Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-14 00:00:00

07 грудня 2022 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Вільховий Роман Миколайович, [PERSON] , про визнання договору дарування недійсним. Позовна заява мотивована тим, що 11.11.2019 за заявою [PERSON] після померлого [INFO] [PERSON] була відкрита спадкова справа № 741/2019, на нерухоме майно, а саме на частку житлових будинків з надвірними будівлями та спорудами, які розташовані: [ADDRESS] , однак державним нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на вказану спадщину, про що державним нотаріусом Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори Лучкіною І.М. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 21 лютого 2022 року за № 621/02-31. 22.12.2014 був задоволений позов [PERSON] до Харківської міської ради, 3-я особа: [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частину житлового будинку, що розташований у [ADDRESS] . 07.04.2021 [PERSON] подарувала своєму онукові [PERSON] 1/2 частину вищезазначеного житлового будинку. Проте, постановою Харківського апеляційного суду від 18 січня 2022 року заочне рішення Дзержинського районного суд м. Харкова від 22.12.2014 було скасовано і ухвалено нове: «У задоволенні позову [PERSON] до Харківської міської ради, третя особа: [PERSON] про визнання права власності - відмовити». Однак, [PERSON] 07 квітня 2021 року уклала договір дарування, 1/2 частини житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] , з [PERSON] . Враховуючи викладене, позивачка просить суд визнати зазначений договір дарування недійсним, оскільки у [PERSON] відсутні правові підстави для набуття права власності, зважаючи на те, що постановою Харківського апеляційного суду від 18 січня 2022 року заочне рішення Дзержинського районного суд м. Харкова від 22 грудня 2014 року було скасовано, [PERSON] не має права на спадкове майно після смерті [PERSON] . Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Вільховий Р.М., [PERSON] , про визнання договору дарування недійсним за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання у справі. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 травня 2023 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Вільховий Р.М., [PERSON] , про визнання договору дарування недійсним та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 лютого 2024 року провадження в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Вільховий Р.М., [PERSON] , про визнання договору дарування недійсним в частині позовних вимог до [PERSON] закрито. Відповідачем та третіми особами в установлений частиною сьомою статті 178 ЦПК України строк не подано до суду відзив на позовну заяву, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено частиною восьмою статті 178 ЦПК України. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з наведних у позові підстав. 15 лютого 2024 року [PERSON] подала через канцелярію суду заяву, в якій просила подальший розгляд справи провести за її відсутності та без фіксації судового засідання технічними засобами, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі. У судовому засіданні відповідач [PERSON] у задоволенні позовних вимог просив відмовити. 15 лютого 2024 року відповідач [PERSON] подав через канцелярію суду заяву, в якій просив провести судове засідання за його відсутності та без фіксації судового засідання технічними засобами. У судове засідання треті особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Вільховий Р.М. та [PERSON] не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином у встановленому законом порядку. Суд, з`ясувавши обставини справи, дослідивши матеріали справи, дійшов такого висновку. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). На підставі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій . Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Судом встановлено такі фактичні обставини та відповідні їм правовіносини. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] , виданим міським відділом реєстрації актів цивільного стану № 4 від 26.12.2006. [INFO] сестра померлого [PERSON] - [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) подарувала належну їй свою 1/2 частину будинку [ADDRESS] [PERSON] , що підтверджується копією Інформаційної довідки № 300291305 від 18.02.2022, а саме відомостями з Реєстру прав власності на нерухоме майно. Позивачка посилається на те, що після закінчення будівництва нового будинку літ. А-1, замість старого будинку, прибудов до будинку та літньої кухні літ. «Б», право власності за [PERSON] не було належним чином оформлено, тому позивач не має можливості отримати свідоцтво про право власності на 1/2 частину даного домоволодіння після померлого чоловіка. Судовим розглядом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що власниками домоволодіння, яке знаходиться у [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 03 жовтня 1960 року, виданого Першою Харківською державною нотаріальною конторою, у рівних частках є [PERSON] та [PERSON] . Після їх смерті спадщину прийняли їх діти [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією дубліката свідоцтва про право на спадщину по закону видано державним нотаріусом Харківського обласного державного нотаріального архіву від 03.10.2004, зареєстровано в реєстрі № 1-444. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який було зареєстровано 14 грудня 1958 року відділом реєстрації актів цивільного стану Дзержинського районного управління юстиції, актовий запис № 1578. Шлюб розірвано 10.12.1986 року Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану м.Харкова. Від шлюбу подружжя мало двох дітей - [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] виданим повторно Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 28.09.2018. Станом на час смерті [PERSON] домоволодіння по [ADDRESS] на праві власності належало: - [PERSON] - частина, згідно договору дарування, посвідченого приватним Харківського міського нотаріального округу 07.06.2004 р № 1013; - [PERSON] - частина, згідно дублікату свідоцтва про право на спадщину, виданого Першою Харківською державною нотаріальною конторою 03.10.1960, р № 7-3067. Водночас, як свідчать матеріали справи, [PERSON] помер [INFO] . Станом на час його смерті позивачка у шлюбі з спадкодавцем не перебувала. Відповідно до вимог п.п. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правовідносини з приводу спадкування спірного житлового будинку регулюються ЦК України в редакції закону 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Згідно зі ст. 529 ЦК України, в редакції 1963 року, спадкоємцями першої черги спадкування є в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Суд із копії спадкової справи убачає, що спадщину після смерті батька [PERSON] прийняв його син [PERSON] , який на час смерті спадкодавця був зареєстрований і проживав разом із ним. Після вчинення дій по прийняттю спадщини після смерті батька [PERSON] спадкоємець [PERSON] . 27.11.2019 [PERSON] , син померлого [PERSON] , звернувся до державного нотаріуса Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори із заявою про відмову у прийнятті спадщини на користь дружини спадкодавця - [PERSON] . 11.11.2020 [PERSON] , дружина померлого чоловіка [PERSON] , звернулася до державного нотаріуса Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Як вбачається з відповіді Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори від 22.12.2022 №1584/02/14 на заяву зареєстровану в Журналі реєстрації вхідних документів 22.12.2022 за вх. № 596/02-14 за матеріалами спадкової справи № 741/2019 заведеної після смерті [INFO] [PERSON] до складу спадкоємців входить дружина спадкодавця, [PERSON] . У своїй постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії державний нотаріус Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори Лучкіна І.М. повідомила, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна від 18 лютого 2022 року за № 300291305, наявні дані про те, що власником 1/2 (однієї другої) частки житлових будинків з надвірними будівлями та спорудами, які розташовані: [ADDRESS] с інша особа. Таким чином, право власності спадкодавця на вищезазначене нерухоме майно не підтверджене, тому неможливо з безспірністю стверджувати, що 1/2 (одна друга) частка житлових будинків з надвірними будівлями та спорудами, які розташовані: [ADDRESS] , належала саме померлому [INFO] [PERSON] . Заочним рішенням Дзержинський районний суд м. Харкова від 22 грудня 2014 року було визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на 1\\2 частину житлового будинку літ. «А-1» з прибудовою літ «А1-1» та житловий будинок літ. «Л-1» з тамбуром літ. «Л»; сараї літ. «М» та літ. « Н», вбиральню літ. «Г», душову літ. «П», льох літ. «В», 1-4, 6, 7 огорожа, І, ІІ замощення який розташований по [ADDRESS] після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Разом із тим, судом встановлено, що 07 квітня 2021 року між [PERSON] (далі - дарувальник) та [PERSON] (далі-обдарований) укладено договір дарування на частки у праві спільної часткової власності на будинок, що належав дарувальнику на підставі вищезазначеного рішення, що підтверджується копією договору дарування посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Вільховим Р.М., зареєстровано в реєстрі № 203. Відповідно до п. 1 вказаного договору Дарувальник передає безоплатно своєму онуку, а Обдаровуваний приймає від своєї бабусі, як дарунок у власність 1/2 (одну другу) частку у праві спільної часткової власності на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , надалі Будинок. На земельній ділянці розташовано: житловий будинок літ "А-1", загальною площею 120,1 кв.м., житловою площею 70,1 кв.м., з прибудовою літ "A1-1", житловий будинок літ. "Л-1", сараї літ. «М» та літ. «Н», вбиральню літ. «Г», душову літ. «П», льох літ. «В», 1-4, 6, 7 огорожа; І, ІІ замощення. Пунктом 2 вказаного договору також визначено, що відчужувана 1/2 (одна друга) частка у праві спільної часткової власності на будинок, що належав дарувальнику на підставі заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова № 638/3517/14-ц від 22 грудня 2014 року. Суд встановив, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 300291305 від 18.02.2022 1/2 (одна друга) частка житлових будинків з надвірними будівлями та спорудами, які розташовані: [ADDRESS] належать на праві власності [PERSON] на підставі договору дарування виданим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківськової області Вільховий Р.М., зареєстровано в реєстрі № 203. Постановою Харківського апеляційного суду від 18 січня 2022 року заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2014 року скасувано і ухвалено нове, яким у задоволенні позову [PERSON] до Харківської міської ради Харківської області, третя особа: [PERSON] про визнання права власності відмовлено. Водночас, згідно частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Такі обставини є преюдиціальними фактами, їх преюдиціальність заснована на юридичному механізмі набрання судовим рішення законної сили, відповідно до якого виникає заборона оспорювати в іншому процесі встановлені у цьому рішенні факти. Отже, не потребують доказування обставини, встановлені рішенням суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Крім того, преюдиційне значення можуть мати лише ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які зазначені у резолютивній частині рішення. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року в справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17) зазначено, що преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. Враховуючи вищевикдалене, суд констатує, що [PERSON] не є спадкоємицею після [PERSON] , оскільки не перебувала з ним в шлюбі на час його смерті, не має права на спадкову масу після смерті останнього як спадкоємець першої черги по закону, тому не набула правомочностей володіти, користуватися та розпоряджатися майном спадкодавця, що належало йому за життя, та, у свою чергу, не є власником домоволодіння частки житлових будинків з надвірними будівлями та спорудами, які розташовані в [ADDRESS] . Згідно приписів ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з частиною першою статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі (частина перша статті 718 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття (частина перша статті 722 ЦК України). Згідно положень ст. 321 ЦК України право власностіє непорушним. Ніхто неможе бутипротиправно позбавленийцього правачи обмеженийу йогоздійсненні. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1,2 ст.1 5 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч.1ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд приймає до уваги доводи позивачки щодо відсутності правових підстав для дійсності договору дарування, оскільки постановою Харківського апеляційного суду від 18 січня 2022 року заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2014 року скасовано і ухвалено нове. Враховуючи приписи ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 червня 2020 року в справі № 281/129/17 (провадження № 61-14661св19) зроблено висновок по застосуванню частини першої статті 203 ЦК України та вказано, що під змістом правочину розуміється сукупність умов, викладених в ньому. Зміст правочину, в першу чергу, має відповідати вимогам актів цивільного законодавства, перелічених в статті 4 ЦК України. Втім, більшість законодавчих актів носять комплексний характер, і в них поряд із цивільно-правовими можуть міститися норми різноманітної галузевої приналежності. За такої ситуації необхідно вести мову про те, що зміст правочину має не суперечити вимогам, встановленим у цивільно-правовій нормі, хоча б вона містилася в будь-якому нормативно-правовому акті, а не лише акті цивільного законодавства. Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних нормах. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За змістом оспорюваного договору дарування 1\\2 частини житлового будинку літ. «А-1» з прибудовою літ «А1-1» та житловий будинок літ «Л-1» з тамбуром літ. «Л», сараї літ «М» та літ « Н», вбиральню літ. «Г»;, душову літ. «П»; льох літ. «В»; 1-4, 6, 7 огорожа; І, ІІ замощення, які розташовані по [ADDRESS] , від 07.04.2021, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу за реєстровим № 203, належала дарувальнику на підставі заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова №638/3517/14-ц від 22 грудня 2014 року. Оскільки [PERSON] не мала права на спадкове майно після смерті [PERSON] як така, що не набула права власності на 1\\2 частину житлового будинку літ. «А-1» з прибудовою літ «А1-1» та житловий будинок літ «Л-1» з тамбуром літ. «Л», сараї літ «М» та літ « Н», вбиральню літ. «Г»; душову літ. «П»; льох літ. «В»; 1-4, 6, 7 огорожа; І, ІІ замощення, які розташовані по [ADDRESS] , зважаючи на те, що постановою Харківського апеляційного суду справа № 638/3517/14-2 від 18 січня 2022 року заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова справа № 638/3517/14-ц від 22 грудня 2014 року скасовано та ухвалено нове, що позбавило її можливості володіти, користуватися та розпоряджатися зазначеним майном на власний розсуд, визначати його юридичну долю, в тому числі вчиняти правочин щодо майна, яке не перебуває у її власності. Виходячи з наведеного, [PERSON] не мала законних підстав для укладення договору дарування частки у праві спільної часткової власності на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , оскільки не мала необхідного обсягу правомочностей власника майна на його відчуження, що корелюється з положеннями ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України. У пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17 вказано, що як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав. За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції». Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (пункт 57 постанови від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18)). Згідно положень статей 12, 13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. Виходячи з положень цивільного законодавства, враховуючи постанову Харківського апеляційного суду № 638/3517/14-ц від 18 січня 2022 року, яка набрала законної сили, [PERSON] , уклавши договір дарування на частку у праві спільної часткової власності на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] не набув статусу власника квартири, а відтак обдарованого, оскільки дарувальник [PERSON] не мала права дарувати зазначене майно за договором дарування [PERSON] , зважаючи на те, що подарувати майно за договором дарування є виключним правом власника, що відповідає змісту договору дарування, тому договір дарування укладений між [PERSON] та [PERSON] підлягає визнанню недійсним. На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивачка, як учасник справи, як на підставу заявлених вимог, оцінивши належність доказів, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд доходить висновку, що позовні вимоги є законними та обгрунтованими, а тому позовні вимоги [PERSON] про визнання договору дарування, укладеного між [PERSON] та [PERSON] 07 квітня 2021 року на частки у праві спільної часткової власності на будинок, що належав дарувальнику на підставі заочного рішення Дзержинського районний суд м. Харкова від 22 грудня 2014 року, що підтверджується копією договору дарування посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Вільховим Р.М., зареєстровано в реєстрі № 203 від 07 квітня 2021 року, недійсним підлягають задоволенню. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України. Згідно з частиною другою статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Понесені позивачем судові витрати документально підтверджено квитанцією про сплату судового збору від 06 грудня 2022 року в розмірі 1000,00 грн (а. с. 1). На підставі викладеного та

Outcome: approved