Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, який в подальшому уточнила, зазначивши, що 02.12.2019 р. о 9 год. 35 хв. [PERSON] , керуючи тролейбусом №108, здійснюючи рух по проїзній частині вул. Новокузнецькій по маршруту №3 (4-й Южний - вул. Піщана) в напрямку вул. Автозаводської під`їхала на зупинку громадського транспорту «Новокузнецька», де відчинила пасажирські двері тролейбусу для висадки та посадки пасажирів. В цей час на вказаній зупинці громадського транспорту, з метою зайти в салон тролейбусу, до задніх дверей підійшла пішохід [PERSON] , яка взявшись рукою за ручки на задніх пасажирських дверях намагалась зайти до салону тролейбусу. В цей момент водій [PERSON] перед початком руху не переконалась, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, закрила пасажирські двері, які, в свою чергу затиснули сумку та руку [PERSON] та відновила рух прямо, в результаті чого позивачка тримаючись за сумку впала на проїзну частину. В результаті дорожньо-транспортної пригоди позивачка отримала тілесні ушкодження, а саме закритий перелом лівої плечової кістки. Вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18.06.2021 р. у справі № 333/1172/20, водій [PERSON] була визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1\~ст. 286 КК України. Позивачка зазначає, що у зв`язку з вчиненням щодо неї кримінального правопорушення, їй було завдано матеріальної та моральної шкоди. Позивачка зазначає, що оскільки між ТДВ «СК «Мотор-Гарант» та Запорізьким комунальним підприємством міського електротранспорту «Запоріжелектротранс», працівником якого є [PERSON] , було укладено договір добровільного страхування цивільної відповідальності власника наземного транспортного засобу перед третіми особами № 19101622300 від 19.07.2019 р., за положеннями якого саме на страховика покладається відшкодування в тому числі моральної шкоди спричиненої життю та здоров`ю третіх осіб, то такий страховик має нести обов`язок з її відшкодування позивачці в межах ліміту його відповідальності. У зв`язку з зазначеним, позивачка просила суд стягнути з ТДВ «СК «Мотор-Гарант» на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 50\~000 гривень, а з ЗКПМЕ «Запоріжелектротранс» суму, що знаходитиметься за межами ліміту відповідальності страховика або яка не буде стягнута з нього виходячи з суми 50\~000 гривень. Від відповідача Запорізького комунального підприємства міського електротранспорту «Запоріжелектротранс» надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив суд у задоволенні позову відмовити повністю. Від відповідача ТДВ «СК «Мотор-Гарант» надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив суд у задоволенні позову відмовити повністю. У судовому засіданні, представник позивача [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Представник відповідача Запорізького комунального підприємства міського електротранспорту «Запоріжелектротранс» у судовому засіданні проти позову заперечував просив суд у ньому відмовити повністю. В судове засідання представник ТДВ «СК «Мотор-Гарант» не з`явився, однак надав суду письмові пояснення. Заслухавши представника позивача, представника відповідача перевіривши доводи, викладені в позові, відзиві, а також дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 02.12.2019 року, на зупинці громадського транспорту «Новокузнецька» в м. Запоріжжі трапилася дорожньо-транспортна пригода за участю водія тролейбусу № 108 [PERSON] та пішохода [PERSON] , яка полягає в тому, що водій тролейбусу перед початком\~руху не\~переконалась,\~що це\~буде безпечним\~і не\~створить перешкод\~або небезпеки\~іншим учасникам\~дорожнього руху,\~закрила пасажирські\~двері,\~які,\~в свою\~чергу затиснули\~сумку та\~руку [PERSON] \~та відновила\~рух прямо,\~в результаті\~чого [PERSON] \~тримаючись за\~сумку впала\~на проїзну\~частину.В результаті дорожньо-транспортної пригоди, згідно висновку судової\~медичної експертизи\~№ 1113, пішохід [PERSON] отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому лівої плечової кістки, яке кваліфікується як тілесне ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я. Згідно вироку Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18.06.2021 р. у справі № 333/1172/20, водія [PERSON] було визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1\~ст. 286 КК України. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду\~в кримінальному\~провадженні,\~ухвала про\~закриття кримінального\~провадження і\~звільнення особи\~від кримінальної\~відповідальності або\~постанова суду\~у справі\~про адміністративне\~правопорушення,\~які набрали\~законної сили,\~є обов`язковими\~для суду,\~що розглядає\~справу про\~правові наслідки\~дій чи\~бездіяльності особи,\~стосовно якої\~ухвалений вирок,\~ухвала або\~постанова суду,\~лише в\~питанні,\~чи мали\~місце ці\~дії (бездіяльність)\~та чи\~вчинені вони\~цією особою. Таким чином, суд зазначає, що обставини вчинення ДТП, завдання тілесних ушкоджень позивачці та вина водія [PERSON] є встановленою та окремому доведенню не підлягає, у зв`язку з чим зазначені обставини беруться судом до уваги. Матеріалами справи підтверджується, що транспортним засобом - тролейбусом №108, на момент дорожньо-транспортної пригоди, [PERSON] керувала на підставі трудового договору, укладеного з Запорізьким комунальним підприємством міського електротранспорту «Запоріжелектротранс». Положеннями ч. 1 ст. 1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Тобто, за даних правовідносин, відповідальність з приводу відшкодування моральної шкоди позивачці, завданої водієм [PERSON] , покладається на Запорізьке комунальне підприємство міського електротранспорту «Запоріжелектротранс». Проте, як слідує з матеріалів справи, між Запорізьким комунальним підприємством міського електротранспорту «Запоріжелектротранс» та Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Мотор-Гарант» було укладено Договір добровільного страхування цивільної відповідальності власника наземного транспортного засобу перед третіми особами № 19101622300 від 19.07.2019 р. За п. 1.2. вказаного Договору слідує, що цей Договір є угодою між сторонами відповідно до якої Страховик бере на себе зобов`язання при настанні страхового випадку відшкодувати збитки заподіяні транспортними засобами страхувальника майну, життю та здоров`ю третіх осіб внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відповідно до умов Договору та в межах страхової суми, а страхувальник зобов`язується сплачувати страхову премію у визначених Договором розмірі та строки. Страховий випадок це подія, передбачена Договором, яка відбулася, і з настанням якої виникає обов`язок Страховика здійснити виплату страхового відшкодування (п. 3.1 Договору). До страхових випадків відноситься: настання цивільної відповідальності власника ТЗ за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю третіх осіб внаслідок ДТП, в тому числі відшкодування моральної шкоди (п. 3.2.2. Договору). У п.\~4.1.1.\~Договору,\~сторони погодили,\~що страхова сума по кожному ТЗ складає 150\~000,00 грн., при цьому у п. 4.2. регламентовано, що ліміт відповідальності Страховика за кожним ТЗ у відношенні до страхової суми, вказаної у п.4.1.1. Договору складає: за випадками спричинення майнових збитків Третім особам 100\~000,00 грн.; за випадками спричинення збитків життю, здоров`ю та працездатності Третіх осіб 50\~000,00 грн. Згідно п. 5.2. Договору слідує, що він діє протягом 1 року з 00 год. 00 хв. «19» липня 2019 р. до 24 год. 00 хв. 18 липня 2020 р. Таким чином, у момент виникнення дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність власника ТЗ (тролейбуса) Запорізького комунального підприємства міського електротранспорту «Запоріжелектротранс» з вини працівника якого, виникла така ДТП була забезпечена Товариством з додатковою відповідальністю «СК «Мотор-Гарант» у відповідності до Договору добровільного страхування цивільної відповідальності власника наземного транспортного засобу перед третіми особами № 19101622300 від 19.07.2019 р. Беручи зазначене до уваги, суд доходить висновку, що в контексті спірних правовідносин ТДВ «СК «Мотор-Гарант» є належним відповідачем у справі та саме він має нести обов`язок з відшкодування моральної шкоди спричиненої дорожньо-транспортною пригодою позивачці у межах ліміту відповідальності, що встановлена наведеним вище договором. Встановивши обставини цієї справи та перевіривши їх доказами, надавши оцінку належності сторін як учасників справи, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача, спираючись на наступні релевантні джерела права. Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За положеннями п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути , зокрема відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно ст. 23 ЦК України, особа має\~право на\~відшкодування моральної\~шкоди,\~завданої внаслідок\~порушення її\~прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. З положень ст. 1187 ЦК України слідує, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Таким чином, зазначеними положеннями законодавства унормовано, що моральна шкода відшкодовується особою, що її завдала та яка здійснювала діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки. Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом, одним із таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності. Суд зазначає, що у період виникнення спірних правовідносин діяв Закон України від 07\~березня 1996\~року №\~85/96-ВР\~«Про страхування» (далі - Закон № 85/96-ВР). Відповідно до ст. 1 Закону № 85/96-ВР страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до ст. 3 Закону № 85/96-ВР страхувальниками визнаються юридичні особи та дієздатні фізичні особи, які уклали із страховиками договори страхування або є страхувальниками відповідно до законодавства України. Відповідно до\~ст.\~4\~Закону №\~85/96-ВР\~предметом договору\~страхування можуть\~бути майнові\~інтереси,\~що не\~суперечать закону\~і пов`язані,\~зокрема з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі (страхування відповідальності). З приписів ст. 6 Закону № 85/96-ВР вбачається, що добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. Видами добровільного\~страхування можуть\~бути,\~в тому\~числі страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту (включаючи відповідальність перевізника). За приписами ст. 8 Закону № 85/96-ВР страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Як слідує з умов Договору добровільного страхування цивільної відповідальності власника наземного транспортного засобу перед третіми особами № 19101622300 від 19.07.2019 р., укладеного між ТДВ «СК «Мотор-Гарант» як страховиком та ЗКПМЕ «Запоріжелектротранс» як страхувальником, до страхового випадку за цим договором віднесено настання цивільної відповідальності власника ТЗ за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю третіх осіб внаслідок ДТП, в тому числі відшкодування моральної шкоди (п.3.2.2. Договору). При цьому ліміт відповідальності страховика в цій частині становить 50\~000,00 гривень (п. 4.2.2. Договору). Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до\~ст.\~629\~ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Отже, страховик (ТДВ «Страхова компанія «Мотор-Гарант») за Договором добровільного страхування цивільної відповідальності власника наземного транспортного засобу перед третіми особами є належною відповідальною особою за завдану позивачці моральну шкоду спричинену її здоров`ю джерелом підвищеної небезпеки, в межах визначеного таким договором ліміту відповідальності. Згідно ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Зважаючи на те, що станом до теперішнього часу ТДВ «СК «Мотор-Гарант» не здійснило виплату страхового відшкодування у вигляді відшкодування моральної шкоди позивачці, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази здійснення таких виплат, суд вважає такими, що підлягають частковому задоволенню позовні вимоги про стягнення з ТДВ «СК «Мотор-Гарант» моральної шкоди на користь позивачки. Разом з тим, суд зазначає, що заявлений позивачкою розмір моральної шкоди у сумі 50\~000,00 гривень є явно завищеним та не співмірним з характером перенесених нею моральних страждань, незручностей, фізичному болю та їх тривалості. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року в справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) вказано, що: «виходячи з положень статей\~16\~і\~23 ЦК України\~та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~4\~від 31\~березня 1995\~року «Про\~судову практику\~в справах\~про відшкодування\~моральної (немайнової)\~шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Суд зазначає, що при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, N 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). У пункті 9 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~31\~березня 1995\~року №\~4\~«Про судову\~практику в\~справах про\~відшкодування моральної\~(немайнової)\~шкоди» роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. У постанові від 15.12.2020 р. по справі № 752/17832/14-ц Верховний Суд зазначив, що визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Враховуючи викладене, з урахуванням обставин, встановлених під час судового розгляду, суд вважає за можливе частково задовольнити позовні вимоги щодо стягнення з ТДВ «СК «Мотор-Гарант» на користь позивача моральної шкоди в розмірі 30\~000,00 грн., завданої останній внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, оскільки саме такий розмір моральної шкоди на думку суду відповідає ступеню перенесених позивачкою страждань, фізичного болю, внаслідок ушкодження її здоров`я, реабілітації, вимушених змін у її житті, при визначенні якої враховувались вимоги розумності та справедливості. Суд також акцентує увагу на тому, що оскільки ліміт відповідальності страховика ТДВ «СК «Мотор-Гарант» згідно договору добровільного страхування цивільної відповідальності власника наземного транспортного засобу перед третіми особами № 19101622300 від 19.07.2019 р. повністю покриває розмір стягуваної судом суми моральної шкоди, то заявлена позивачкою вимога про стягнення з ЗКПМЕ «Запоріжелектротранс» суми моральної шкоди яка не стягнута зі страховика, виходячи з 50\~000,00 гривень задоволенню не підлягає. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення (справа «Проніна проти України», рішення ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу, суд враховує, що позивачем в позові наведено попередній орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які вона понесла та очікує понести в зв`язку з розглядом справи. Водночас, Договору про надання правової допомоги або будь-якого іншого документу на підтвердження обсягу наданих позивачу послуг, виконаних робіт, їх вартості, позивачем не надано, у зв`язку з чим суд вважає, що підстави для стягнення таких витрат з відповідача відсутні. Розподіл судових витрат в частині судового збору у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, за наслідками розгляду даної справи не здійснюється, оскільки позивачка була\~звільнена від сплати судового збору.

Outcome: partial