Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-18 00:00:00

У січні 2024 року [PERSON] звернулася до суду із позовом в якому просить стягнути з [PERSON] , [INFO] , аліменти на її утримання, у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 08 жовтня 1994 року зареєстровано шлюб між нею та відповідачем, який 05 вересня 2022 року розірвано. Від шлюбу мають спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Під час шлюбу з відповідачем вона захворіла та 08.06.2023 їй присвоєно 2 групу інвалідності загального захворювання. У зв"язку з хворобою та те, що їй протипоказана фізична праця, вона вимушена жити лише на пенсію по інвалідності, яку отримує в розмірі 2760 грн., інших джерел доходів не має, потребує постійного лікування і матеріальної допомоги з боку чоловіка. Оскільки відповідач не є особою пенсійного віку, повністю працездатний, не має на утриманні інших осіб, а тому вважає, що може надавати їй матеріальну допомогу. Ухвалою від 30.01.2024 відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивачка у судове засідання не з`явилася, надала суду письмову заяву, в якій просить розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, надіслав до суду письмову заяву, в якій просить справу розглянути у його відсутності, у задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки не має жодного відношення до хвороби позивачки, вона хворіє на загальні захворювання. На даний час він ніде не працює, жодних доходів не має, перебивається тимчасовими заробітками. З викладених обставин суд вирішує справу у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до ст.279 ЦПК України, з повідомленням сторін, за наявними у справі матеріалами. У відповідності до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази, суд приходить до наступного висновку. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено та вбачається з копії заочного рішення Червоноармійського районного суду Житомирської області від 05.09.2022, шлюб, зареєстрований 08 жовтня 1994 року відділом реєстрації актів громадянського стану Червоноармійська Житомирської області між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , про що зроблено актовий запис № 41, розірвано (а.с.3-4). Згідно копії довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Житомирської МСЕК № 1 серії 12 ААГ № 405302 від 09.06.2023, [PERSON] має другу групу інвалідності загального захворювання з 08.06.2023 (а.с.5). З пенсійного посвідчення № [NUMBER] , виданого 21.06.2023 на ім`я [PERSON] вбачається, що позивачка є пенсіонеркою та отримує пенсію по інвалідності (а.с.6). Відповідно до довідки про доходи № 7107681223140153, виданої пенсіонеру [PERSON] , остання перебуває на обліку в Хорошівському об`єднаному управлінні ПФУ в Житомирській області і отримує пенсію по інвалідності. Розмір пенсії в січні 2024 року за складав 2760 грн. (а.с.7). Згідно ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Статтею 76 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Особа має право на утримання і тоді, коли вона стала особою з інвалідністю після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку про те, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені лише за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, а саме: після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу; непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення. Таким чином право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. Відповідно до ч.2 ст.180 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність з 01 січня 2024 року складає 2361 гривнів. Як видно з матеріалів справи розмір пенсії позивачки як інваліда 2 групи становить 2760 гривнів. Отже, [PERSON] отримує пенсію по інвалідності в розмірі, що забезпечує її прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому її не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні ч.4 ст. 75 СК України. За правилами ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд\~ розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно вимог ст. 76 цього Кодексу, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Як вбачається зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Позивачка належних та достовірних доказів на підтвердження своїх позовних вимог, у тому числі, щодо потреби у постійному лікування та необхідності матеріальної допомоги не надала. Також, позивачка не довела і те, що відповідач може надавати матеріальну допомогу, оскільки жодних доказів на підтвердження свої доводів до суду не подала. Сам же [PERSON] у своїй заяві зазначив, що ніде не працює та жодних доходів не має, а перебивається тимчасовими заробітками. Дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Вказаний висновок суду відповідає правовим позиціям викладеним у постановах Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15, від 16 серпня 2017 року у справі № 6-1111цс17 та Верховного Суду від 11 жовтня 2018 року у справі №161/16931/16-ц. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачку звільнено\~від сплати судового збору, а у задоволенні позову було відмовлено, тому судовий збір відноситься за рахунок держави.

Outcome: dismissed