Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-13 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача Позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] , в\~якій просить стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за кредитним договором № б/н від 05 вересня 2012 року у розмірі 60\~084, 60 гривень, яка складається з: 48\~362,54 гривень заборгованості за тілом кредиту, 11\~722,06 гривень заборгованості за простроченими відсотками за користування кредитом, а також суму судового збору у розмірі 2684,00 гривні. В обґрунтування пред`явлених позовних вимог позивач зазначив, що відповідач звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг та 05 вересня 2012 року підписав заяву б/н, згідно з якою отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, розмір якого в подальшому збільшився до 50 000,00 гривень. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, становить між ним та банком Договір про надання банківських послуг. У порушення умов вказаного договору відповідач не виконав належним чином свої зобов`язання за договором, у зв`язку з чим станом на 23 лютого\~2023 року за ним утворилася\~заборгованість у розмірі 60\~084,60 гривень, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 48\~362,54 гривень, заборгованості за простроченими відсотками за користування кредитом у розмірі 11\~722,06 гривень. Рух справи Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 12 травня 2023 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 12 липня 2023 року, ухваленим у цивільній справі №643/3762/23, позовну заяву Акціонерного товариства\~Комерційний банк «ПриватБанк»\~до\~ [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено повністю. Стягнуто зі [PERSON] на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 05 вересня 2012 року в розмірі 60\~084,60 гривень. Стягнуто зі [PERSON] на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 2684,00 гривень. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 22 вересня 2023 року заяву відповідача [PERSON] , подану в особі представника адвоката Авілової О.М. про перегляд заочного рішення по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, залишено без руху, заявникові надавався строк 10 днів з дня отримання ухвали суду для виправлення недоліків заяви. Ухвалою Московського\~районного суду\~м.\~Харкова від\~05 жовтня 2023\~року відповідачу [PERSON] було поновлено строк на подання заяви про перегляд заочного рішення, прийнято до розгляду заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 12 липня 2023 року, ухваленого по цивільній справі за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Призначено у справі судове засідання для розгляду заяви про перегляд заочного рішення. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 11 жовтня 2023 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 12 липня 2023 року, ухваленого по цивільній справі за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, задоволено повністю. Заочне рішення Московського районного суду м.Харкова від 12 липня 2023 року по цивільній справі за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, скасовано. Розгляд справи постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Аргументи учасників справи 13\~листопада 2023\~року від\~відповідача [PERSON] ,\~в особі\~представника \~адвоката Авілової\~О.М.\~надійшли заперечення\~на позовну\~заяву Акціонерного\~товариства Комерційний\~банк «ПриватБанк»,\~в яких\~представник відповідача\~посилався,\~що Правила\~надання банківських\~послуг АТ\~КБ «ПриватБанк»,\~згідно з\~якими банк\~самостійно може\~встановлювати та\~змінювати кредитний\~ліміт та\~умови кредитування\~клієнтів відповідачем\~не підписувались.\~Крім того,\~Витяг з\~Тарифів обслуговування\~кредитної картки\~«Універсальна» не\~містить підпису\~позичальника та\~не датований,\~як документ.\~Також Умови\~та Правила\~надання банківських\~послуг АТ\~КБ «ПриватБанк»,\~а також\~Витяг з\~Тарифів обслуговування\~кредитних карт\~«Універсальна» не\~можна вважати\~складовими частинами\~укладеного між\~відповідачем та\~позивачем кредитного\~договору.\~Крім того,\~на думку\~відповідача,\~у заяві\~позичальника [PERSON] \~процентна ставка\~не зазначена.\~Крім того,\~у цій\~заяві,\~підписаній сторонами,\~відсутні умови\~договору про\~встановлення відповідальності\~у вигляді\~неустойки (пені,\~штрафів)\~за порушення\~зобов`язання\~у вигляді\~грошової суми\~та її\~визначеного розміру.\~Банк,\~пред`являючи\~вимоги про\~погашення кредиту,\~просить у\~тому числі,\~крім тіла\~кредиту (сума,\~яку фактично\~мав отримати\~в борг\~позичальник),\~стягнути складові\~його повної\~вартості,\~зокрема заборгованість\~за відсотками\~на поточну\~і прострочену\~заборгованість за\~користування кредитними\~коштами,\~а також\~пеню і\~штрафи за\~несвоєчасну сплату\~кредиту і\~процентів за\~користування кредитними\~коштами.\~Позивач,\~обґрунтовуючи право\~вимоги в\~цій частині,\~в тому\~числі їх\~розмір і\~порядок нарахування,\~крім самого\~розрахунку кредитної\~заборгованості за\~договором №\~б/н\~від 05\~вересня 2012\~року,\~посилався на\~Розрахунок заборгованості,\~копію Заяви\~позичальника,\~витяг з\~«Тарифів Банку»,\~витяг з\~«Умов та\~правил надання\~банківських послуг\~та Правил\~користування платіжною\~карткою»,\~що розміщені\~на сайті\~http://privatbank.ua/terms/pages/70/,\~як на\~невід`ємні\~частини спірного\~договору. При цьому, як про це зазначає представник відповідача, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов зрозумілий відповідачу та він ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, посилався на те, що будь-які роздруківки із сайту позивача належними доказами бути не можуть, оскільки ці докази повністю залежать від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Зазначив, що позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів, підтверджуючих отримання грошових кредитних коштів шляхом перерахування на кредитну картку відповідача. В матеріалах справи, що надані позивачем до суду жодним документом це не підтверджено. Також, на думку відповідача, позовна заява подана з пропуском строку позовної давності. З огляду на викладене, просить суд застосувати строк позовної давності до позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»; відмовити в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк». 01\~грудня 2023\~року від\~представника позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» надійшли письмові пояснення, в яких останній посилався на те, що відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. Підписавши заяву, банк та клієнт приєднуються та зобов`язуються виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах банку Договорі банківського обслуговування в цілому. Тобто, в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві Позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах. Посилався, що Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях Банку та на офіційному сайті Банку. Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідача баланс станом на дату укладення договору, всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після проведеної операції. Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012 №578/5. Із виписки вбачається, що відповідач знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами. Щодо строків позовної давності, представник позивача зазначив, що відповідно до даного договору відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обов`язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту. Кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки. Відповідно до правил користування карткою, строк дії картки вказано на лицевій стороні картки. Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця, строк дії випущеної картки - до 02.2026. Позивач звернувся до суду 08.05.2023 до спливу строку позовної давності. Враховуючи викладене, просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Участь у справі сторін та інших учасників справи Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача, у поданій заяві позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце слухання справи були повідомлені своєчасно і належним чином, від представника відповідача адвоката Авілової О.М. на електронну адресу суду надійшла заява, в якій вона просить суд застосувати строк позовної давності до позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк», відмовити в задоволенні позову в повному обсязі у зв`язку з нікчемністю позовних вимог, взяти до уваги, що [PERSON] є інвалідом другої групи. У запереченнях на позовну заяву представник відповідача просила суд розглядати справу за відсутності відповідача та його представника. За правилами ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасникам справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Суд, ураховуючи надходження від представника позивача та представника відповідача клопотання про розгляд справи за їх відсутності, вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи учасників справи. Ураховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин 05\~вересня 2012\~року [PERSON] \~звернувся до\~ПАТ КБ\~«ПриватБанк» з Анкетою-заявою про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, відповідно до змісту якої відповідач погоджується з тим, що вказана заява, разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають договір про надання банківських послуг. Відповідач ознайомився та згоден з Умовами і Правилами надання банківських послуг а також Тарифами банку, які були надані йому на ознайомлення у письмовому вигляді (а.с. 34). На підставі вказаної вище заяви позивачем було видано відповідачу кредитну картку із встановленим кредитним лімітом, розмір якого в подальшому збільшився до 50 000,00 гривень, а в подальшому зменшився до 0,00 гривень, зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, яка неодноразово перевипускалася, востаннє 21.01.2022 зі строком дії до лютого 2026 року (а.с. 32-33). Згідно з наданим позивачем розрахунку, заборгованість відповідача станом на 23.02.2023 року становить 60084,60 гривень, з яких 48362,54 гривень - заборгованість за тілом кредиту та 11722,06 гривень - заборгованість за простроченими відсотками (а.с. 6-31). Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду За правилами ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Як це унормовано положеннями ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Правилами ч. 1 ст. 638 ЦК України закріплено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За правилами ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Дослідивши зміст укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку про його змішану правову природу, а саме, про те, що договір містить елементи договору банківського рахунку та кредитного договору. Як це унормовано ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір є консенсуальним, тобто вважається укладеним з моменту досягнення сторонами згоди щодо усіх істотних умов договору. Положеннями ст. 1055 ЦК України закріплено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з не додержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За правилами ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, як це унормовано положеннями ст. 1046 ЦК України. За правилами ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За приписом ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, суд вважає безпідставними посилання позивача на Умови та Правила надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк» та Тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна», позаяк вони не підписані відповідачем. Умови та Правила надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в Анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, то вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Відтак, з огляду на положення ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується лише до тих умов, з якими він ознайомлений. В Анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 05.09.2012 не зазначена процентна ставка за користування наданими відповідачу коштами, строк на який вони видаються, а також інші складові кредиту. Між тим, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяги з Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк» розумів відповідач та ознайомлювався і погоджувався з ними, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Водночас, суд зважає на те, що роздруківка з сайту позивача не може вважатися належним доказом, позаяк цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони - банку, яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19. Крім того, позивачем до позовної заяви додано підписаний відповідачем 21 січня 2022 року Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», в якому зазначено різні види кредитних карт, зокрема «Універсальна» та «Універсальна Gold» з різними відсотковими ставками (а.с. 35-38). За правилами ч. 2 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію») із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання супровідних послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію»). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник договору про споживчий кредит, укладеного у вигляді електронного документа та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця. Тлумачення вказаних норм свідчить, що: під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Аналогічні висновки викладені у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, від 23 травня 2022 року, прийнятій по справі №393/126/20, провадження № 61-14545сво20. Наданий банком Паспорт споживчого кредиту містить зауваження, що інформація, зазначена в паспорті, зберігає чинність та є актуальною до 05 лютого 2022 року. Більш того, зі змісту розділу 7 цього паспорту слідує, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо. У розділі 4 вказаного Паспорту зазначено, що реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит. Відтак, зазначений Паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту та передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача. З огляду на те, що матеріали справи не містять відомостей про те, які саме із зазначених у Паспорті умов були прийняті позичальником, дана інформація не може бути взята судом до уваги як доказ підтвердження конкретних умов кредитування. Беручи до уваги наведене вище, суд доходить висновку, що з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню виключно доведена останнім заборгованість за тілом кредиту, якщо така заборгованість має місце. Як убачається з матеріалів справи та виписки, відповідач у відділенні банку отримав кредитні картки «Миттєва» № [NUMBER] , «Універсальна «Gold» № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , «Зарплатна карта для виплат» № [NUMBER] , регулярно користувався ними, проводив ними розрахунки, знімав кошти та поповнював картки. Жодних заяв до Банку про непогодження зі зміною кредитного ліміту ним не подавалося (а.с. 33, 80-142). Між тим, беручи до уваги, що позивачем не надано доказів на підтвердження погодження сторонами розміру процентів за користування кредитом, то внесені відповідачем кошти повинні бути зараховані на погашення заборгованості по тілу кредиту. Водночас, з аналізу розрахунку заборгованості та виписки по рахунку відповідача, які надані позивачем, вбачається, що банк самостійно збільшував розмір основної заборгованості, а саме, списував з рахунку відповідача необумовлені умовами договору відсотки за використання кредитного ліміту та відносив їх на заборгованість за тілом кредиту. Застосування такого алгоритму розрахунку суми боргу призвело до штучного збільшення обліковуваної суми (тіла) кредиту. Саме в такий спосіб позивач (з урахуванням сум, які вносилися відповідачем на погашення заборгованості) визначив заборгованість за тілом кредиту в розмірі 48362,54 гривень. Однак, позивачем не надано суду доказів наявності у нього права відповідно до закону та/або належного укладеного договору здійснювати нарахування в зазначений спосіб, доказів належного узгодження цього з відповідачем, доведення до його відома таких умов нарахувань. Беручи до уваги надані позивачем матеріали, множинність варіантів індивідуальних умов кредитування та відсутність документального підтвердження щодо варіанту, який у передбачений законом спосіб застосовувався у відносинах з відповідачем, доводи позивача щодо умов надання коштів не можуть бути враховані. Нарахування та пред`явлення до стягнення елементів боргу поза сумою фактично наданих банком коштів, що ґрунтується на факті укладання кредитного договору, за таких умов безпідставне. З досліджених судом розрахунків заборгованості та виписки по банківському рахунку відповідача вбачається, що на момент визначення позивачем суми боргу (23.02.2023), з відповідача були неправомірно списано відсотки на загальну суму 31 331,73 гривень внаслідок чого збільшувалася сума заборгованості за тілом кредиту. Відтак неправильність розрахунку позивача полягає не в арифметичних діях, а в принципах та підставах нарахування боргу, що безумовно впливає на його розмір, який не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на наведене вище, сплачені позичальником кошти зараховувалися банком у порядку черговості, передбаченому\~ст. 534 ЦК України, зокрема спочатку на погашення процентів, а вже потім на погашення кредиту. Проте, банк не довів належними доказами узгодження між сторонами сплату, розмір та порядок нарахування процентів, що свідчить про безпідставне направлення банком сплачених позичальником коштів на погашення процентів. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 22.11.2023, прийнятій у справі № 619/1384/21. Беручи до уваги, що позивач безпідставно нараховував відсотки за користування кредитом і їх погашення відбувалося за рахунок тіла кредиту, внаслідок чого тіло кредиту безпідставно збільшено банком на суму нарахованих відсотків у розмірі 31 331,73 гривен, суд дійшов висновку про стягнення з відповіадча на користь банку лише заборгованості за тілом кредиту в сумі 17 030,81 гривень (48 362,54 - 31 331,73 = 17 030,81). Що стосується\~посилань представника\~відповідача на пропуск позивачем строків позовної давності, як на підставу для відмови у позові, то вони не беруться до уваги судом через таке. Як свідчать фактичні обставини справи, встановлені судом, за умовами кредитного договору № б/н від 05 вересня 2012 року, предметом якого було отримання [PERSON] кредитних коштів у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, який в подальшому збільшився до 50\~000, гривень, шляхом підписання анкети заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Публічному акціонерному товаристві Комерційний банк «ПриватБанк», термін повернення кредиту встановлений до закінчення строку дії картки. З довідки, наданої Акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» строк дії картки «Універсальна» GOLD №4149629355660580, виданої [PERSON] до 02.2026. Як убачається з виписки за договором № б/н за період з 25.05.2007 по 01.03.2023, яка міститься при матеріалах справи, [PERSON] користувався картою, здійснював покупки, у тому числі, у березні 2022 року, останній платіж був здійснений [PERSON] 19 травня 2022 року у сумі 840,00 гривень, як переказ зі своєї карти через додаток Приват24. Звернення Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором мало місце 10 травня 2023 року. Слід зазначити, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 Цивільного кодексу України). Позовна давність як цивільно-правова категорія наділена такими ознаками: 1) має юридичний склад; 2) позначає сплив строку; 3) має правоприпиняючий характер, оскільки припиняє право на позов у матеріальному розумінні (право на задоволення позову); 4) застосовується у випадках порушення цивільних прав та інтересів особи; 5) встановлюється щодо вимог, які мають майновий характер, і деяких нематеріальних благ, передбачених законом; 6) застосовується лише за ініціативою сторони спору. Застосування позовної давності (в розумінні Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини) забезпечує в національній системі права виконання принципу верховенства права, складовою частиною якого є правова визначеність. Цивільне законодавство України передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина 2 статті 258\~Цивільного кодексу\~України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253\~Цивільного кодексу\~України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1статті 261 Цивільного кодексу України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Частини 4статті 263\~Цивільного процесуального\~кодексу України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Правові висновки, викладені у постанові Великої палати Верховного суду від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18) свідчать про те, що «….загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 Цивільного кодексу України). Відповідно до статті 253\~Цивільного кодексу\~України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 Цивільного кодексу України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 Цивільного кодексу України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050\~Цивільного кодексу\~України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 Цивільного кодексу України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 06 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 03 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16. Отже, оскільки за умовами договору відповідач мав виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів до 25 числа кожного місяця впродовж строку кредитування, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. А тому встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів…». Отже, якщо за умовами договорів погашення кредиту та процентів повинно здійснюватися позичальниками частинами кожного місяця, у рахунок чого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальниками кожного із цих зобов`язань. Як вбачається з виписки за договором №б/н від 05.09.2012, останнє погашення заборгованості було здійснено відповідачем 19 травня 2022 року, строк дії картки до 02.2026 (згідно з довідкою, наданою Акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк»), а звернення до суду у цій справі мало місце 10 травня 2023 року. Відтак, заява відповідача про застосування наслідків пропуску позовної давності до вимог про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №б/н від 05 вересня 2012 року не підлягає задоволенню, позаяк до моменту звернення позивача до суду з даним позовом строк позовної давності до вимог не сплинув, строк дії кредитного договору не закінчився, оскільки як це знаходить своє підтвердження матеріалами справи, Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» 21.01.2022 [PERSON] видано нову кредитну картку зі строком дії до другого місяця 2026 року. Розподіл судових витрат Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк», вважає за можливе відшкодувати позивачу понесені ним судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 760,64 гривень (2684 : 100 х 28,34% = 760,64) гривень. Водночас, відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп. Як убачається з наданої представником відповідача копії пенсійного посвідчення, [PERSON] має статус особи з інвалідністю ІІ групи, загальне захворювання, номер документа: [NUMBER] , відтак, [PERSON] звільняється від сплати судового збору. За правилами\~ч.\~6\~ст.\~141\~ЦПК України якщо сторону,\~на користь\~якої ухвалено\~рішення,\~звільнено від\~сплати судових\~витрат,\~з другої\~сторони стягуються\~судові витрати\~на користь\~осіб,\~які їх\~понесли,\~пропорційно до\~задоволеної чи\~відхиленої частини\~вимог,\~а інша\~частина компенсується\~за рахунок\~держави у\~порядку,\~встановленому Кабінетом\~Міністрів України. З огляду на те, що відповідач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», судові витрати, пов`язані зі сплатою позивачем судового збору в сумі 760,64 гривень, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного,

Outcome: partial