Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-14 00:00:00

Позиції учасників справи. Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення з Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку моральну шкоду за грубе порушення коституційного права в розмірі 22 213,52 грн. Вимоги позову обґрунтовані тим, що позивач звернулась зі скаргою до Київської міської прокуратури щодо неналежного розгляду заступником керівника Шевченківської окружної прокуратури м. Києва, а також щодо не виконання ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва. Листом прокуратури від 07.06.2023 № 59/2-5511 вих.-23 за підписом в.о керівника Київської міської прокуратури Вдовиченко М.С прямо зазначено, що скарга позивачки від 03.05.2023 подана в інтересах ТОВ «Торговий дім «Глорія Трейд», розглянута прокуратурою відповідно до Закону України «Про зверенння громадян». Листом від 10.07.2023 позивач звернулась до Київської міської прокуратури із зверненням, яким просила «записати мене- директора ТОВ «Торговий дім «Глорія Трейд» [PERSON] на особистий прийом до в.о керівника Київської міської прокуратури Вдовиченко М.С. з приводу відповіді за її підписом від 07.06.2023 № 59/2-5511 вих-23, яка грунтується на неправдивій інформації. Також просила повідомити її завчасно про дату та час призначення особистого прийому за номером телефону та на електронну адресу. Листом від 25.07.2023 № 27-1425 вих-23 за підписом начальника відділу організації прийому громадян, розгляду зверненнь та запитів Київської міської прокуратури Левченко О.А. була отримана відповідь, якою [PERSON] надала роз`яснення чому особистий прийом у Київській міській прокуратурі не проводиться. 26.07.2023 позивач звернулась до керівника Київської міської прокуратури зі скаргою на відповідь начальника відділу Левченко О.А., яка полягає в обмеженні коституційного права, яке не може бути обмежене. Листом від 14.08.2023 № 24-925- вих.-23 заступником Керівника Київської міської прокуратури Кравцем О.О. надана відповідь, з якої вбачається, що скарга від 26.07.2023 не розглянута, натомість знову надано роз`яснення, чому особистий прийом у Київській міській прокуратурі не проводиться. Отримавши відповіді від прокурорів Київської міської прокуратури Левченко О.А. та [PERSON] позивач в результаті переживань з приводу неможливості досягнення законної мети, втратила душевну рівновагу, оскіль відчула себе людиною другого сорту і це негативне почуття супроводжує позивача досі та завдає їй душевних страждань. Просить стягнути моральну шкоду, завдану прокурорами за грубе порушення коституційного права. Представник відповідача Київської міської прокуратури - Стретович М.О. скористалась правом надання відзиву, у якому просила в задоволенні позову відмовити повністю та зазначила, що дійсно позивач неодноразово зверталась до Київської міської прокуратури з заявами щодо порушення процесуальних прав під час проведення Шевченківським управлінням поліції ГУ НП у м.Києві досудового розслідування у кримінальному провадженні, розгляду клопотань, недотримання розумних строків у цьому кримінальному провадженні та з інших питань, за результатоми розгляду яких заявниці було надано грунтовні відповіді за підписом першого заступника керівника Київської міської прокуратури Вдовиченко М.С. від 07.06.2023 № 09/2-551-вих-23 та від 21.07.2023 № 09/2-7693 вих-23 та за підписом в.о. керівника міської прокуратури Нагальнюком Р.В. від 21.08.2023 № 09/2-8973 вих-23. У заяві від 10.07.2023 № 30 позивач, як директор ТОВ «Торговий дім «Глорія Трейд», ставила питання щодо особистого прийому в.о обов`язків керівника Київської міської прокуратури Вдовиченко М.С. з метою оскарження підписаної нею відповіді від 07.06.2023 № 09/2-551вих-23. За результатами розгляду вказаної заяви начальником відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Київської міської прокуратури Левченко О.А. заявниці надано відповідь від 25.07.2023 № 27-1425 вих-23, яка була оскаржена до вищестоячого керівника. Листом заступника керівника Київської міської прокуратури Кравця О.О. від 14.08.2023 № 24-925 вих-23 заявниці роз`яснено встановлений кримінальним процесуальним законодавством порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора у кримінальному провадженні та визначений Інструкцією про порядок розгляду звернень і запитів та особистого прийому громадян в органах прокуратури України, затвердженою наказом Генерального прокурора від 06.08.2020 № 363, порядок проведення особистого прийому. Також проінформовано про запровадженні Указом Президента України «Про введення воєного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи правового режиму воєнного стану, у зв`язку з чим право громадян на особисте звернення до органів прокуратури може бути забезпечено шляхом звернень громадян на телефон «гарячої лінії», подання електронного звернення або запиту, а також поштовим зв`язком та через скриньку. Поряд із цим, позивач оскаржила відповідь Київської міської прокуратури від 07.06.2023 № 09/2-5511 вих-23 в порядку ст.ст. 303-306 КПК України до слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва раніше, тобто до написання нею заяви до органів прокуратури від 10.07.2023 № 30. За результатами оскарження слідчим суддею постановлено ухвалу від 15.06.2023 у справі №761/17244/23. Вказаний факт свідчить про реалізацію позивачем своїх процесуальних прав у кримінальному провадженні, а тому посилання в позовній заяві на моральні страждання через відмову в особистому прийомі є необгрунтованимим, оскільки захист її прав та оскарження відповіді Київської міської прокуратури від 07.06.2023 № 09/2-5511 вих-23, який позивач мала бажання оскаржити на особистому прийомі, фактично вже було здійснено у судовому порядку. До суду позивачем [PERSON] подано відповідь на відзив, в якій вказує на те, що незважаючи на те, що відзивом позов заперечується у повному обсязі, однак у ньому відсутні заперечення, що неможливість реалізувати коституційне право позивача на особистий прийом, що містяться у відповідях прокурорів Київської міської прокуратури Левченко О.О. та Кравця О.О. від 10.07.2023 та від 14.08.2023, обгрунтовано нормами права, які відсутні у законодавчих актах, на які прокурори посилаються у своїх відповідях. Разом з тим, позивач 22.08.2023 звернулась до уповноваженого Верховної Ради України з прав людини зі скаргою з тих самих підстав, з яких звернулась до суду з цим позовом. Листом Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 06.09.2023 № 49138.4/К-25452.3/23/45.4 позивач була повідомлена про відкриття провадження за скаргою від 22.08.2023, а також повідомлена, що у зв`язку з тим, що її право на звернення поновлено відсутні підстави для застосування додаткових заходів за скаргою, після чого 22.09.2023 відбувся особистий прийом в.о керівника Київської міської прокуратури Вдовиченко М.С. з позивачем. Отже, відзив представника Київської міської прокуратури не підлягає врахуванню, оскільки всі аргументи, викладені відзивом, спростовуються фактичними обставинами справи. Позивач звертає увагу суду, що у відзиві зазначено, що посилання в позовній заяві на моральні страждання позивача через відмову в особистому прийомі є необгрунтованими, оскільки захист прав позивача та оскарження відповіді Київської міської прокуратури від 07.06.2023, яку вона мала бажання оскаржити на особистому прийомі, фактично вже було здійснено у судовому порядку, при цьому позивач зазначає, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 15.06.2023 у справі №761/17244/23 встановлено, що до слідчого судді надійшла скарга позивача на бездіяльність керівника Київської міської прокуратури, яка полягає у не розгляду скарги від 03.05.2023 у кримінальному провадженні та не стосується предмета доказування у даній справі, оскільки не має непрямого зв`язку із листом Київської міської прокуратури від 07.06.2023 та від 10.07.2023. В судових засіданнях позивач підтримала вимоги позову в повному обсязі, посилаючись на викладене у позові та у відповіді на відзив. В судових засіданнях представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечували, посилаючись на викладене у відзиві. Процесуальні дії та рішення суду. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 вересня 2023 року вказана цивільна справа розприділена судді Лісовській О.В. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Лісовської О.В. від 04 вересня 2023 року відкрито провадження у вказаній справі. Відповідно до вимог ч. 11 ст. 33 ЦПК України справа, розгляд якої розпочато одним суддею чи колегією суддів, повинна бути розглянута цим же суддею чи колегією суддів, за винятком випадків, що унеможливлюють участь судді у розгляді справи, та інших випадків, передбачених цим Кодексом. У відповідності до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 листопада 2023 року цивільна справа підлягала новому автоматизованому розподілу у зв`язку зі звільненням судді [PERSON] з посади судді та розподілена судді Саламон О.Б. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б. від 08 листопада 2023 року постановлено продовжити підготовчий розгляд справи. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва Саламон О.Б. від 14 грудня 2023 року постановлено закрити підготовче провадження у справі та призначити справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Фактичні обставини справи. Позиція суду та оцінки аргументів сторін. Листом прокуратури від 07 червня 2023 року № 59/2-5511 вих.-23 за підписом в.о керівника Київської міської прокуратури Вдовиченко М.С прямо зазначено, що скарга позивачки від 03.05.2023 подана в інтересах ТОВ «Торговий дім «Глорія Трейд», розглянута прокуратурою відповідно до Закону України «Про зверенння громадян». Листом від 10 липня 2023 року позивач звернулась до Київської міської прокуратури із зверненням, яким просила записати її, директора ТОВ «Торговий дім «Глорія Трейд» Картозія Л.Ш., на особистий прийом до в.о керівника Київської міської прокуратури Вдовиченко М.С. з приводу відповіді за її підписом від 07.06.2023 № 59/2-5511 вих-23, яка грунтується на неправдивій інформації». Також позивач просила повідомити її завчасно про дату та час призначення особистого прийому за номером телефону та на електронну адресу. Листом від 25 липня 2023 року № 27-1425 вих-23 за підписом начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Київської міської прокуратури Левченко О.А. була отримана відповідь, якою [PERSON] надала роз`яснення чому особистий прийом у Київській міській прокуратурі не проводиться. 26 липня 2023 року позивач звернулась до керівника Київської міської прокуратури зі скаргою на відповідь начальника відділу Левченко О.А., яка полягає в обмеженні коституційного права, яке не може бути обмежене. Листом від 14 серпня 2023 року № 24-925 - вих.-23 заступником Керівника Київської міської прокуратури Кравцем О.О. надана відповідь, з якої вбачається, що скарга від 26.07.2023 не розглянута, натомість знову надано роз`яснення, чому особистий прийом у Київській міській прокуратурі не проводиться. Листом заступника керівника Київської міської прокуратури Кравця О.О. від 14 серпня 2023 року № 24-925 вих-23 заявниці роз`яснено встановлений кримінальним процесуальним законодавством порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора у кримінальному провадженні та визначений Інструкцією про порядок розгляду звернень і запитів та особистого прийому громадян в органах прокуратури України, затвердженою наказом Генерального прокурора від 06.08.2020 № 363 порядок проведення особистого прийому. Також проінформовано про запроваджені Указом Президента України «Про введення воєного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» заходи правового режиму воєнного стану, у зв`язку з чим право громадян на особисте звернення до органів прокуратури може бути забезпечено шляхом звернень громадян на телефон «гарячої лінії», подання електронного звернення або запиту, а також поштовим зв`язком та через скриньку. Позивач 22 серпня 2023 року звернулась до уповноваженого Верховної Ради України з прав людини зі скаргою з тих самих підстав, з яких звернулась до суду з цим позовом. Листом Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 06.09.2023 №49138.4/К-25452.3/23/45.4 позивач була повідомлена про відкриття провадження за скаргою від 22.08.2023, а також повідомлена, що у зв`язку з тим, що її право на звернення поновлено відсутні підстави для застосування додаткових заходів за скаргою, після чого 22.09.2023 відбувся особистий прийом в.о керівника Київської міської прокуратури Вдовиченко М.С. з позивачем. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог позову з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19 лютого 2009р. у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Згідно із ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 55 Конституції України визначено, що права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Частиною 1 вказаної статті визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч.1 ст. 1176 ЦК України, а саме: у випадках незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування ч.1 ст.1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила ч.6 ст.1176 ЦК України - така шкода відшкодовується на загальних підставах. Відповідно до ст. 1174 цього ж Кодексу шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Застосовуючи ст.ст. 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. Таким чином, ст.1174 ЦК України є спеціальною і передбачає певні особливості, характерні для розгляду справи про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади та/або її посадової особи або службової особи до відповідальності у вигляді стягнення кошти є наявність таких умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Неправомірною (протиправною) є дія (поведінка), що не відповідає вимогам закону або договору і тягне за собою порушення майнових (немайнових) прав та інтересів іншої особи із настанням для неї негативних наслідків (втрат) майнового чи немайнового характеру. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Причинний зв`язок, як елемент цивільного правопорушення, виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача, який звернувся з позовом до суду на підставі ст.1174 ЦК України, покладається обов`язок довести наявність усіх умов, за яких можливе стягнення шкоди. Подібний висновок викладено, наприклад, у постанові Верховного Суду від 28.02.2023 у справі № 454/2468/21. Статтею 12 ЦПК України визначено, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторна несе ризк настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч.ч.1-2 ст. 23 ЦК України). Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України). Пунктами 3 та 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 р. передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди, суд зокрема повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних си фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Позивачем, при розгляді даної цивільної справи не доведено належними, допустимими та достатніми доказами протиправність дій прокуратури, факт заподіяння їй моральної шкоди (душевних страждань) та причинний зв`язок між діями посадових осіб Київської міської прокуратури під час розгляду звернень позивача та настанням шкоди та визначений нею розмір моральної шкоди, виходячи з розрахунку 10 відсотків посадового окладу та надбавки за вислугу років посадових осіб, не узгоджується з вимогами законодавства. Згідно з ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом та наведені вище обставини, підтверджені доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є безпідставним та задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed