Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів з відповідачки. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 04.02.2011 він з відповідачкою перебував у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають сина - [PERSON] , [INFO] . 06.04.2021 рішенням Подільського районного суду м. Києва шлюб між ними розірвано. З 27.01.2022 на підставі рішення Подільського районного суду м. Києва з позивача стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 20.08.2021 до досягнення дитиною повноліття. Після припинення шлюбних відносин, син проживав з відповідачкою за адресою [ADDRESS] , а в період з травня по серпень (включно) 2022 року, син мешкав з позивачем за адресою: [ADDRESS] . З початку навчального року (вересень 2022 року) по 19.10.2022 син знову проживав з відповідачкою, але з 20.10.2022 та по цей час [PERSON] проживає з позивачем та перебуває на його утриманні. Син самостійно прийняв рішення про те, що хоче проживати з позивачем. Позивач в добровільному порядку сплачував на користь відповідачки аліменти в період проживання з нею сина. В період проживання дитини з ним, він аліменти не сплачував, адже в період з травня по серпень 2022 року [PERSON] не мала витрат на утримання сина. На думку позивача, з огляду на те, що [PERSON] проживав з ним та перебував виключно на його утриманні у травні, червня, липні, серпні 2022 року, а з 20 жовтня 2022 року та до цього часу проживає разом з ним на постійній основі, та повністю перебуває на його утриманні, існують підстави для припинення стягнення аліментів, які стягнуті з нього рішенням Подільського районного суду м. Києва від 27.01.2022. Позивач вважає, що з відповідачки підлягають стягненню аліменти на утримання сина, оскільки син з 20.10.2022 постійно проживає з ним та знаходиться на його утриманні, а відповідачка не бере участі в матеріальному утриманні дитини. Просив суд: 1) припинити стягнення аліментів за травень, червень, липень, серпень 2022 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, які стягнуті рішенням Подільського районного суду міста Києва від 27 січня 2022 року; 2) припинити з 20 жовтня 2022 року стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, які стягнуті рішенням Подільського районного суду міста Києва від 27 січня 2022 року; 3) Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 31.10.2023 відкрито провадження у справі та призначено розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачці запропоновано надати відзив на позовну заяву. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала, не заперечувала проти задоволення позову. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підтвердили, що з жовтня 2022 року неповнолітній [PERSON] мешкає постійно разом з батьком [PERSON] . Хлопчик відвідує школу, яка розташована поруч з будинком, ходить на тренування, гуляє у дворі під наглядом батька. Вислухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини. У судовому засіданні встановлено, підтверджується матеріалами справи та не заперечувалося сторонами по справі, що [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 04.02.2011. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] . Згідно з копією рішення Подільського районного суду міста Києва від 06.04.2021 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. На підставі рішення Подільського районного суду міста Києва від 27.01.2022 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 20.08.2021 до досягнення дитиною повноліття. Згідно з копією довідки ТОВ «Епіцентр К» від 02.10.2023 № 1/10 [PERSON] працював інженер-програмістом в ТОВ «Епіцентр К» по 17.10.2022, з нарахованої заробітної плати утримувались аліменти з січня 2021. З копії витягу з реєстру територіальної громади м. Києва від 19.09.2023 № 99381817 за адресою [ADDRESS] станом на 19.09.2023 зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Вирішуючи позовні вимоги про припинення стягнення аліментів, суд зазначає наступне. У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. З урахуванням предмета цього спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає чи проживала дитина на час вирішення спору судом та ухвалення рішення у справі, зокрема, з одержувачем аліментів чи з їх платником. Згідно з ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Нарахування аліментів за період, коли дитина не проживала зі стягувачем, суперечить цільовому призначенню аліментів, за рахунок яких утримується дитина. Зміна фактичних обставин після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, а саме: встановлення факту проживання дитини з іншим з батьків, а не з тим, на чию користь стягуються аліменти, є тією істотною обставиною, яка в розумінні частини другої статті 197 СК України може бути підставою для звільнення від сплати за аліментами платника аліментів з дня коли дитина почала проживати із позивачем. В судовому засіданні відповідачкою не оспорювався факт дійсної зміни місця проживання дитини, її фактичне проживання з батьком та дата, із якої син сторін почав проживати з позивачем. Таким чином, судом встановлено, що спільна дитина сторін проживає з позивачем, починаючи з 20.10.2022. До суду з даним позовом позивач звернувся 25.10.2023. Настання встановлених вище обставин, а саме: зміна фактичних обставин після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, фактичне проживання дитини з особою, яка зобов`язана сплачувати аліменти на утримання цієї ж дитини на користь особи, з якою дитина на час подання позовної заяви проживає із позивачем, впливає на припинення з 25.10.2023 для позивача сплати періодичних платежів (аліментів) на утримання сина, а також є тією обставиною, із настанням якої у позивача виникло право на отримання від відповідачки аліментів на утримання дитини. З огляду на наведене суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо припинення та звільнення стягнення з нього аліментів на користь відповідачки на утримання сина. За змістом ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Статтею 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Отже, визначальною обставиною для отримання одним з батьків аліментів на утримання дитини є факт проживання дитини із тим з батьків, який претендує на отримання аліментів. Згідно з ч. 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. За змістом ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Згідно із ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За змістом ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно зі ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При розгляді даної справи суд також приймає до уваги, що частиною першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При оцінці аргументів та доводів сторін суд також керується рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України» від 28.10.2010, no.4241/03, в якому вказується, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачки аліментів на користь позивача на утримання дитини. Вирішуючи питання розміру аліментів, суд у відповідності до ч. 1 ст. 182 СК України враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, судом також враховується положення ч. 3 ст. 181 СК України, згідно з якими за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Аналізуючи вищезазначені положення законодавства, а також зважаючи на те, що з матеріалів справи не вбачається наявності у відповідачки інших утриманців чи даних про незадовільний стан здоров`я, який би перешкоджав їй у виконанні батьківських обов`язків щодо її малолітнього сина, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частки з усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення даного позову та до досягнення дитиною повноліття. Ураховуючи визнання позову відповідачкою, а також те, що відповідачка є матір`ю неповнолітньої дитини, яка проживає з позивачем та перебуває на його утриманні з 20 жовтня 2022 року, суд доходить висновку, що позов заявлено обґрунтовано, доводи, викладені позивачем на підтвердження своїх вимог знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, у зв`язку з чим позов [PERSON] до [PERSON] про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів з відповідачки підлягає частковому задоволенню. Суд вважає за необхідне припинити стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] з дня звернення до суду з цим позовом, а саме з 25 жовтня 2023 року, а також стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу), але не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 25.10.2023 і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у цій справі, суд враховує, що позивач звільнений від сплати судового збору, а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь держави судовий збір у сумі 1073 грн. 60 коп. Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: partial