Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-26 00:00:00

13.09.2023 р. позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача - Березанської міської ради Київської області, про визнання права на спадкове майно. В обґрунтування позову зазначила, що [INFO] помер її чоловік, [PERSON] . При житті [PERSON] ніякого заповідального розпорядження стосовно свого майна не склав. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина до складу якої входить земельна ділянка (пай) розташована на території Лехнівського старостинського округу Броварського району Київської області ділянка № [NUMBER] площею 3,90 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується довідкою № 47 від 07.03.2023 року виданою Лехнівським старостинським округом Березанської міської ради Київської області та копією книги реєстрації сертифікатів. Після смерті чоловіка, [PERSON] , померлого [INFO] до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини позивачка не зверталася, однак прийняла спадщину фактичними діями шляхом прийняттям майна в управління. 16.05.2023 року позивачка звернулася до Баришівської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом (спадкова справа №134/2023). Однак в нотаріальній конторі позивачка отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку (пай) розташовану на території Лехнівського старостинського округу Броварського району Київської області ділянка № [NUMBER] площею 3,90 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на яку за життя мав право її чоловік [PERSON] , померлий [INFO] . Відмова нотаріуса мотивована тим, позивачкою не наданий правовстановлюючий документ, що посвідчує право спадкодавця на земельну ділянку (пай). Документ, що посвідчує право спадкодавця на спадкову земельну ділянку (пай) в позивачки відсутній. В зв`язку з вищевикладеним, позивач звернулася до суду із вищевказаним позовом, який просила задовольнити у повному обсязі. Ухвалою суду від 14.09.2023 р. відкрито провадження у вищевказаній цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Проведення підготовчого засідання призначено на 27.02.2024р. 03.10.2023р. на адресу суду від відповідача Березанської міської ради Київської області надійшов відзив на позовну заяву. Відзив обґрунтований тим, що ділянка, яка є предметом спору зареєстрована за іншою особою. 06.02.2024р. на адресу суду від представника позивача адвоката Куценко Н.В. надійшла заява про зміну позовних вимог в якій вона уточнила позовні вимоги та просила визнати за позивачкою право на земельну частку (пай) розміром 4,76 умовних кадастрових гектарів, яка перебуває у власності КСП «Лехнівське», сертифікат серії ХР № 0137864 виданий 03.01.1997 року Баришівською райдержадміністрацією (розташовану на території Лехнівського старостинського округу Броварського району Київської області діл. № 494 площею 3,90 га., цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва). 20.02.2024р. на адресу суду надійшло клопотання представника відповідача - Березанської міської ради Київської області - щодо визнання уточнених позовних вимог та розгляду справи у відсутність представника відповідача. 27.02.2024р. на адресу суду надійшла заява представника позивача - Куценко Н. В. - щодо розгляду справи у відсутність позивача та його представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження, суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з вищевикладеним, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 02.04.2000 р. (а.с. 7). Зі змісту довідки № 05 від 08.01.2024 року виданою Лехнівським старостинським округом виконавчого комітету Березанської міської ради Київської області вбачається, що за [PERSON] рахується земельна ділянка (пай) розташована в адміністративних межах Лехнівського старостинського округу Броварського району Київської області ділянка № [NUMBER] площею 3,90 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 12). Згідно матеріалів копії спадкової справи наданої Баришівською державною нотаріальною конторою вбачається, що єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] померлого [INFO] є його дружина [PERSON] . Листом державного нотаріуса Баришівської державної нотаріальної контори Малиновською Н.В.. №1030/02-14 від 12.09.2023р., було повідомлено позивачу про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкову ділянку яка залишилася після смерті [PERSON] , померлого [INFO] та рекомендовано звернутися до суду за захистом своїх спадкових прав (а.с.18). Положеннями статей 15, 16 ЦК, статтею 4ЦПК передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом частини другої статті 16 ЦК способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права. У ст. 549 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) міститься важливе положення: визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, якщо спадкоємець подав нотаріальному органу за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Згідно ст. 529 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. ст. 534 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) передбачено - Кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) передбачено, що прийняте спадкове майно визнається власністю спадкоємця з часом відкриття спадщини. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 : Судам слід звернути увагу, що на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Відповідно до п 10. Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Так згідно ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до п 10. Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Крім того, Пленум Верховного суду України в своїй постанові від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах спадкування», а саме в п. 11 роз`яснив, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року , Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям урегульований Указом Президента України № 720/95 від 08.08.1995 року. Відповідно до пункту 2, 5 зазначеного Указу Президента України № 720/95 право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас, у позовній заяві позивач не ставить вимоги про стягнення судового збору з відповідачів. Відтак, ухвалюючи рішення, суд не вирішує питання про стягнення з відповідачів на користь позивача витрат по сплаті судового збору, сплачених при зверненні до суду с вищевказаним позовом.

Outcome: approved