Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-26 00:00:00

27 грудня 2023 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеною позовною заявою, в якій просить суд визнати за ним, як спадкоємцем першої черги спадкоємців за законом право власності на земельну частку (пай) на території Гонорівської сільської ради Піщанського району Вінницької області площею 2,96 га в умовних кадастрових гектарах, вартістю 31944,7 гривень, сертифікат на право на земельну частку (пай) серії PH № 053152, виданий Піщанською районною державною адміністрацією 10.10.2001 року за № 160. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що [INFO] помер його батько [PERSON] , свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане Затишанською селищною радою, Фрунзівського району, Одеської області 14 вересня 2005 року. Після його смерті відкрилась спадщина на майно: земельну частку (пай) на території Гонорівської сільської ради площею 2,96 га в умовних кадастрових гектарах, вартістю 31944,7 гривень, сертифікат на право на земельну частку (пай) серії PH № 053152, виданий Піщанською районною державною адміністрацією 10.10.2001 року за №160. Він являється спадкоємцем першої черги спадкоємців за законом на його майно, інші спадкоємці відсутні. Він звертався до Піщанської державної нотаріальної контори для одержання свідоцтва про право власності на майно батька, але йому відмовлено. Позивач посилається на ст. 328 ЦК України відповідно якої, право власності набуваеться на підставах, що не заборонені законом і вважається набутими правомірно, якщо інше не заборонено законом, та вказує оскільки іншим методом не може юридично оформити за собою право власності на майно свого батька, тому звертається із позовною заявою до Піщанського районного суду. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями її було передано на розгляд судді Нестеруку В.В. Ухвалою суду від 29 грудня 2023 року було прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній цивільній справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження з дня постановлення цієї ухвали, проведення підготовчого засідання призначено на 11 годину 00 хвилин 26 січня 2024 року. Ухвалою суду від 26 січня 2024 року в підготовчому засіданні в цивільній справі за позовом [PERSON] до Студенянської сільської ради Вінницької області про визнання права власності на майно внаслідок спадкування, було оголошено перерву до 11 години 00 хвилин 27 лютого 2024 року, витребувано удержавного нотаріуса Піщанської державної нотаріальної контори Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шигиди І.В. належним чином засвідчену копію спадкової справи заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] в м. Одеса, та Витяг (інформаційну довідку) зі Спадкового реєстру про наявність (відсутність) посвідченого заповіту, спадкового договору, заведеної спадкової справи та виданого свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] в м. Одеса. 08 лютого 2024 року на адресу суду від державного нотаріуса Піщанської державної нотаріальної контори Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шигиди І.В. на виконання вимог ухвали суду надійшло повідомлення за вих.. № 32/01-16 від 07 лютого 2024 року, відповідно до якого за наявними в нотаріальній конторі відомостями спадкова справа до майна померлого [INFO] [PERSON] не відкривалася, відомості щодо заповіту від імені [PERSON] , відсутні, на підтвердження чого надані інформаційні довідки із спадкових реєстрів. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Гордаш Н.М. в підготовче засідання 27 лютого 2024 року не з`явились, проте від представника позивача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без їхньої з позивачем участі та про підтримання позовних вимог. Відповідач Студенянська сільська рада Вінницької області в підготовче засідання 27 січня 2024 року повноважного представника не направив, проте на адресу суду від сільського голови Кирнасівського О. надійшла заява, в якій він просить розгляд справи проводити без участі представника відповідача, позов підтримує в повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. У зв`язку з неявкою в підготовче засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали даної цивільної справи, вивчивши правові норми, що регулюють дані правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ч.1. ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Частиною 3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до абз.3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року N 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як передбачено ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Пунктом 27 Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» передбачено, що, виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін, та, враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Судом встановлено, що [INFO] в м. Одеса помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.5). Відповідно до довідки відділу №6 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області № 571/18-23 від 19 червня 2023 року, за [PERSON] рахується земельна частка (пай) на території Гонорівської сільської ради у САТ «Гонорівське» с. Гонорівка, площею 2,96 га в умовних кадастрових гектарах, вартістю 12800,00 грн, сертифікат серії РН № 053152, виданий згідно розпорядження Піщанської районної державної адміністрації № 160 від 10 жовтня 2001 (а.с.7). З копії сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РН № 053152 виданого 16 жовтня 2001 року головою Піщанської РДА, слідує, що [PERSON] як члену колективного сільськогосподарського підприємства на підставі рішення Піщанської РДА від 10 жовтня 2001 року № 160, належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності САТ «Гонорівське», розміром 2,96 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (а.с.8) З долучених до позовної заяви письмових доказів, а саме копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] слідує, що [PERSON] являється батьком [PERSON] , який народився [INFO] в с. Гонорівка Піщанського району Вінницької області (а.с.6) 22 грудня 2022 року державним нотаріусом Піщанської державної нотаріальної контори Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Шигидою І. В. [PERSON] було відмовлено у відкриття спадкової справи та видачі свідоцтва про право на спадщину, яка відкрилася після смерті його батька [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки [PERSON] із спадкодавцем разом не проживав, заяву про прийняття спадщини в нотаріальну контору у встановлений шестимісячний строк з дня відкриття спадщини не подав, а також через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно (а.с.9). Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо нотаріусом обгрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. За відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Як вбачається з відповіді завідуючої Піщанською державною нотаріальною конторою Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шигиди І.В. від 07 лютого 2024 року № 32/01-16, наданої на запит суду, за наявними в нотаріальній конторі відомостями спадкова справа до майна померлого [INFO] [PERSON] не відкривалась, що підтверджується також інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 75735265 від 07 лютого 2024 року (а.с.38-39) Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 75735278 від 07 лютого 2024 року відомості щодо заповіту, посвідченого від імені [PERSON] відсутні (а.с.40). Відповідно до 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ст.1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. Відповідно до 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. В статті 1233 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно положень ст.. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частиною 3 статті 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. В той же час в ч. 4 ст. 1268 ЦУ України передбачено, що малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Відповідно до положень п. 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Тобто, до предмету доказування за даним позовом налажать і обставини прийняття чи неприйняття спадщини позивачем після смерті свого батька [PERSON] . Під час судового розгляду судом було встановлено, що позивач по справі [PERSON] на день смерті його батька [PERSON] тобто станом на [INFO] досяг десятирічного віку, тобто був малолітньою особою. У постанові від 28.09.2022 по справі № 742/2354/20 Верховний Суд, з посиланням на норми статей 1268-1269 ЦК України дійшов висновку, що порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та від особливостей правового статусу спадкоємця як малолітньої, неповнолітньої, недієздатної особи або ж особи, цивільна дієздатність якої обмежена. В ч. 3 та ч. 4 ст. 1269 УК україни передбачено, що заяву про прийняття спадщини від імені малолітньої, недієздатної особи подають її батьки (усиновлювачі), опікун. Подати заяву про прийняття спадщини без згоди своїх батьків або піклувальника має право особа, яка досягла чотирнадцяти років. Положеннями частин 3 та 4 ст. 1273 ЦК України визначено, що неповнолітня особа віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років може відмовитися від прийняття спадщини за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальника і органу опіки та піклування. Батьки (усиновлювачі), опікун можуть відмовитися від прийняття спадщини, належної малолітній, недієздатній особі, лише з дозволу органу опіки та піклування. Окрім того, для захисту прав дітей як вразливої категорії з числа спадкоємців законодавством в ст. 1241 ЦК України закріплено право на обов`язкову частку у спадщині, за змістом якої малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця - спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Таким чином, факт прийняття спадкоємцем за законом першої черги спадкоємців за законом [PERSON] спадщини, яка відкрилася після смерті його батька [PERSON] знайшов своє підтвердження під час судового розгляду, оскільки судом встановлено, що спадкоємець [PERSON] являється сином [PERSON] , на час його смерті [PERSON] був малолітньою особою, судом не встановлено факту подання від імені [PERSON] його матір`ю чи можливим опікуном зяви про відмову від спадщини, яка відкрилася після смерті батька. У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Однією з таких законних підстав набуття права власності на майно є спадкування. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до пункту 1 Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям", паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Згідно з пунктом 5 цього Указу, видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. Згідно п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно ст. 1 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", право на земельну частку (пай) мають:колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств,сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до пункту 3.5 Листа Вищого спеціалізованого суду України Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 - спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз`яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Абзацами 17 та 18 пункту 3.5. вищевказаного Листа ВССУ передбачено, що у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. За вказаних обставин, враховуючи, що судом встановлено, що позивач [PERSON] являється спадкоємцем першої черги спадкоємців за законом на майно його батька [PERSON] , є таким, що прийняв спадщину після його смерті, оскільки на момент смерті спадкодавця був малолітньою особою, інших спадкоємців, які прийняли спадщину у встановленому законом порядку, в тому числі тих, які мають право на обов`язкову частку в спадщині судом не встановлено, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання за [PERSON] як спадкоємцем першої черги спадкоємців за законом права на земельну частку (пай) в колективному сільськогосподарському підприємстві САТ «Гонорівське», с. Гонорівка Тульчинського району Вінницької області, площею 2,96 га в умовних кадастрових гектарах вартістю 31944,70 грн, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія РН № 053152 виданого Піщанською районною державною адміністрацією 10 жовтня 2001 року № 160 на ім`я [PERSON] , підлягають задоволенню у зв`язку з визнанням заявлених вимог відповідачем, за наявності законних на те підстав, оскільки це не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб. Судові витрати по справі позивач просить залишити за ним та з відповідача не стягувати. На підставі наведеного та

Outcome: approved