Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-26 00:00:00

04 вересня 2023 року Приморська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] до [PERSON] про відібрання неповнолітньої дитини без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на її утримання, в якій посилаючись на ухилення відповідачки від виконання своїх обов`язків по вихованню та належному утриманні неповнолітньої дитини - дочки [PERSON] , [INFO] , просила відібрати неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] , [INFO] , без позбавлення батьківських прав та стягнути аліменти на її утримання. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 08 вересня 2023 року матеріали позовної заяви Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, як органу опіки та піклування, в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей Одеської міської ради про відібрання неповнолітньої дитини без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на її утримання, з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України, передано на розгляд до Казанківського районного суду Миколаївської області. Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 18 жовтня 2023 року провадження у зазначеній справі відкрито та призначено до підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 08 лютого 2024 року закрито підготовче провадження в справі та справу призначити до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. В судовому засіданні представник позивача Гаврилюк А.А. , який діє на підставі довіреності від 31.01.2024 року, пояснив, що відповідачка [PERSON] є матір`ю неповнолітньої дитини - дочки [PERSON] , [INFO] . Батько неповнолітньої [PERSON] - [PERSON] помер. Відповідач [PERSON] вихованням дитини не займається, свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків по відношенню до своєї дитини, не здійснює належного догляду за дитиною. Так, 28.08.2023 року о 2 год. 05 хв. спеціалісту Служби у справах дітей Одеської міської ради в телефонному режимі надійшло повідомлення від інспектора Ювенальної превенції відділу поліції №1 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області, про те, що у приміщенні «Залізничного вокзалу» виявлена дитина, залишена без батьківського піклування. За результатами комісійного виїзду було виявлено неповнолітню [PERSON] , [INFO] , яка у нічний час та комендантську годину без супроводу дорослих перебувала у приміщенні «Залізничного вокзалу». Дитина була брудна, голодна, мала ознаки погіршення стану здоров`я, а саме високу температуру, знаходилася без догляду. З метою вжиття невідкладних заходів, для забезпечення безпеки неповнолітньої дитини [PERSON] , її було доставлено до КНП «Міська дитяча лікарня №2» Одеської міської ради, та вподальшому влаштовано до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Болградської районної державної адміністрації Одеської області. До теперішнього часу поведінка відповідача [PERSON] та її відношення до участі у вихованні дитини не змінилася, за час перебування неповнолітньої [PERSON] в Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей жодного разу не відвідувала дитину, не цікавиться її здоров`ям, не намагається спілкуватися з нею, тому просив задовольнити заявлені вимоги відібрати неповнолітню дитину [PERSON] , від матері [PERSON] , без позбавлення батьківських прав та стягнути з останньої аліменти на утримання дитини у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Одеської міської ради Кіташевський А.А., який діє на підставі довіреності від 16.01.2024 року, підтримав письмовий висновок органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 28.12.2023 року щодо доцільності відібрання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] , [INFO] , без позбавлення батьківських прав. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, про що свідчить оголошення розміщене на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.146), про причини неявки суду не повідомила, відзиву не подала. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд приходе такого висновку. В силу статті 9 Конституції України, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів). Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя. Згідно із частиною 8 статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Матеріалами справи встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] , згідно до свідоцтва про народження (копія) серії [NUMBER] виданого повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Казанківського районного управління юстиції Миколаївській області від 09.11.2012 року (а.с.11), є матір`ю неповнолітньої дитини - дочки [PERSON] , [INFO] (батько [PERSON] помер [INFO] , відповідно до свідоцтва про смерть (копія) серії [NUMBER] виданого повторно Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 06.09.2023 року (а.с.134 зворот)). Згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру, за №218460 від 07.09.2023 року, [PERSON] , [INFO] , з 12.07.2004 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.29-30). З клопотання Служби у справах дітей Одеської міської ради «Про невідкладне відібрання [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] , [INFO] , без позбавлення батьківських прав» від 28.08.2023 року за №07/8435, на ім`я Голови Приморської районної адміністрації Одеської міської ради [PERSON] вбачається, що 28.08.2023 року о 2 год. 05 хв. спеціалісту Служби у справах дітей Одеської міської ради в телефонному режимі надійшло повідомлення від інспектора Ювенальної превенції відділу поліції №1 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області, про те, що у приміщенні «Залізничного вокзалу» виявлена дитина, залишена без батьківського піклування. Спеціалістами Служби у справах дітей Одеської міської ради спільно з інспекторами Ювенальної превенції відділу поліції №1 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області, було здійснено негайний виїзд за адресою виявлення дитини для з`ясування обставин. За результатами комісійного виїзду було виявлено неповнолітню [PERSON] , [INFO] . Відповідно до п.п.5, 9 Порядку забезпечення соціального захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у тому числі дітей, які постраждали від жорстокого поводження, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №585 від 01.06.2020 року, 28.08.2023 року було проведено оцінку рівня безпеки [PERSON] , [INFO] , та складено відповідний акт. Відповідно до Акту проведення оцінки рівня безпеки дітей від 28.08.2023 року (копія) (а.с.14-22), було встановлено, що знаходження [PERSON] , [INFO] , у нічний час та комендантську годину без супроводу дорослих, загрожує її життю та здоров`ю. З метою вжиття невідкладних заходів, для забезпечення безпеки дитини, [PERSON] , було доставлено до КНП «Міська дитяча лікарня №2» Одеської міської ради, тому враховуючи вищевикладене служба просить розглянути питання про невідкладне відібрання [PERSON] , [INFO] , без позбавлення батьківських прав матері (копія) (а.с.09-10). З висновку органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради за №305 від 28.12.2023 року, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків по відношенню до своєї дитини - [PERSON] , [INFO] , не здійснює належного догляду за дитиною. З метою захисту прав дитини, вважає доцільним негайно відібрати [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] , [INFO] , без позбавлення батьківських прав (копія) (а.с.08). З висновку про стан здоров`я, фізичний і розумовий розвиток дитини від 20.11.2023 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , щеплена згідно віку, група здоров`я ІІІ, має плоску стопу (а.с.130 зворот -131). Згідно довідки виданої Центром соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Болградської районної державної адміністрації Одеської області від 25.01.2024 року за №3 дитина [PERSON] , [INFO] , перебуває в закладі з 17.11.2023 року по теперішній час на повному державному забезпеченні (а.с.129 зворот). Враховуючи наведені обставини, суд дійшов наступного висновку. Стаття 150 СК України передбачає, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до вимог ч.1 ст.170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 ч.1 ст.164 цього кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Частиною 1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У пунктах 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 (зі змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» судам роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд має право вирішити питання про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав і передати органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад». Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. На підставі Закону України «Про охорону дитинства» та наведених норм СК України суд підкреслює, що батьки несуть відповідальність за розвиток дитини, забезпечують її матеріальний та духовний розвиток, а права та обов`язки батьків повинні ґрунтуватися на принципі інтересів дитини. Суд зазначає, що права та інтереси дитини, захищаються Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою ВР України №789-ХХІІ від 27.02.1991 року, Європейською Конвенцією про здійснення прав дітей (Страсбург, 08.09.1995 р), національним законодавством, в тому числі СК України. Згідно статей 164, 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадку, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст.39 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави - учасниці вживають всіх необхідних заходів для сприяння фізичному та психологічному відновленню та соціальній інтеграції дитини, яка є жертвою будь-яких видів нехтування, експлуатації чи зловживань, катувань чи будь-яких жорстоких, нелюдських або принижуючих гідність видів поводження, покарання чи збройних конфліктів. Таке відновлення і реінтеграція мають здійснюватися в умовах, що забезпечують здоров`я, самоповагу і гідність дитини. В силу положень принципу №6, принципу №7 абз.2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією №1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина заради повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та порозуміння. Вона має, коли це є можливим, зростати під опікою і відповідальністю її батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання, ця відповідальність покладена перш за все на батьків. Згідно ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За умовами ч.3 ст.12, ч.1 ст.13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, оцінивши у сукупності, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до висновку, що позов в частині відібрання дитини без позбавлення батьківських прав підлягає задоволенню. Суд також приходить до висновку, що строк в один рік, на який буде ухвалене рішення про відібрання дитини, буде достатнім для відповідача, яка може за цей час змінити своє ставлення щодо належного виконання своїх батьківських обов`язків, та не призведе до втрати сімейних зв`язків між дитиною та матір`ю. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів з відповідача, суд приходить до наступного. Відповідно до вимог ч.4 ст.170 СК України при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти та готувати її до самостійного життя. Статтею 51 Конституції України та ст.180 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти), згідно ч.3 ст.181 СК України, присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. В силу приписів ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У позовній заяві Приморська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування просить стягнути з відповідача на утримання однієї неповнолітньої дитини аліменти у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу). Разом з тим, даний розмір аліментів перевищуватиме допустимий розмір аліментів, що може стягуватися з платника аліментів. Достатнім, та таким, що відповідатиме інтересам дитини і не поставить у скрутне становище платника аліментів є розмір аліментів - 1/4 частина заробітку (доходу) відповідача на утримання однієї дитини. З огляду на викладене, та виходячи із принципу справедливості, добросовісності та розумності (ч.9 ст.7 СК України), враховуючи майнове становище відповідача, суд вважає, що відповідач зобов`язана сплачувати аліменти на утримання однієї неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з дати подання позову, тобто з 04.09.2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно до положень ст.141 ЦПК України з відповідача [PERSON] належить стягнути судовий збір в дохід держави в сумі 2147 грн 20 коп.

Outcome: partial