2010 року за №4831; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Іванютіним-Сандомирським Л.О. від 28 травня 2021 року за №2425. В обґрунтування позову позивач зазначила, що 19 листопада 2010 року між [PERSON] , представником якої виступила відповідач [PERSON] , та відповідачем [PERSON] було укладено спірний договір купівлі-продажу. [INFO] [PERSON] , яка є матір`ю позивача, померла. Заповіт від 18 грудня 2008 року, який був складений [PERSON] на ім`я відповідача [PERSON] , в судовому порядку визнано недійсним. Вказує, що на момент посвідчення спірного договору купівлі-продажу від 19 листопада 2010 року відповідач [PERSON] не мала необхідного обсягу дієздатності, оскільки на момент посвідчення договору купівлі-продажу від 19 листопада 2010 року о 17-30, довіреність була зареєстрована Єдиному реєстрі довіреностей лише о 19:30 19 листопада 2010 року. Зазначає, що нотаріусу подається довіреність або інший документ, що надає повноваження представникові. Дійсність довіреності, нотаріально посвідченої відповідно до законодавства України, перевіряється нотаріусом за допомогою Єдиного реєстру довіреностей. Таким чином, на думку позивача, існують усі підстави для визнання договору купівлі-продажу квартири від 19 листопада 2010 року недійсним, так як відповідач [PERSON] на момент посвідчення спірного правочину не мала достатній обсяг цивільної дієздатності. Крім того, позивачу стало відомо, що спірна квартира вибула з володіння відповідача [PERSON] під час слухання цієї справи, та набувачем квартири став відповідач [PERSON] . А тому наявні підстави для визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної квартири, який посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Іванютіним-Сандомирським Л.О. від 28 травня 2021 року. Зазначає, що згідно правовстановлюючого документу на квартиру продавцем виступив громадянин України [PERSON] , тоді як власником квартири був зазначений громадянин РФ [PERSON] . При цьому зміна прізвища на « [PERSON] » відбулася громадянину України, який не був власником квартири. Отже, громадянин України [PERSON] , який до цього був громадянином України як [PERSON] не міг володіти спірним майном, так як станом на 19 листопада 2010 року (момент набуття права власності на спірну квартиру) відбулося громадянином РФ [PERSON] з ІПН [NUMBER] , який до цього часу належить громадянину РФ [PERSON] . Більш того, громадянину України [PERSON] ІПН взагалі не видавався і зміни до нього не вносилися. Вважає вказану обставину важливою, оскільки юридично правочин відбувся з порушенням законодавства від імені особи, яка не була власником майна. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2021 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження. 24 червня 2021 року до суду надійшов відзив відповідача [PERSON] , в якому він вказав, що із позовною заявою не погоджується, вважає позов незаконним та необґрунтованим. Зазначає, що ЦК України не передбачає обов`язкової державної реєстрації таких односторонніх правочинів, як довіреності, у той час як покладений на нотаріуса обов`язок внести відповідний запис до Єдиного реєстру довіреностей необхідно розглядати як додатковий засіб захисту інтересів учасників цивільних правовідносин. Зауважує, що довіреність, посвідчена нотаріусом є чинною з моменту її посвідчення навіть і тоді, коли реєстраційний запис до Єдиного реєстру довіреностей було здійснено зі сплином певного часу, а відсутність сама по собі такої реєстрації або реєстрація через деякий час не є сама по собі підставою для визнання довіреності недійсною, а також усіх правочинів, вчинених на її підставі. Крім того, довіреність, як і спірний договір, були посвідчені одним і тим самим нотаріусом, а тому підстави перевіряти її дійсність для нотаріуса не було. Не зважаючи на це, позивач не оспорювала видану довіреність, а тому до моменту смерті [PERSON] вона була чинною. Зазначає, що позивач вже зверталася до суду з позовною вимогою про визнання договору купівлі-продажу від 19 листопада 2010 року недійсним, де за результатами судового розгляду в задоволенні її вимог було відмовлено. Також зазначає, що позивач звернулася до суду з порушенням строків позовної давності, а тому просить застосувати до цих вимог відповідні наслідки. 01 липня 2021 року до суду надійшов відзив відповідача [PERSON] , в якому вона зазначила, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Вказує, що 19 листопада 2010 року вона діяла на підставі довіреності, і спірний договір було укладено о 17:38 годині, але сам витяг з Державного реєстру правочинів був виданий 19 листопада 2010 року о 19:42 годині, тобто після того, як була зареєстрована довіреність. Вказані обставини свідчать про безпідставність позовних вимог щодо визнання правочину недійсним. Крім того вважає, що до позовних вимог має бути застосована позовна давність, тому просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04 серпня 2021 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів та витребувано у Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області документи, на підставі яких 19 листопада 2010 року приватним нотаріусом ДМНО Отроцюк О.В. було посвідчено договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , та зареєстрований за №4831, а також задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Маркело В.О. про витребування доказів та витребувано у Самарського районного суду м. Дніпропетровська для огляду в судовому засіданні цивільну справу №206/4850/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання довіреності недійсною. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 листопада 2021 року клопотання позивача про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Отроцюк Олена Володимирівна, про визнання правочину недійсним задоволено частково, заборонено вчинення будь-яким особам дій по відчуженню, оформленню, переоформленню та державної реєстрації, реєстраційних дій пов`язаних з реєстрацією та перереєстрацією речових прав на нерухоме майно, а саме квартири [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2371326912101), яка належить [PERSON] на праві приватної власності. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2021 року залучено до участі у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , треті особи приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Отроцюк Олена Володимирівна, про визнання правочину недійсним, у якості відповідача [PERSON] , а також у якості третьої особи приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Іванютіна-Сандомирського Леоніда Олеговича. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 серпня 2022 року клопотання позивача про витребування доказів задоволено та витребувано від приватного нотаріуса ДМНО Іванютіна Сандомирського Л.О. документи, на підставі яких 28 травня 2021 року було посвідчено договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , та зареєстрований за №2455. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2022 року виправлено описку, допущену в тексті ухвали Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 15 серпня 2022 року, а саме вирішено вважати вірним в тексті вказаної ухвали суду «витребувати від приватного нотаріуса ДМНО Іванютіна Сандомирського Л.О. документи, на підставі яких 28 травня 2021 року було посвідчено договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , та зареєстрований за №2425». Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2023 року цивільну справу за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Отроцюк Олена Володимирівна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Іванютіна Сандомирський Леонід Олегович про визнання правочинів недійсними прийнято до провадження судді Книш А.В. У судовому засіданні позивач підтримала позовну заяву та просила її задовольнити. Представники відповідача [PERSON] адвокат Головашич Ю.О. та відповідача [PERSON] адвокат Маркело В.О. заперечували проти задоволення позову з підстав, викладених у відзивах на позовну заяву. Представник відповідача [PERSON] адвокат Калюжний Д.В. заперечував проти задоволення позову у повному обсязі. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета позову, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Отроцюк О.В. та приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Іванютін-Сандомирський Л.О., належним чином та завчасно сповіщені про дату і час розгляду справи, у судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, будь-яких заяв чи клопотань не подавали. Суд, вислухавши позивача, представників відповідачів, дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини. Матері позивача [PERSON] на праві власності належала квартира за адресою: [ADDRESS] (т.1 а.с.5,т.2 а.с.7,9,10) 19 листопада 2010 року [PERSON] видала довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Отроцюк О.В. та зареєстрованою в реєстрі за №4830, якою вона уповноважила відповідача [PERSON] , зокрема, управляти та розпоряджатись усім належним [PERSON] майном, з чого б воно не складалося і де б воно не знаходилось (на території будь-якої держави), укладати всі дозволені законом угоди, пов`язані з управлінням майном; купувати, продавати, приймати в дар, приймати завдаток, обмінювати, заставляти і приймати під заставу споруди та інше майно (т.2 а.с.11). Вказана довіреність [PERSON] від 19 листопада 2010 року зареєстрована приватним нотаріусом Отроцюк О.В. в Єдиному реєстрі довіреностей 19 листопада 2010 року о 19:30:30 год. (т.1 а.с.28-29). Також 19 листопада 2010 року [PERSON] , від імені якої по довіреності посвідченій 19 листопада 2010 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Отроцюк О.В. за реєстровим номером №4830, діяла відповідач [PERSON] , продала [PERSON] квартиру [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 19 листопада 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Отроцюк О.В. та зареєстрованого в реєстрі за №4831 (т.2 а.с.4). Вказаний договір купівлі-продажу від 19 листопада 2010 року зареєстрований приватним нотаріусом Отроцюк О.В. в Єдиному реєстрі правочинів 19 листопада 2010 року о 17:38 год. (т.1 а.с.218). [INFO] померла [PERSON] (т.1 а.с.4-5). На підставі заяви позивача від 17 травня 2011 року нотаріусом міста Єкатеринбурга (Російська Федерація) була заведена спадкова справа №50/2011 після померлої [PERSON] (т.1 а.с.6). Відповідно до свідоцтва про зміну імені 12 січня 2018 року [PERSON] змінив ім`я на [PERSON] (т.1 а.с.25). Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2014 року у справі №419/3259/12, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2015 року, позов задоволено, визнано заповіт [PERSON] , посвідчений Коробівською селищною радою Золотоніського району Черкаської області від 18 грудня 2008 року та свідоцтво про право на спадщину, видане приватним нотаріусом Кравченок С. В. [PERSON] 27 березня 2012 року після смерті [PERSON] недійсними. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 20 листопада 2019 року у справі №419/3259/12 апеляційну скаргу [PERSON] задоволено, рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні заяви [PERSON] про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2014 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , Коробівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, третя особа: Головне управління юстиції у Черкаській області, приватний нотаріус Золотоніського району Черкаської області Кравченок С.В. про визнання недійсними заповіту та свідоцтва про право на спадщину відмовлено (т.1 а.с.20-24). Рішенням Красногвардійського\~районного суду\~м.\~Дніпропетровська від\~15\~грудня 2014\~року у\~справі № 206/73/14-ц, яке набрало законної сили 26 березня 2015 року, в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Отроцюк Олена Володимирівна, про визнання недійсним правочину відмовлено (т.3 а.с.233-240). 28 травня 2021 року відповідач [PERSON] продав відповідачу [PERSON] квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Іванютіним-Сандомирським Л.О. набув права власності на (т.2 а.с.138-139). Вирішуючи позовні вимоги суд виходить з наступного. Згідно із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. Згідно із статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Частиною першою статті 237 ЦК України передбачено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Згідно з частиною третьої цієї ж статті представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Відповідно до статті 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин (стаття 245 ЦК України). Відповідно до статті 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів, загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 ЦК України. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину (стаття 203, частина перша статті 215 ЦК України). В обґрунтування позову в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної квартири, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Отроцюк О.В. від 19 листопада 2010 року за №4831, позивач зазначила, що на момент посвідчення спірного договору купівлі-продажу від 19 листопада 2010 року відповідач [PERSON] не мала необхідного обсягу дієздатності, оскільки на момент посвідчення договору купівлі-продажу від 19 листопада 2010 року о 17-30, довіреність була зареєстрована в Єдиному реєстрі довіреностей лише о 19:30 19 листопада 2010 року. Якщо майно вибуло з володіння власника на підставі вчиненого правочину, перевірці при вирішенні справи підлягає чинність правочину. Вирішуючи питання про наявність чи відсутність в учасника правочину волевиявлення на його вчинення, суду слід виходити з ретельного дослідження наявних у справі доказів як кожного окремо, так і їх сукупності. Зокрема, у разі вчинення правочину представником за довіреністю суду слід з`ясувати, чи наділив довіритель свого представника повноваженнями на вчинення правочину, чи діяв він у межах наданих йому повноважень, а якщо ні, то чи схвалив у подальшому довіритель укладений представником у його інтересах правочин. За результатами розгляду спору про визнання недійсним правочину вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушено цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце. Посвідчені нотаріусами довіреності, а також передоручення за ними, припинення їх дії підлягають обов`язковій реєстрації в Єдиному реєстрі довіреностей у порядку, установленому Положенням про Єдиний реєстр довіреностей, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 28 грудня 2006 року N 111/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 28 грудня2006 за N 1378/13252. Аналіз наведених положень дозволяє дійти висновку, що чинним законодавством України на довірителя покладений обов`язок повідомити представника, а також відомих йому третіх осіб, для представництва перед якими видана довіреність, про її скасування. При цьому форма, в якій має бути вчинено таке повідомлення, імперативно не визначена. Відсутність волевиявлення особи на укладення правочину як підстава для визнання його недійсним. За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти. Згідно з частинами першою та другою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України). Статтею 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Згідно з частинами першою-третьою, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Головним елементом правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, тобто основним юридичним фактом, що підлягає встановленню судами, є дійсна спрямованість волі сторін на укладення договору. Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 грудня 2014 року у справі № 206/73/14-ц, яке набрало законної сили 26 березня 2015 року, в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Отроцюк Олена Володимирівна, про визнання недійсним правочину відмовлено. Вказаним рішенням суду встановлено, що [PERSON] тривалий час проживала на території України, користувалася документами, викладеними українською мовою такими, як абонентські книжки по розрахунках за комунальні платежі, муніципальна картка, оформлювала і підписувала деякі документи на українській мові, в тому числі договір купівлі-продажу спірної квартири від 26 грудня 2002 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Семенюк В.В., довіреність [PERSON] , виданої на ім`я [PERSON] щодо розпорядження майном від 15 листопада 2010 року, посвідченої державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Демуш Є.В., які самою [PERSON] за час життя не оспорювалися. Крім того, позивачкою суду не надано доказів, що підтверджують факт обману [PERSON] відповідачами [PERSON] , [PERSON] при оформленні довіреності 19 листопада 2010 року, посвідченої приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Отроцюк О.В., зареєстрована в реєстрі за №4830, яка [PERSON] не оспорювалася. (т.3 а.с.233-240). Частиною четвертою статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Пунктом 2.12 Положення про Єдиний реєстр довіреностей, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 28.12.2006 № 111/5, передбачено, що реєстратор уносить відомості до Єдиного реєстру в день посвідчення довіреності (видачі дубліката довіреності) або день отримання від осіб, зазначених в абзаці 1 пункту 2.2 та в пунктах 2.8-2.9 цього Положення, заяв про внесення відомостей до Єдиного реєстру (додатки 1 та 2), крім випадків, визначених абзацом другим пункту 2.1 цього Положення. Зазначені вимоги приватним нотаріусом Отроцюк О.В. не порушено. Крім того, судом враховується, що саме приватний нотаріус Отроцюк О.В. посвідчував 19 листопада 2010 року і довіреність, і спірний договір від 19 листопада 2010 року, а тому він був достовірно обізнаний про те, що довіритель наділив свого представника повноваженнями на вчинення правочину та про те, що представник діяв у межах наданих йому повноважень. Інших підстав для визнання спірного договору купівлі-продажу від 19 листопада 2010 року позивачем не зазначено. Враховуючи, що померла [PERSON] за життя не зверталась із заявою про припинення дії довіреності та враховуючи наявність волевиявлення щодо відчуження спірного майна, підстави для визнання недійсним спірного договору купівлі-продажу від 19 листопада 2010 року відсутні. Сам факт, враховуючи вказані обставини, що вказана довіреність була зареєстрована в Єдиному реєстрі довіреностей о 19:30 19 листопада 2010 року, в той час як спірний договір купівлі-продажу від 19 листопада 2010 року було зареєстровано о 17-30, не свідчить, що такий договір є недійсним. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Таким чином, у задоволенні позову в частині визнання договору купівлі-продажу від 19 листопада 2010 року недійсним слід відмовити. \~ \~ \~ \~Суд враховує заяви відповідачів [PERSON] та [PERSON] про застосування позовної давності, однак в даному випадку суд не вирішує застосування до позовних вимог строку позовної давності, оскільки позовна давність застосовується до обґрунтованого позову. Так, пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року, судам роз`яснено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Отже, відмовляючи у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності, суд встановлює обґрунтованість чи безпідставність позовних вимог, належним чином мотивує свої висновки. Таким чином, у випадку недоведеності позову суд відмовляє у його задоволенні саме з цих підстав, а не застосовує наслідки пропуску позовної давності. Щодо пред`явлених позовних вимог в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Іванютіним-Сандомирським Л.О. від 28 травня 2021 року, суд зазначає наступне. Для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину (постанова Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2021 року в справі N 761/12692/17 (провадження N 61-37390свп18). Встановивши, що відсутні підстави для визнання недійсним спірного договору купівлі-продажу від 19 листопада 2010 року, суд приходить до висновку, що оспорюваний правочин, за яким відійшло майно відповідача [PERSON] до відповідача [PERSON] , не порушує права та інтереси позивача. Відсутність порушеного права позивача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2023 року в справі N 398/1796/20, провадження N 61-432сво22). Таким чином, позовні вимоги в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Іванютіним-Сандомирським Л.О. від 28 травня 2021 року, також не підлягають задоволенню. З огляду на викладене, у задоволенні пред`явлених позовних вимог слід відмовити у повному обсязі. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати на підставі ст. 141 ЦПК України розподілу між сторонами не підлягають.

Outcome: dismissed