Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-25 00:00:00

04 жовтня 2023 року до Кобеляцького районного суду Полтавської області звернувся представник позивача адвокат Стрижак Євгеній Юрійович в інтересах [PERSON] з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Технополіс -1» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування зазначає, що він у період з 03 серпня 2015 року по 29 серпня 2023 року перебував у трудових відносинах з ТОВ «Технополіс-1», що підтверджується записами у трудовій книжці. 29 серпня 2023 року позивач був звільнений за власним бажанням. Однак, з ним не було здійснено повний розрахунок у день звільнення та не виплачено заборгованість по заробітній платі за липень і серпень 2023 року. Також не було виплачено компенсацію за 29 невикористаних календарних днів щорічної основної відпустки, кількість днів підтверджується наказом про припинення трудового договору від 29.08.2023 № Т01/28/08/001. 13 вересня 2023 року [PERSON] звертався до Державної служби України з питань праці з заявою про порушення норм трудового законодавства ТОВ «Технополіс-1». 22 вересня 2023 року представником позивача було направлено вимогу до ТОВ «Технополіс-1» про виплату компенсації при звільненні за невикористану щорічну основну відпустку та виплату заборгованості із заробітної плати, де також прохав надати довідку про розмір заробітної плати [PERSON] за липень та серпень 2023 року та довідку з обчислення середньої заробітної плати. На момент подачі позовної заяви відповідь на вимогу позивачем не отримана відповідно д оПорядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року. У зв`язку з відсутністю довідки з розрахунком заробітної плати [PERSON] за липень та серпень 2023 року та довідки з обчислення середньої заробітної плати відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого постановою КМУ № 100 від 08 лютого 1995 року позивач немає можливості визначити суму заборгованості по заробітній платі та заборгованості середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Дана заборгованість по заробітній платі йому не виплачена. На його численні усні звернення чує лише обіцянки. На даний час відповідачем не надано йому довідки про виплату компенсації при звільненні за невикористану щорічну основну відпустку та виплату заборгованості із заробітної плати щодо його посади. В зв`язку з чим, просхав суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Технополіс-1» на його користь заборгованість із невиплаченої заробітної плати за період з 01.07.2023 по 29.08.2023 та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 30.08.2023 по день ухвалення судом рішення у справі. Ухвалою від 12 жовтня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено у справі судове засідання на 14 листопада 2023 року. Ухвалою від 14 листопада 2023 року судове засідання відкладено на 13 грудня 2023 року у зв`язку з повторним витребуванням не наданих відповідачем доказів-довідки про розмір заробітної плати [PERSON] за липень та серпень 2023 року та довідки з обчисленням середньої заробітної плати відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого постановою КМУ № 100 від 08 лютого 1995 року. Протокольною ухвалою від 13 грудня 2023 року судове засідання відкладено на 17 січня 2024 року за клопотанням представника позивача для надання часу на ознайомлення з доказами, які надійшли до суду 05.12.2023 у паперовому вигляді. 17 січня 2024 року судове засідання не відбулося у зв`язку з перебуванням головуючого судді у нарадчій кімнаті по справі № 532/374/23, призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 07 лютого 2024 року. 07 лютого 2024 року судове засідання відкладено на 26 лютого 2024 року у зв`язку з неявкою усіх сторін по справі та відсутністю відомостей про їх належне повідомлення. У судове засідання 26 лютого 2024 року сторони не з`явилися. Представник позивача подав клопотання про розгляд справи за відсутності сторони позивача, підтримання позовних вимог та відсутність заперечень щодо заочного розгляду справи. ТОВ «Технополіс-1» свого представника не направило, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили. Правом на подання відзиву на позов відповідач не скористався. Будь-яких заяв чи клопотань, окрім клопотання про долучення доказів, відповідачем не подавалося. Суд, відповідно до ч. 1 ст.280 ЦПК України, з урахуванням згоди позивача на проведення заочного розгляду справи, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, на підставі частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Частиною 1 статті 280 ЦПК України передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу без участі сторін на підставі наявних доказів у справі, про що постановлено відповідну ухвалу. Суд, розглянувши та вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню повністю. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 21.09.2021 року відповідно до запису в трудовій книжці наказом № 26-з від 03.08.2015 року перебував у трудових відносинах на посаді адміністратора торговельного залу в ТОВ «Технополіс-1». 29 серпня 2023 року згідно наказу № Т01/28/08/001 він звільнений з посади за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. Вказані обставини підтверджуються даними трудової книжки позивача та копією наказу № Т01/28/08/001 від 29.08.2023 про припинення трудового договору. В день звільнення з позивачем не був проведений повний розрахунок та виплата належних йому сум, у зв`язку з чим у відповідача перед позивачем виникла заборгованість з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з 01.07.2023 по 29.08.2023 у розмірі 95511,65 грн., до якої увійшла компенсація за невикористану відпустку в сумі 26133,35 грн, що підтверджено довідкою ТОВ "Технополіс-1" від 28.11.2023. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю дитинства підгрупи А І групи. Згідно ст. 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно ч. 1 ст. 75 КЗпП України щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. Відповідно до ст. 45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом. Відповідно до ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства ,установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати ,інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 344/8127/16-ц. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати за період з 01.07.2023 по 29.08.2023 у розмірі 95511,65 грн. За ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більше як за шість місяців. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 Кодексу законів про працю України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «про практику застосування судами законодавства про оплату праці», розглядаючи спори про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що відповідно до вимог статті 83 КЗпП України вона може бути стягнена на вимогу працівника за всі дні невикористаної ним основної та додаткової щорічної відпустки, тільки у разі звільнення його з роботи. Розмір грошової компенсації за невикористану відпустку за попередні роки визначається, виходячи із середнього заробітку, який працівник має на час її проведення. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 199 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено , що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства ,установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, -наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи-по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно п. 5 Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Пунктом 8 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до довідки про середню заробітну плату, виданої ТОВ "Технополіс-1" 28.11.2023, заробітна плата позивача за 42 робочих дні у липні-серпні 2023 року становить 69378,30 грн, що є правильним розрахунком, оскільки компенсація за невикористану щорічну відпустку не є складовою заробітної плати позивача. Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача становит 69378,30/42 = 1651,86 грн. З 30 серпня 2023 року по день ухвалення цього рішення, тобто 26 лютого 2024 року, минув 181 календарний день. Таким чином, розмір середньомісячної заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні становить 1651,86 х 181 = 298\~986,66 грн. Відповідно до вимог ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову судовий збір покладається на відповідача. Враховуючи, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума у розмірі 394498,31 грн, що становить остаточну ціну позову у цій справі, судовий збір позивачем не сплачувався на підставі п.1 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", розмір судового збору, який підлягає стягненню на користь держави з відповідача, у цій справі становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто, 394498,31/100 = 3944,98 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved