Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-11 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до\~ про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном, а саме: привести нерухоме майно - нежитлове приміщення складу площею 464,7 м. кв. за адресою: [ADDRESS] до його попереднього стану, зазначеного в технічному паспорті, шляхом зобов`язання [PERSON] за власний кошт здійснити його перебудову, передати копію ключів від спірних приміщень складу та стягнути з [PERSON] сплачений судовий збір та витрати на проведення судової будівельно-технічної експертизи. Свої позовні вимоги аргументує тим, що 22.09.2003 вона разом із [PERSON] набули у спільну часткову власність нежитлове приміщення складу площею 464,7 м. кв. за адресою: [ADDRESS] . Згідно експлікації площ поверхового плану будівлі за її технічним паспортом, - нежитлове приміщення складу в цілому складається з 4 приміщень: приміщення складу 1, площею 59,7 м.кв., приміщення складу 2, площею 138,1 м.кв., приміщення складу 3, площею 95,7 м.кв. та приміщення складу 4, площею 171,2 м.кв. Під час набуття права власності, як і в подальшому, чіткого порядку використання спільної часткової власності, шляхом закріплення конкретних площ приміщень за кожною із них визначено не було. Разом з тим, [PERSON] чинить їй перешкоди у користуванні спільним майном, які виявляються у тому, що вона здійснила часткову перебудову належного їм на праві спільної часткової власності нежитлового приміщення, зокрема встановила там внутрішні перегородки, замурувала деякі із вікон та вхідних дверей, облаштувала систему опалення, яка не відповідає вимогам пожежної безпеки, змонтувала дверні отвори у несучих конструкціях та встановила власні замки на усіх вхідних дверях. Зазначені дії, на думку позивача, призвели до зміни технічних характеристик складського приміщення, що призвело до його невідповідності технічному паспорту на об`єкт нерухомого майна, а також суттєво впливає на безпеку його використання за призначенням. Звертає увагу суду, що усі вище перелічені дії були вчинені відповідачем без розробленого та затвердженого проекту реконструкції нерухомого майна, без дозволу на початок здійснення будівельних робіт з реконструкції об`єкта нерухомого майна, а також без згоди позивача, як співвласника майна. Крім того у зазначених нежитлових приміщеннях складу відповідачка займається підприємницької діяльності, що також не було узгоджено із нею. Вважає, що вказані дії відповідача порушують її права, як співвласника об`єкта нерухомого майна, за захистом яких вона звертається до суду. [PERSON] подала до суду заперечення на позов, згідно якого заперечує проти задоволення позовної заяви, а також їй незрозуміла суть позовних вимог в частині перебудови, якої вимагає позивачка. Пояснила, що вона володіє і користується лише 1/2 часткою приміщення складу який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що відповідає її частці у спільній частковій власності і жодним чином не завдає шкоди позивачці. Наголосила, що вона бере участь в утриманні приміщення складу у належному стані, з метою збереження його цілісності та схороності, на що витрачає значні кошти, а позивачка всупереч вимогам таких витрат не несе. Вважає, що жодної капітальної перебудови об`єкта вона не здійснювала, а лише провела ремонт, який носить косметичний характер, спрямований на підтримку об`єкту в належному стані, проведені в частині, яка відповідає її частці та якою користується з моменту придбання об`єкту у власність. Вважає, що приведення об`єкта нерухомого майна у попередній стан фактично зробить його непридатним до використання. Крім цього зазначає, що жодних перешкод позивачу у користуванні належною їй частці майна вона не чинила і не чинить. [PERSON] подала до суду зустрічну позовну заяву до [PERSON] , згідно якої просить виділити їй у натурі 1/2 частки в приміщенні за адресою: [ADDRESS] , а саме: приміщення №1 площею 59,7 м. кв., приміщення №2 площею 138, 1 м. кв., частину приміщення №3 площею 34,5 м. кв., зі сторони, що примикає до приміщення №2. Свої позовні вимоги аргументує, тим, що їй належить на праві спільної часткової власності на приміщення загальною площею 464,7 м. кв., який складається із приміщення №1 площею 59,7 м. кв., приміщення №2 площею 138,1 м. кв., приміщення №3 площею 95,7 м. кв. та приміщення №4 площею 171,2 м. кв., інша 1/2 частина даного приміщення на праві спільної часткової власності належить [PERSON] . З часу набуття приміщення у власність, а саме з 2003 року і на протязі майже 12 років, між нею і відповідачкою конфліктів з приводу володіння та користування приміщенням не виникало, вона фактично володіла та користувалася приміщеннями №1 і №2 та частиною приміщення №3, що фактично відповідає розміру її частки у праві спільної часткової власності. Приміщення №2 площею 138,1 м. кв. використовувала для здійснення підприємницької діяльності, як магазин та склад будівельних матеріалів, нею у даному приміщенні проведено частково внутрішній ремонт, а саме: поштукатурено та побілено стіни та стелю, приведено до порядку підлогу, обшила гіпсокартоном та ДСП внутрішні підпірні колони, які проходять до центру приміщення, без порушення їх цілісності, з метою збільшення їх міцності та стійкості. Крім того, провела ремонт частини даху, а саме: замінила старий покрівельний матеріал шифер на новий аналогічний. [PERSON] подала заперечення на зустрічну позовну заяву, згідно якого просила відмовити у задоволенні зустрічної позовної заяви, аргументуючи, це тим, що виділення в натурі частки у спільній частковій власності у даному випадку, згідно із законом не допускається, оскільки буде порушувати принцип спільного володіння та користування об`єкта нерухомого майна, який було фактично змінено [PERSON] . Вважає, що неможливо технічно поділити спірне приміщення, оскільки відсутні документи про відповідність об`єктів, що виділяються, державним будівельним нормам та невирішено порядок користування земельною ділянкою. Представник позивача\~ у судовому засіданні просив первинну позовну заяву задоволити, привести нерухоме майно - нежитлове приміщення складу площею 464,7 м. кв. за адресою: [ADDRESS] до його попереднього стану, [PERSON] разом із [PERSON] набули у спільну часткову власність дане приміщення без чіткого порядку використання спільної часткової власності, [PERSON] здійснила часткову перебудову приміщення, без її згоди, як співвласника майна. На даний час [PERSON] не проведено жодних дій для повернення нежитлового приміщення до попереднього стану, вважає акт огляду нежитлового приміщення від 03.07.2022 року, встановлено, що депутат Глинянської міської ради [PERSON] , на виконання звернення [PERSON] провів обстеження по факту приведення нежитлового приміщення до попереднього стану неналежним та недопустимим доказом. У задоволенні зустрічного позову просить відмовити, оскільки виділення в натурі частки у спільній частковій власності у даному випадку, згідно із законом не допускається, оскільки буде порушувати принцип спільного володіння та користування об`єкта нерухомого майна, який було фактично змінено [PERSON] . Вважає, що неможливо технічно поділити спірне приміщення, оскільки відсутні документи про відповідність об`єктів, що виділяються, державним будівельним нормам та невирішено порядок користування земельною ділянкою. Представник відповідача у судовому засіданні проти первинного позову заперечила, зустрічну позовну заяву просила задоволити, пояснила, що [PERSON] не здійснювала жодного самочинного будівництва, а здійснювала лише покращення приміщення яким вона володіє і користується, зауважує що [PERSON] разом із [PERSON] володіють і користуються спірним приміщенням із 2003 року, а спір виник лише у 2016 році, тобто на протязі 13 років між сторонами вже існувала домовленість про користування нежитловим приміщенням. Вважає акт огляду нежитлового приміщення від 03.07.2022 року, належним і допустимим доказом. Вислухавши пояснення сторін, проаналізувавши обставини та документальні докази по справі, суд вважає, що у первинній позовній заяві слід відмовити, а зустрічну позовну заяву задоволити, мотивуючи це наступним. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав. За змістом ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Статтею 13 ЦПК України\~ визначено, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Схожий за змістом висновок зроблений в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно статті 16 ЦК України захист цивільних прав та інтересів здійснюється у встановленому порядку судом шляхом: визнання цих прав; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусового виконання обов`язку в натурі; зміни правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. У пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17 вказано, що «як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав». Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010р.). Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , встановлено, що [PERSON] та [PERSON] , 15.02.2020 року зареєстрували шлюб, після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] . Судом встановлено, що згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №1532501 від 22.09.2003 року, приміщення складу, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] в частках по 1/2 кожній, на підставі рішення Золочівського районного суду Львівської області від 04.07.2003 №2-810. Згідно інвентаризаційної справи встановлено, що об`єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , складається із складу №1 площею 59,7 м. кв., складу №2 площею 138,1 м. кв., складу №3 площею 95,7 м. кв. та складу №4 площею 171,2 м. кв., загальна площа становить 464,7 м. кв. Відповідно до ч.1 ст. 356 ЦК України спільна часткова власність, це власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні. Згідно з частиною третьою статті 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Частиною першою статті 86 ЗК України передбачено, що земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Висновком судової будівельно - технічної експертизи №4676 від 28.04.2017 року встановлено, що зовнішні розміри будівлі співпадають, планування та внутрішні розміри приміщення під літерою IV співпадають. У приміщенні під літ.1 площею 59,7 м.кв. зміщено перегородку в сторону самого приміщення, по технічному паспорту ширина самого приміщення складає 6,15 м, фактично - 4,73 м., в цьому ж приміщенні відсутні колони, влаштовано розділяючі перегородки, внаслідок чого облаштовано три приміщення, які використовуються як офісні та допоміжні до них, також в переміщеній перегородці влаштовано дверний проріз для входу до самочинно збудованого санітарного вузла (туалету). В приміщенні під літ.ІІ по лінії проходження колон влаштовано перегородку з гіпсокартонних плит із заповненням мінеральною ватою, чим розділено приміщення на торговий зал, в якому зроблено ремонт та допоміжне складське приміщення, в якому ремонт не проведено. В допоміжному приміщенні самочинно влаштовано туалет із шлакоблоків розміром 1.60 х1.50 м., вхід до якого здійснюється з приміщення під літ.І, зовні стіни влаштованого приміщення не обштукатурені, всередині оздоблені штукатуркою, керамічною плиткою та сантехнічними приладами (унітаз, умивальник). В торговому приміщенні влаштовано автономний металевий котел на твердому паливі, який опалює приміщення магазину, зі сторони тильного фасаду віконні прорізи закладено цеглою. В приміщенні під літ.ІІІ розмір стіни по технічному паспорту складає 9,85 м, по факту-11,70 м, тобто в цьому приміщенні зміщено перегородку на 1,85 м в сторону цього ж приміщення, демонтовано колони, влаштовано посилення перекриття металевою балкою та влаштовано оглядову яму висотою 1,50 м для обстеження автотранспорту, закладено віконний проріз цеглою та влаштовано металеві двері для заїзду автотранспорту до оглядової ями. Зі сторони головного фасаду до приміщень під літ. 1 та ІІ влаштовано вхідні металеві блоки на місці віконних прорізів. Актом огляду нежитлового приміщення від 03.07.2022 року, встановлено, що депутат Глинянської міської ради Лемішка В.І., на виконання звернення [PERSON] провів обстеження по факту приведення нежитлового приміщення до попереднього стану, яке розсташоване за адресою: [ADDRESS] , встановив, що 3 віконні пройоми приведені до попереднього стану, а саме демонтовано цеглу, якою пройоми були закладені. Згідно наказу № 127 від 24.05.2001 року Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України - не належать до самочинного будівництва для громадських та виробничих будівель (приміщень): перепланування, пов`язані зі зміною загальної, основної та допоміжної площі за рахунок демонтування та влаштування перегородок\~ (без\~ порушення\~ несучих\~ конструкцій); збільшення або зменшення площі за рахунок демонтування чи влаштування перегородок\~ (без\~ порушення\~ несучих\~ стін,\~ несучих конструкцій,\~ опор,\~ балок), комор, утеплення і оздоблення стін; збільшення або зменшення площі за рахунок демонтування печей, грубок, камінів (без перекривання вентиляційних шахт, димоходів); зведення на земельній ділянці тимчасових господарських будівель та споруд, навісів, альтанок, тамбурів, терас, веранд, наметів, накриття, сходів, естакад, літніх душових, теплиць, свердловин, криниць, люфт-клозетів, вбиралень, вигрібних ям, замощень, парканів, воріт, хвірток, відкритих басейнів та із накриттям полегшеної конструкції, погребів, ганків тощо; зміна призначень невиробничих приміщень; улаштування чи закриття віконних або дверних прорізів у внутрішніх не капітальних стінах. Оцінючи наведене, суд приходить до висновку про необгрунтованість прервинної позовної заяви, оскільки відповідачем здійснено лише покращення нежитлового приміщення, яке не суперечить закону, крім цього відповідачем частково вчинені дії для приведення приміщення до попереднього стану, а саме 3 віконні пройоми приведені до попереднього стану, демонтовано цеглу, якою пройоми були закладені, решту проведених робот були спрямовані на утриманні об`єкту власності в належному стані. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі. Згідно з ч. 1ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Згідно ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. За змістом ч. 3 ст. 364 ЦК України, у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Виходячи з аналізу змісту норм статей 183,358,364 ЦК України можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику частка, якого зменшилась. Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своєї частки в ньому, то здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яке відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Як роз`яснено в П.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян /зі змінами/, у спорах про поділ в натурі учасникам спільної часткової власності, може бути виділено відокремлену частину майна, що є спільною частковою власністю, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Відповідно до П.6 вищенаведеної Постанови при вирішенні справ про виділ в натурі часток, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину. Визначальним для виділу частки або поділу майна, що є спільною частковою власністю в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування даним майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою Висновком судової будівельно - технічної експертизи №4676 від 28.04.2017 року, запропоновано варіант поділу складського приміщення, яке розсташоване за адресою: [ADDRESS] : 1-му співвласнику 1/2 ідеальної частки, зокрема, приміщення під літ. І площею 59,7 м. кв., під літ. ІІ площею 138,1 м. кв., частину приміщення під літ. ІІІ площею 34,55 м. кв. Всього площа цього приміщення складатиме 232,35 м. кв., що відповідатиме його ідеальній частці. 2-му співвласнику 1/2 ідеальної частки, зокрема приміщення під літ. IV площею 171,2 м. кв., частину приміщення під літ. ІІІ площею 61, 15 м. кв. Всього площа цього приміщення складатиме 232,35 м. кв., що відповідатиме його ідеальній частці. Виходячи з наведеного, суд враховує висновок експерта, яким запропоновано варіант поділу, площі приміщень яких є рівними по 232,35 м.кв., що відповідає ідеальній частці кожної із сторін, та вважає за доцільне зустрічний позов задоволити.

Outcome: dismissed