Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-21 00:00:00

до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання нерухомого майна об`єктами права спільної сумісної власності та визнання права власності. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач та [PERSON] проживали однією сім?єю як чоловік і дружина без реєстрації шлюбу з 1993 року по день смерті останнього, до [INFO] . Проживали у будинку, що находиться по [ADDRESS] . Були пов?язані спільним побутом, мали спільний бюджет, піклувалися один про одного. За час спільного проживання та перебування у фактичних шлюбних відносинах позивач разом із [PERSON] здійснили добудову та капітальне поліпшення житлового будинку з надвірними спорудами загальною площею 67,1 кв.м., що розташований по [ADDRESS] . Право власності було оформлено на [PERSON] . Будівництво велося позивачем та її покійним цивільним чоловіком спільною працею та за спільні кошти під час перебування у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу. Позивач разом із чоловіком вели особисте селянське господарство. Працювали вдвох з чоловіком. Свою діяльність здійснювали на земельних ділянках, які належали позивачу та [PERSON] . Згідно даних Дмитрівської сільської ради за [PERSON] обліковується земельна ділянка площею 1/0498 га.\~ Особисте селянське господарство забезпечувало їх сім?ю необхідною сільськогосподарською продукцією, надлишки продукції вони реалізовували і мали з цього дохід. За кошти отримані від здійснення реалізації сільськогосподарської продукції родина позивача та [PERSON] здійснювала добудову та капітальне поліпшення будинку розташованого по [ADDRESS] . За життя [PERSON] \~вони з позивачем не задавалися питанням поділу спільного майна. Адже жили в мирі та злагоді, в їх сім?ї панували відносини взаємоповаги та любові. Проживала [PERSON] з чоловіком у будинку, що їй належав. А будинок по [ADDRESS] будували для дітей. [PERSON] власних дітей не мав, а позивач має сина та доньку. Діти подорослішали, створили власні сім?ї та давно не проживають з батьками. Покійний [PERSON] приймав дітей [PERSON] як своїх. Тому хотіли, щоб в будинку, який вони будували разом в майбутньому проживав хтось із дітей з сім?єю. Після закінчення будівництва будинок пустував, але позивач разом із чоловіком часто навідували на подвір?я. Адже коло будинку була досить велика земельна ділянка, яку сім?я використовувала для ведення особистого селянського господарства. 26 січня 2009 року Дмитрівська сільська рада ухвалила декілька рішень про безоплатну передачу земельних ділянок у приватну власність [PERSON] : державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №279505 виданий 24.11.2009 на земельну ділянку площею 0,2098 га з кадастровим номером 7121583501:02:006:0022, цільове призначення: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, місце розташування: [ADDRESS] ; державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №279506, виданий 24.11.2009 на земельну ділянку площею 0,0638 га з кадастровим номером 7121583501:02:006:0023, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, місце розташування: [ADDRESS] ; державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №2279507, виданий 24.11.2009 на земельну ділянку площею 0,3014 га з кадастровим номером 7121583501:02:006:0024, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, місце розташування: [ADDRESS] ; державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №2279508, виданий 24.11.2009 на земельну ділянку площею 0,0638 га з кадастровим номером 7121583501:02:006:0025, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, місце розташування: [ADDRESS] . В кожному із чотирьох державних актів зазначено, що право власності на земельні ділянки зареєстровано 11.10.2011. Покійний чоловік [PERSON] набув право власності на зазначені земельні ділянки після державної реєстрації прав у жовтні 2011 року. В той період норми сімейного законодавства відносили приватизовані об?єкти нерухомості до спільного майна чоловіка та дружини. Оскільки покійний чоловік [PERSON] набув право власності на земельні ділянки 11.10.2011, то зазначені чотири земельні ділянки є спільною власністю позивача та [PERSON] . Останні п?ять років чоловік [PERSON] часто хворів, позивач завжди була поруч, у всьому допомагала, шукала лікарів, які б могли допомогти. Із рідних покійного ніхто і не згадував про нього. Всі питання з організації та оплати лікування вирішувала позивач. Коли [PERSON] не стало вона поховала його. Потім звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. За її заявою приватний нотаріус Гавриленко І.І. завів спадкову справу. Влітку 2021 року позивач звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя. Надала нотаріусу рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 11.05.2021, яким встановлено факт проживання позивача та [PERSON] однією сім?єю як чоловіка і дружини без реєстрації шлюбу з 1993 року по день смерті останнього - [INFO] . Нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтв з підстав, що вона не перебувала у зареєстрованому шлюбі із спадкодавцем та згідно поданих документів є спадкоємцем четвертої черги. Позивач позбавлена можливості реалізувати та захисти свої права іншим чином, ніж звернення до суду з даним позовом. На підставі викладеного вище, позивач просить суд визнати житловий будинок з надвірними спорудами по [ADDRESS] об?єктом права спільної сумісної власності [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] та визнати за позивачем право власності на частину житлового будинку з надвірними спорудами. Визнати земельні ділянки площею 0,2098 га з кадастровим номером 7121583501:02:006:0022, площею 0,0638 га з кадастровим номером 7121583501:02:006:0023, площею 0,3014 га з кадастровим номером 7121583501:02:006:0024, площею 0,0638 га з кадастровим номером 7121583501:02:006:0025, розташованих по [ADDRESS] об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] та визнати за позивачем право власності на частини вказаних земельних ділянок. Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Ухвалою судді від 02.09.2021 відкрито провадження у справі за даним позовом за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 23.06.2022 клопотання представника позивача адвоката Бруса С.М. та клопотання представника відповідача адвоката Зеленого Ю.В. задоволено. Приєднано до матеріалів справи: копію технічного паспорту на будинковолодіння по [ADDRESS] ; фототаблицю з 11 фотографій; копію посвідки про народження [PERSON] ; копію свідоцтва про смерть [PERSON] ; копію довідки БТІ №1028 від 17.08.2021; копію свідоцтва про народження [PERSON] . Викликано у судове засідання в якості свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 21.07.2022 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду у порядку загального позовного провадження. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Додатково пояснила, що вона разом із спадкодавцем [PERSON] з 1993 року проживали разом та вели спільне господарство, робили ремонти, сплачували комунальні послуги. Відповідач не родичався зі своїм дядьком. Спірне будинковолодіння знаходиться по [ADDRESS] .. За цією ж адресою знаходиться ще один будинок, у якому проживали батьки [PERSON] .. Спірний будинок будували батьки [PERSON] разом з останнім. Будинок побудований до їхнього шлюбу, але ремонти і догляд за будинком здійснювала вона разом з [PERSON] .. Представник позивача адвокат Брус С.М. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Додатково просив врахувати письмові пояснення від 14.11.2022, які приєднані до матеріалів справи, та пояснив, що [PERSON] подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] за правом представлення, оскільки його покійна мати є рідною сестрою спадкодавця. У постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20.07.2021 нотаріус роз?яснила, що [PERSON] , згідно поданої ним заяви, с спадкоємцем другої черги за правом представлення. Відповідно до ст.71 Закону України «Про нотаріат» у разі смерті одного з подружжя (колишнього з подружжя) свідоцтво про право власності на частку в їхньому спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя (колишнього з подружжя) з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. Оскільки питання поділу/виділення частки майна із спільного майна осіб, які проживали однією сім?єю без реєстрації шлюбу, вирішується під час здійснення спадкоємцями своїх спадкових справ, відповідачем у справі залучено іншого спадкоємця, який прийняв спадщину. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову. Пояснив, що до 1987 року проживав разом з дідом і бабою по [ADDRESS] .. Разом з ними проживав його рідний дядько [PERSON] , який займався вихованням відповідача. Дядько до останнього дня працював. Відповідач у 1980 роках допомагав будувати у вказаному вище дворищі гараж і сарай. Представник відповідача адвокат Зелений Ю.В. у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову. Пояснив, що спірний будинок по [ADDRESS] належав батьку [PERSON] і всі споруди відповідно до технічного паспорта побудовані у 1976-1977 роках. Вважає, що на спірні земельні ділянки право власності виникло 26.01.2009 на підставі рішення Дмитрівської сільської ради від 26.01.2009, а тому будинковолодіння і земельні ділянки не можуть бути об`єктом права спільної сумісної власності. Крім того додав, що попередній шлюб між позивачем та [PERSON] розірваний приблизно у 1999 році. Від виклику та допиту свідків [PERSON] , [PERSON] відмовився. Свідок [PERSON] у судовому засіданні надала пояснення про те, що вона з позивачем проживають в одному селі та є сусідами. Позивач та [PERSON] проживали разом 27 років та вели спільне господарство. Спірний будинок по [ADDRESS] належав батькам [PERSON] .. Позивач разом з [PERSON] доглядали за будинком, ремонтували його, проводили газ та планували, що в ньому буде проживати син позивача. [PERSON] раптово помер. Похорони організовувала позивач. Відповідача вона не бачила у спірному домогосподарстві. Свідок [PERSON] у судовому засіданні надав пояснення про те, що він з покійним [PERSON] разом працювали. Він був на подвір`ї батьків [PERSON] .. Новий будинок на вказаному подвір`ї побудований у 1976-1977 роках. При будівництві будинку свідок разом із своєю дружиною допомагали. Пізніше добудували літню кухню і сарай. [PERSON] ходив до баби і діда постійно. [PERSON] та відповідач спілкувалися як родичі. Свідок [PERSON] у судовому засіданні надала пояснення про те, що вона дружила з матір`ю відповідача з 1975 року. Батьки [PERSON] будували спірний будинок. У яких відносинах був відповідач із покійним [PERSON] вона не знає. Свідок [PERSON] у судовому засіданні надав пояснення про те, що з 1990 року позивач і [PERSON] проживали як чоловік і дружина до смерті останнього. Проживали у будинку позивача. По [ADDRESS] є два будинки: старий і новий. У новому будинку позивач із покійним проводили ремонтні роботи, але які саме ремонтні роботи він не знає. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, суд зазначає про таке. З матеріалів справи судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 03.11.2020. Відповідно до посвідки про народження № [NUMBER] [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] народився [INFO] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом Новодмитрівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, від 21.09.2021 № 306 згідно записів погосподарської книги № 2 за 1974-1976 роки за [PERSON] , 1909 року народження, рахується домоволодіння в с. Дмитрівка Золотоніського р-ну Черкаської обл.. В будинку також зареєстровані: дружина - [PERSON] , 1919 року народження; син [PERSON] , 1953 року народження. За [PERSON] рахуються: жилий будинок (1933 року побудови), кухня (1970 року побудови), дровник (1968 року побудови), погріб (1959 року побудови), колодязь (1965 року побудови), жилий будинок (1975 року побудови), веранда (1975 року побудови), сарай (1953 року побудови), саж; земельна ділянка загальною площею 0,64 га. [PERSON] , разом із своєю дружиною та сином були зареєстровані у вказаному домоволодінні до дня своєї смерті. За [PERSON] не рахується ніяких інших будівель та споруд. [PERSON] за життя на праві власності належало майно: будинок по [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності серії [NUMBER] від 20.03.2008; земельні ділянки площею 0,2098 га з кадастровим номером 7121583501:02:006:0022, площею 0,0638 га з кадастровим номером 7121583501:02:006:0023, площею 0,3014 га з кадастровим номером 7121583501:02:006:0024, площею 0,0638 га з кадастровим номером 7121583501:02:006:0025, розташованих по [ADDRESS] , що підтверджується державними актами на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 279505, серії ЯИ № 279506, серії ЯИ № 279507, серії ЯИ № 279508, від 11.10.2011. Згідно технічного паспорта, виданого комунальним підприємством «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] (інвентаризаційна справа №364; паспорт виготовлено 20.09.2021 станом на 12.08.2008), житловий будинок літ. А-1, сарай літня кухня літ.Б, гараж літ. В, сарай літ. споруджені у 1976-1977 роках. Відповідно до рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 11.05.2021 у справі № 695/2982/20 заяву [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу задоволено повністю. Встановлено, що [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , та [PERSON] , що помер [INFO] , проживали однією сім`єю як чоловік і дружина без реєстрації шлюбу з 1993 року по день смерті [PERSON] по [INFO] . Згідно постанови приватного нотаріуса Золотоніського районного нотаріального округу Черкаської області Гавриленко І.І. від 20.07.2021 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтв про право власності на частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться по [ADDRESS] ; частину земельної ділянки площею 0,2098 га з кадастровим номером 7121583501:02:006:0022, частину земельної ділянки площею 0,0638 га з кадастровим номером 7121583501:02:006:0023, частину земельної ділянки площею 0,3014 га з кадастровим номером 7121583501:02:006:0024, частину земельної ділянки площею 0,0638 га з кадастровим номером 7121583501:02:006:0025, розташованих по [ADDRESS] після померлого [INFO] [PERSON] . Відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтв про право власності на спадщину за законом на частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться по [ADDRESS] ; частину земельної ділянки площею 0,2098 га з кадастровим номером 7121583501:02:006:0022, частину земельної ділянки площею 0,0638 га з кадастровим номером 7121583501:02:006:0023, частину земельної ділянки площею 0,3014 га з кадастровим номером 7121583501:02:006:0024, частину земельної ділянки площею 0,0638 га з кадастровим номером 7121583501:02:006:0025, розташованих по [ADDRESS] після померлого [INFO] [PERSON] . Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії мотивована тим, що заявник [PERSON] претендує на спадщину як спадкоємець четвертої черги за законом відповідно до ст. 1264 ЦК України (рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 11.05.2021 у справі № 695/2982/20 встановлено факт їх проживання однією сім`єю як чоловіка і дружини без реєстрації шлюбу з 1993 року і по день смерті [PERSON] ).. У спадковій справі є заява про прийняття спадщини від племінника померлого: [PERSON] , який є спадкоємцем за законом другої черги за правом представлення відповідно до ст.ст. 1262, 1266 ЦК України (його мати та сестра померлого [PERSON] померла [INFO] , тобто до смерті брата). Відповідно до ч. 1 ст. 71 Закону України «Про нотаріат» у разі смерті одного з подружжя (колишнього подружжя) свідоцтво про право власності на частку в їхньому спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя (колишнього подружжя) з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. [PERSON] не є дружиною (колишньою дружиною) померлого [PERSON] , а тому свідоцтва на половину спільного майна видати неможливо. Щодо проживання без реєстрації шлюбу позивача із спадкодавцем з 1993 року по день смерті [PERSON] 02.11.2020, суд зазначає наступне. Інститут фактичних шлюбних відносин введений у національне законодавство\~Сімейним Кодексом України\~і закріплений, зокрема, у\~ст. 74 СК України. Пунктом 1 розділу\~VII\~Прикінцевих положень СК України\~визначено, що цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності\~ЦК України, тобто з 01.01.2004. Положення Кодексу законів про шлюб та сім`ю України (надалі -КпШС України) не містили норми про спільне проживання жінки та чоловіка однією сім`єю, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. Зазначене положення передбачене\~ст. 74 СК України, який набрав чинності з 01.01.2004. Таким чином, норми\~ст.74 СК України\~розповсюджуються на правовідносини, які виникли чи існували з січня 2004 року. Тому встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період до 01.01. 2004 законом не передбачено, отже не тягне юридичних наслідків. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 24.01.2020 по справі № 546/912/16-ц. Таким чином, факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу набув юридичного значення після набрання чинності\~ЦК України\~- з 01.01.2004. КпШС УРСР, який діяв до 01.01.2004, не передбачав юридичних наслідків для чоловіка та жінки, які проживали разом без реєстрації шлюбу. Щодо позовної вимоги про визнання житлового будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS] об`єктом права спільної сумісної власності та визнання права власності на 1/2 частку будинковолодіння, суд зазначає. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1\~ст. 316 ЦК України). Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена в його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.ч. 1, 2\~ст. 321 ЦК України). Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 3\~ст. 368 ЦК України). Відповідно до ст.\~22\~КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу,\~є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Згідно зі ст.\~24\~КпШС України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном. Аналогічна норма закріплена у ст. 57 СК України. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми ЦК України та СК України застосовуються до цивільних і сімейних відносин, які виникли після набуття ними чинності, тобто не раніше 01.01.2004. У даній справі потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності на спірне майно. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР. При вирішенні цього спору слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності на момент закінчення будівництва будинку. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Індивідуальні житлові будинки, збудовані у період до 05.08.1992, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію, у тому числі по окремо визначеній «спрощеній» процедурі. Єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатами його технічної інвентаризації. Як встановлено з матеріалів справи, технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] виготовлено КП «ЧООБТІ» 20.09.2021 станом на 12.08.2008. Житловий будинок літ. А-1, сарай літня кухня літ.Б, гараж літ. В, сарай літ. споруджені у 1976-1977 роках. Загальна площа приміщень будинку літ.А-1 67,1 кв.м.; житлова (основна) 34,0 кв.м. Відповідно до свідоцтва про право власності від 20.03.2008, виданого Виконавчим комітетом Дмитрівської сільської ради власником будинку по [ADDRESS] є [PERSON] . Згідно інформації про зареєстроване право власності від 22.11.2023 № 1511, наданої Золотоніським відділком КП «ЧООБТІ», станом на 01.01.2013 право власності на домоволодіння [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Дмитрівської сільської ради 20.03.2008 серії [NUMBER] . Інформацією щодо показників технічної характеристики об`єкту нерухомого майна від 22.11.2023 № 1511о встановлено, що при проведенні технічної інвентаризації житлового будинку садибного типу по [ADDRESS] станом на 12.08.2008 загальний розмір площі житлового будинку літ. А-1 67,1 кв.м., розмір житлової площі 34,0 кв.м.. Сторонами не заперечується факт, шо спірний будинок був побудований батьками [PERSON] у 1976-1977 роках. Встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період до 01.01.2004 законом не передбачено. Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 30 червня 2022 року у справі № 682/415/20. Звертаючись до суду із вимогою про визнання будинковолодіння по [ADDRESS] спільним подружнім майном, а також визнання права власності на 1/2 спірного будинку, позивач [PERSON] , як на підставу вимог, покликалася на\~ст. 74 СК України, а саме набуття майна жінкою та чоловіком, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, при цьому у позовній заяві позивач, звертає увагу, що за час спільного проживання з [PERSON] здійснювали добудови та капітальні поліпшення спірного будинок разом. У письмових доказах, які долучені до матеріалів справи є довідки Новодмитрівської сільської ради від 21.07.2021та від 13.08.2021, у яких зазначено, що [PERSON] спільно із своїм чоловіком [PERSON] добудовували і здійснювали капітальне поліпшення вказаного вище будинку. Так, у ст.\~62\~СК України передбачено втручання у право особистої приватної власності. У цій статті вказано, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Однак при цьому обмежуються саме право особистої власності одного з подружжя, а відтак зменшується обсяг правомочностей колишнього одноособового власника. Зі змісту ст.\~62\~СК України вбачається, що втручання у право власності може бути обґрунтованим та дотримано балансу інтересів подружжя, у разі наявності у сукупності двох факторів: 1) істотність збільшення вартості майна; 2) таке збільшення вартості пов`язане зі спільними трудовими чи грошовими затратами або затратами другого з подружжя, який не є власником. Як трудові затрати необхідно розуміти особисту чи спільну трудову діяльність подружжя. Така діяльність може бути направлена на ремонт майна, його добудову чи перебудову, тобто дії, що потягли істотне збільшення вартості такого майна. Грошові затрати передбачають внесення особистих чи спільних коштів на покращення чи збільшення майна. Наявність істотного збільшення вартості є оціночним поняттям, тому у конкретній справі рішення про задоволення чи відмову у задоволенні позову приймається судом з урахуванням усіх його обставин. Істотність має визначальне значення, так як необхідно враховувати не лише збільшення остаточної вартості в порівнянні з первинною оцінкою об`єкта, однак співвідносити і у співмірності з одиницями тенденцій загального удорожчання конкретного майна, інфляційними процесами, якісні зміни характеристик самого об`єкта та ту обставину, що первинна оцінка чи сам об`єкт стають малозначними в остаточній вартості об`єкта власності чи у остаточному об`єкті. Істотність збільшення вартості майна підлягає з`ясуванню шляхом порівняння вартості майна до та після поліпшень внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя. Тобто істотність збільшення вартості має відбутися така, що первинний об`єкт нерухомості, який належав одному з подружжя на праві приватної вартості, розчиняється, нівелюється, втрачається чи стає настільки несуттєвим, малозначним у порівнянні із тим об`єктом нерухомого майна, який з`явився під час шлюбу у результаті спільних трудових чи грошових затрат подружжя чи іншого з подружжя, який не є власником. За загальною практикою мають враховуватися капітальний ремонт чи переобладнання житла, тобто значне перетворення об`єкта нерухомості. Крім цього, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно зі ст.. 17\~Закону України «Про власність»\~(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі. Розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст. 16\~Закону України «Про власність»,\~ст. 22 КпШС України), який був чинним до 01.01.2004), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (ст.. 17 Закону України «Про власність»), тощо. Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку з цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, необхідно встановити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці. Сам факт перебування у незареєстрованих шлюбних відносинах без установлення обставин ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною із сторін. Згідно з частиною першою\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Позивачем не надано належних і допустимих доказів про участь у ремонтах, добудовах та капітальному поліпшенню вказаного будинковолодіння, оскільки самі по собі покази свідків [PERSON] , [PERSON] , довідки Новодмитрівської сільської ради від 21.07.2021 № 254 та від 13.08.2021 № 277, факти спільного проживання без реєстрації шлюбу без визначення ступеня участі працею й особистими коштами в капітальному поліпшенню будинковолодіння не можуть бути підставою для визнання права власності на половину спірного майна. Клопотання про проведення судової будівельно-технічної (товарознавчої) експертиз щодо наявності капітальних поліпшень будинковолодіння та їх вартості стороною позивача не заявлялось. Враховуючи викладене, факт проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можливо встановити лише з 01.01.2004, проте спірне майно було споруджено у 1976-1977 роках, в той час коли сторони однією сім`єю не проживали, а сам по собі факт введення в експлуатацію та реєстрації права власності на спірне майно у 2008 році не свідчить про набуття його під час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Оскільки позивач не довела належними та допустимими доказами, що спірне майно набуте під час її спільного проживання з\~ [PERSON] , а також обставин придбання спірного майна внаслідок спільної праці (обставин ведення спільного господарства, побуту та бюджету), суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в частині визнання житлового будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS] об`єктом права спільної сумісної власності та визнання права власності на 1/2 частку будинковолодіння. Щодо позовної вимоги про визнання земельних ділянок, розташованих по [ADDRESS] спільною сумісною власністю та визнання права власності на 1/2 частину цих земельних ділянок, суд зазначає. Як убачається з матеріалів справи, [PERSON] 11.10.2011 на підставі рішення Дмитрівської сільської ради № 19 від 26.01.2009, 11.10.2011 видано державні акти на право власності на земельні ділянки площею 0,2098 га з кадастровим номером 7121583501:02:006:0022, площею 0,0638 га з кадастровим номером 7121583501:02:006:0023, площею 0,3014 га з кадастровим номером 7121583501:02:006:0024, площею 0,0638 га з кадастровим номером 7121583501:02:006:0025, розташованих по [ADDRESS] . Як визначено п. 5 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених\~Земельним кодексом України. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться в\~п. 18-2 постанови «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року № 7,\~\~окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя. Оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Відповідно до Закону України «Про внесення зміни до статті 61 СК України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя» від 11.01.2011 статтю 61 СК України доповнено частиною п`ятою такого змісту: об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації. Вказана норма набула чинності з 08.02.2011, однак була виключена на підставі Закону України «Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка» № 4766 від 17.05.2012, який набрав чинності 13.06.2012. Натомість статтю 57 СК України доповнено пунктом 5 частини першої, згідно з яким особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації. Із урахуванням вказаних змін до СК України правовий режим приватизованої земельної ділянки змінювався. При цьому тільки в період часу з 08.02.2011 до 12.06.2012 включно земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, в тому числі приватизації, визнавалась спільною сумісною власністю подружжя; до 08.02.2011 та після 12.06.2012 така земельна ділянка належала до особистої приватної власності чоловіка або дружини, яка використала своє право на безоплатне отримання частини земельного фонду. З огляду на те, що державні акти на право власності на земельні ділянки видані\~ [PERSON] 11.10.2011, суд прийшов до висновку про те, що вказані вище земельні ділянки необхідно визнати об`єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] , які проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу та в порядку поділу такого майна визнати за кожним право власності по 1/2 частині земельних ділянок. Посилання представника відповідача, що право власності на земельні ділянки у спадкодавця виникло з моменту винесення рішень Дмитрівської сільської ради 26.01.2009 суд не бере до уваги, оскільки відповідно до\~ст.ст.\~125,\~126\~ЗК України (в редакції, чинній станом на 26.01.2009)\~право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Суд зазначає, що Європейський суд з прав людини зауважує на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно з ч. 1, 2 ст.141ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування витрат по сплаті судового збору 755,50 грн..

Outcome: partial