Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-25 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася в суд із заявою про видачу обмежувального припису, у якій просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] на строк шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонити перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою за її адресою фактичного проживання; заборонити наближатися на відстань меншу ніж 300 (триста) метрів до місця проживання (перебування) постраждалої особи; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому йому, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборонити вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. В обґрунтування\~заявлених вимог\~зазначає,\~що вона разом із своєю дочкою від першого шлюбу [PERSON] ,\~ [INFO] , проживають в квартирі, яку вона орендує за адресою: [ADDRESS] . Разом з ними проживає її чоловік [PERSON] . [PERSON] неодноразово вчиняв домашнє насильство психологічного та фізичного характеру стосовно неї, а саме висловлювався нецензурною лайкою, ображав її, погрожував фізичною розправою, шарпав за волосся, штовхав її, завдаючи їй фізичного болю та психологічних страждань, вчиняв на неї психологічний тиск, постійно телефонує їй як зі свого номеру телефону, так із інших невідомих номерів телефону, направляє повідомлення з погрозами за допомогою месенджерів, встановлених в телефоні. Ці дії викликають у неї побоювання за свою безпеку та безпеку її дитини, спричиняють емоційне страждання. У зв`язку із зазначеною поведінкою [PERSON] вона неодноразово зверталася до органів поліції. Відносно заінтересованої особи декілька разів складалися протоколи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення та видавалися термінові заборонні приписи. Останній терміновий заборонний припис стосовно кривдника серія АА № 304836 видано 31.01.2024 терміном на 3 доби, яким зобов`язано залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи, заборонено на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи, заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою. Також, Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області заінтересовану особу було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. На момент звернення з цією заявою до суду [PERSON] не припиняє вчиняти дії, заборонені обмежувальним приписом, протягом його дії та після закінчення його дії кілька разів намагався особисто та за допомогою телефонних розмов вчиняти сварки та висловлював погрози в бік заявника, тобто продовжує здійснювати психологічне насильство. Проведення органами профілактичних бесід про неприпустимість скоєння протиправних дій відносно заявниці не дали жодного результату, тому вона вимушена звернутись до суду з даною заявою. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20.02.2024 відкрито провадження по справі. У судовому\~засіданні заявниця\~ [PERSON] заяву підтримала та просила суд видати стосовно її чоловіка [PERSON] обмежувальний припис, який вчиняє відносно неї домашнє насильство. Вказала, що [PERSON] пише їй повідомлення із погрозами, не дає проходу, кидає камінці у вікна. Усі ці дії зі сторони чоловіка, почалися з грудня 2023 року. Вона боїться за свою безпеку та безпеку дитини, оскільки чоловік є колишнім військовим, має вогнепальну зброю, та відносно нього було порушено кримінальне провадження за незаконне зберігання зброї, за яким він був засуджений та мав умовний термін. Представник заявника адвокат Гребенар О.О. заяву підтримав з підстав викладених у ній та просив суд її задоволити та видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] на строк шість місяців, яким визначити тимчасові обмеження його прав, вказані у заяві. Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, заяв по суті справи та з процесуальних питань не надав. Відповідно до положень ст.350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Заслухавши пояснення заявника та його представника, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 19 січня 2023 року, що стверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданим 19.01.2023 Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Як вбачається із Договору оренди квартири від 11.10.2023, [PERSON] орендує однокімнатну квартиру в [ADDRESS] , в якій проживає разом із малолітньою дочкою [PERSON] . Встановлено, що 31.01.2024 відносно [PERSON] було винесено термінові заборонні приписи стосовно кривдника серія АА №304836 та серія АА №304837, яким його зобов`язано залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи; заборонено на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи; заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою строком на 3 доби. Заінтересована особа [PERSON] неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, що стверджується постановами Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12.01.2024 у справі №607/322/24, від 19.01.2024 у справі №607/1092/24, від 19.01.2024 у справі №607/551/24. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3502 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 3504 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до ч. 1 ст. 3506 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Верховним Судом у постанові № 753/4405/20 від 12 квітня 2022 року зазначено, що під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будьякому його прояві. Основним нормативноправовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційноправові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Стаття 26 зазначеного Закону визначає, що право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають, зокрема, постраждала особа або її представник. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Обмежувальний припис не може містити заходів, що обмежують право проживання чи перебування кривдника у місці свого постійного проживання (перебування), якщо кривдником є особа, яка не досягла вісімнадцятирічного віку на день видачі такого припису. Верховний Суд у постанові № 299/3692/19 від 30 червня 2021 року вказав, що враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Згідно із ч. 3 ст. 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У п. 9 ч. 1 ст. 1 згаданого Закону оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. У постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 369/7782/19 зроблено висновок, що відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи та наведені норми чинного законодавства України, суд приходить до висновку, що заявник обґрунтовано звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису і її права мають бути захищенні судом шляхом видачі відповідного обмежувального припису, оскільки вона дійсно є постраждалою особою, а її кривдником є заінтересована особа [PERSON] . З огляду на вказані обставини, суд доходить висновку про задоволення заяви [PERSON] та про необхідність видачі обмежувального припису щодо [PERSON] на строк шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонити [PERSON] перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою за її адресою фактичного проживання; заборонити [PERSON] наближатися на відстань меншу ніж 300 (триста) метрів до місця проживання (перебування) постраждалої особи; заборонити [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому йому, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з постраждалою дитиною або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Суд вважає, що вказані тимчасові обмеження прав [PERSON] є виправданими та доречними, відповідають меті їх застосування, та забезпечать дієвий та ефективний захист заявниці від кривдника. Оцінивши надані докази, з урахуванням оцінки ризиків, суд вважає, що саме такий строк дії обмежувального припису (шість місяці) є пропорційним, необхідним та достатнім для уникнення фізичного контакту потерпілої та кривдника, у тому числі для запобігання подальшого розвитку конфлікту та захисту здоров`я [PERSON] . Згідно із вимогами частини 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання. На підставі наведеного,

Outcome: approved