Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовною заявою у якій просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на жилий будинок з надвірними господарськими будівлями відповідно до технічного паспорту за адресою: [ADDRESS] . У позові посилається на те, що 02 травня 2009 [PERSON] , зареєструвала шлюб з [PERSON] і стали проживати в с. Нижня [PERSON] у його батьків. У цьому ж році у них народилась дочка [PERSON] і після народження дитини вони з чоловіком вирішили знайти собі житло і жити окремо від батьків. Від односельців вони дізнались, що з 2007 знаходиться пустим, тобто в ньому ніхто не проживає, житловий будинок в [ADDRESS] , що по сусідству з батьками чоловіка. У ньому проживав [PERSON] , який помер у листопаді 2007 року і спадкоємці, а саме його дочки, відмовились оформляти спадщину на вказаний будинок і залишили його без нагляду. Коли позивачка з чоловіком звернулась у Нижньоланнівську сільську раду Карлівського району, яка діяла на той час, то нам сказали, що будинок [ADDRESS] ( на той час вул. Ілліча) по погосподарській книзі числиться за [PERSON] , яка померла ще у 2000 році і в будинку без реєстрації проживав її син [PERSON] . Однак ще за життя у 2000 році [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого заповіла все належне їй майно, окрім земельного паю, своєму сину - [PERSON] , а земельний пай - своїй дочці [PERSON] . Остання оформила на себе земельний пай, а будинок [ADDRESS] спадкоємці не захотіли успадковувати. Тому будинок вважається фактично безхозним і близько 2 років в ньому ніхто не живе і не сплачує комунальні послуги та земельний податок. Позивачка з чоловіком звернулись до дочок померлого [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] щодо подальшої долі вказаного будинку. Вони сказали, що будинок [ADDRESS] в якому проживали їх дідусь і бабуся, а потім і їх батько, їм не потрібний, вони не будуть оформляти його на себе в порядку спадкування, оскільки ні їх батько, ні вони після його смерті до нотаріуса по поводу спадкового майна не звертались і не мають наміру звертатись. Сказали, що якщо позивач з чоловіком бажають, можуть жити і вважати вказаний будинок своїм. Позивачка з чоловіком знайшла в будинку книжки про оплату за електроенергію та газ і в подальшому, зробивши незначний ремонт стали з дитиною, з осені 2009, проживати у вказаному жилому будинку. У 2014 у них народився син [PERSON] і вони вчотирьох стали проживати у вказаному будинку. У квітні 2023 чоловік позивачки, [PERSON] , загинув на війні. На даний час у будинку [ADDRESS] проживає позивачка з двома неповнолітніми дітьми. Той факт, що з 2009 по даний час вона проживає у вказаному житловому будинку, користується ним і надвірними будівлями стверджується актом обстеження житлово-побутових умов, складеного депутатом Дмитрівської сільської ради Хоменко Зоєю Іванівною від 15 січня 2020. Відповідно до довідки, наданої Ланнівською сільською радою від 06 червня 2018, згідно запису в погосподарській книзі №4 номер ОПО 01-0397-5 житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] , значиться за померлою у 2000 році [PERSON] , [INFO] . Проживаючи у вказаному будинку, позивачка з чоловіком сплачували за електроенергією та за газопостачання. На даний час заборгованості по сплаті за вказані комунальні послуги немає. Ніяких документів, які б посвідчували право власності на вказаний жилий будинок, ні [PERSON] , ні його дочки, які є спадкоємцями після його смерті - [PERSON] та [PERSON] , не мали. Про це свідчить інформація з Полтавського бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» в якій зазначено, що згідно їхніх даних станом на 31.12.2012 не зареєстровано право власності за [PERSON] , а що таке зареєстроване за [PERSON] . Тобто після його смерті будинок ніким із спадкоємців не оформлявся. Маються тільки відомості про видачу свідоцтва про право власності Нижньоланнівською сільською радою 21.09.1990 р. на ім`я голови колгоспного двору [PERSON] . Вирішити дане питання можливо лише в судовому порядку, що змусило позивачку звертатися до суду з даним позовом. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, але мається заява у якій представник підтримав позовні вимоги, просив суд задовольнити прозов, справу просив розглядати за їх відстуності. Відповідачки в судове засідання не з`явилися, але від них надійшли заяви про визнання позову, відповідно до яких просили розглядати справу без їхньої участі, проти задоволення не заперечують. Представник третьої особи також до суду не з`явився, надано письмову заяву про розгляд справи без участі уповноваженого ними представника, позовні вимоги просять задовольнити. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого судового засідання суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши надані докази, суду приходить до висновку про можливість задоволення позову, з огляду на наступне. Стаття 16 ЦК України визначає як один зі способів захисту судом цивільного права та інтересу - визнання права. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно п.9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. Інститут набуття права власності за давністю володіння поширюється на випадки фактичного володіння чужим майном, що за визначених законом підстав (ст. 344 ЦК) може перетворитися на право власності. Значення цього інституту має бути зведено до усунення невизначеності у відносинах власності, коли у речі відсутній власник або ж він невідомий чи втратив інтерес до своєї речі, у якої є фактичний володілець, який не може довести право власності інакше, ніж через набувальну давність. Стаття 344 частина 1 ЦК України передбачає, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати КЦС у постанові від 01.08.18 р. у справі № 201/12550/16-ц, погоджуючись із наведеним у постанові Пленуму ВССУ від 07.02.14 р. № 5, вказав, що набуття права власності на чужі речі можливе лише за наявності таких умов: законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння). Отже, набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх зазначених умов у сукупності. В узагальненні Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України «Аналіз деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ» в розділі «Набувальна давність» зазначається, що виходячи зі змісту ст.344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є такі: майно може бути об`єктом набувальної давності; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність; відсутність інших осіб, які претендують на це майно; відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуттям права власності. Позивачем у справах про набуття права власності за набувальною давністю є володілець чужого майна. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або особа яка вважає себе власником майна, тобто його правонаступник. Позивачка 02.05.2009 зареєструвала шлюб з [PERSON] (а.с.9). У шлюбі у них народилися: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.6,7). [INFO] [PERSON] помер (а.с.8). Будинок [ADDRESS] ) по погосподарській книзі рахується за [PERSON] , яка померла ще у 2000 році і в будинку без реєстрації проживав її син [PERSON] (а.с.21). За життя, у 2000 році, [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого заповіла все належне їй майно, окрім земельного паю, своєму сину - [PERSON] , а земельний пай - своїй дочці [PERSON] (а.с.10). За інформацією ПП Полтавське БТІ «Інвентаризатор» (а.с.15) станом на 31.12.2012 не зареєстровано право власності на будинок [ADDRESS] за гр. [PERSON] , власником є голова колгоспного двору - [PERSON] . З матеріалів спадкових справ, що надано на запит суду, вбачається, що після смерті [PERSON] [INFO] , спадкоємицею його майна за законом стала дружина - [PERSON] . Після смерті [INFO] [PERSON] , спадкоємцями за заповітом стали [PERSON] та [PERSON] . На їх ім`я 13.12.2000 видано свідоцтво про право на спадщину ( [PERSON] на 2/3 частини права на земель частку (пай), [PERSON] на 1/3 частину). Спірний будинок ніким із спадкоємців не оформлявся. З 2009 по 2023 у будинку [ADDRESS] проживав [PERSON] разом дружиною [PERSON] та їх дітьми, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов, складеного депутатом Ланнівської сільської ради [PERSON] Начальником Карлівського СРПГ видано довідку про те, що споживач [PERSON] , особовий рахунок [NUMBER] , що мешкає в [ADDRESS] , станом на 01.11.2023 не має заборгованості за обліковими даними ТОВ «Полтавагаз збут». Також надано Акт звірки стану розрахунків за спожиту електричну енергію від 17.11.2023 абонента [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , відповідно до якого станом на 12.11.2023 заборгованість відсутня. На замовлення позивачки 23.08.2023 було виготовлено технічний паспорт на спірний будинок (а.с.11-13). Відповідно до ч.4 ст. 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Враховуючи, викладене вище, суд приходить до висновку, що позивач є особою, яка добросовісно заволоділа майном і продовжує відкрито, безперервно ним володіти близько 14 років, тому суд вважає за можливе визнати за нею право власності за набувальною давністю на жилий будинок з надвірними господарськими будівлями в [ADDRESS] . Тому, визнання позову відповідачами слід прийняти.

Outcome: approved