Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-13 00:00:00

ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» до звернулось до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - ТОВ «МІЛОАН», про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що 14.08.2021 в особистому кабінеті на веб-сайті ТОВ «Мілоан» (https://miloan.ua/) Лозовим М.Ю. було подано заявку на отримання кредиту № 4293603. ТОВ «Мілоан» було направлено відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при веденні якого відповідач підтвердив прийняття умов кредитного договору № 4293603 від 14.08.2021. Таким чином відповідач уклав договір про споживчий кредит № 4293603 від 14.08.2021 з ТОВ «Мілоан». На підставі платіжного доручення відповідачу були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 8 000,00 грн. Кредитний договір № 4293603 від 14.08.2021 було укладено строком на 14 днів. Проте, відповідач кредитні зобов`язання належним чином не виконував, внаслідок чого 11.11.2021 на підставі договору відступлення прав вимоги № 12Т ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги за кредитним договором № 4293603 від 14.08.2021 на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», а відповідно ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло права вимоги до відповідача. Відповідно до умов договору відступлення права вимоги сума боргу перед новим кредитором (ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС») становить 36 320 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 8 000 грн; заборгованість за відсотками - 26 800 грн; заборгованість за комісійними винагородами - 1 520 грн. З наведених підстав позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 4293603 від 14.08.2021 розміром 36 320,00 грн, судовий збір розміром 2 147,20 грн та витрати на правову допомогу розміром 6 000,00 грн (а.с. 2-7). Судом проведено такі процесуальні дії у справі. 02.01.2024 отримано витяг з реєстру територіальної громади м. Запоріжжя (а.с. 47). Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02.01.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у судове засідання, встановлено строки для подання заяв по суті справи (а.с. 48). При відкритті провадження судом перевірено дотримання позивачем вимог ч. 1 ст. 177 ЦПК України, відповідно до якої у разі подання до суду позовної заяви та документів, що додаються до неї, в електронній формі через електронний кабінет позивач зобов`язаний додати до позовної заяви доказ надсилання іншим учасникам справи копій поданих до суду документів з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу. Такі докази позивачем до позовної заяви додані (а.с. 40). Копію ухвали від 02.01.2024 було направлено відповідачу рекомендованим листом із повідомленням за адресою, що є його зареєстрованим місцем проживання та вручено 13.01.2024, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 57). Поштове відправлення вручено особисто [PERSON] , про що свідчить його підпис у відповідній графі. Також, копію ухвали від 02.01.2024 разом із копією позовної заяви з доданими до неї документами було додатково направлено відповідачу на адресу електронної пошти [INFO] , зазначену в позовній заяві, та доставлено до електронної скриньки 02.01.2024, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа (а.с. 53). У постановах Верховного Суду від 27.10.2021 у справі № 279/5407/20 (провадження № 61-8744св21) та від 10.02.2022 у справі № 359/5063/21 (провадження № 61-21505св21) зазначено: «електронна адреса - це адреса електронної пошти, що складається з ідентифікатора, позначки «@» та доменного імені. В постанові Верховного Суду від 28.06.2023 у справі № 757/48467/21 Верховний суд зазначив, що сторона повідомила суду свою пошту добровільно й не була зобов`язана це робити. Верховний Суд вказав, що суд, який комунікує з учасником за допомогою повідомлених ним засобів, діє правомірно і добросовісно. Тому слід виходити з «презумпції обізнаності»: особа, якій адресовано повідомлення суду через такі засоби комунікації, знає або принаймні повинна була дізнатися про повідомлення. Таким чином, відповідач мав право подати відзив на позовну заяву в строк до 29.01.2024 включно. Втім, відповідач у встановлений судом строк не подав відзив на позовну заяву, з клопотанням про продовження процесуального строку на подання відзиву або поважності причин його не подання в установлений ухвалою строк, до суду не звертався. Також відповідач не подавав клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. Заяв по суті справи від інших учасників справи не надходило. 14.02.2024 через канцелярію до суду надійшло клопотання адвоката Шулякова Ю.К. в інтересах [PERSON] про відкладення розгляду справи, яке суд до уваги не бере, оскільки до заяви не додано документів на підтвердження повноважень на представлення інтересів [PERSON] вказаним адвокатом. Ба більше, доводи викладені у вказаному клопотанні не є поважними з підстав, зазначених вище, а на підтвердження клопотання не додано жодного доказу. За таких обставин, суд вважав за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у судове засідання на підставі наявних у справі доказів на підставі статті 279 ЦПК України. Дослідивши надані докази, суд встановив такі фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. 14.08.2021 в особистому кабінеті на веб-сайті ТОВ «Мілоан» (https://miloan.ua/) Лозовим М.Ю. було подано заявку на отримання кредиту № 4293603 (а.с. 32). ТОВ «Мілоан» було направлено відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при веденні якого відповідач підтвердив прийняття умов кредитного договору № 4293603 від 14.08.2021 (а.с.33). Отже, відповідач уклав договір про споживчий кредит № 4293603 від 14.08.2021 з ТОВ «Мілоан» (а.с. 26-30) та на підставі платіжного доручення відповідачу були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 8 000,00 грн (а.с. 38). Кредитний договір № 4293603 від 14.08.2021 було укладено строком на 14 днів. 11.11.2021 на підставі договору відступлення прав вимоги (а.с. 13-17) № 12Т ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги за кредитним договором № 4293603 від 14.08.2021 на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» (а.с. 13-17, 43). ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» повідомило [PERSON] про набуття права вимоги за кредитним договором № 4293603, що підтверджується списком (реєстром) листів (а.с. 35-37), де серед отримувачів зазначений й [PERSON] за № 25. Отже, ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло права вимоги до [PERSON] за вказаним кредитним договором. Відповідно до умов договору відступлення права вимоги, а також розрахунку заборгованості за період з 11.11.2021 по 22.12.2023, сума боргу [PERSON] перед новим кредитором ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» становить 36 320 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 8 000 грн; заборгованість за відсотками - 26 800 грн; заборгованість за комісійними винагородами - 1 520 грн. Вказаний розрахунок у визначеному ЦПК України порядку не було спростовано відповідачем під час розгляду справи. Крім того, відповідачем не надано заперечень щодо вимог позивача або даних, які спростовували викладені у позові обставини, та не надано доказів повернення кредитних коштів. За викладених обставин суд дійшов висновку, що позивачем надано належні, допустимі та достовірні докази невиконання відповідачем своїх обов`язків за кредитним договором, та, оцінюючи їх у сукупності, вважає достатніми для підтвердження аргументів, викладених у позові, про наявність підстав для стягнення зазначеної заборгованості. Відповідно до ст. 512 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Відступлення права вимоги є правочином (договором), на підставі якого старий кредитор передає свої права новому кредитору, а новий кредитор приймає ці права і зобов`язується або не зобов`язується їх оплатити. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Як передбачено ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України визначено, що при порушенні зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. В силу ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч. 2ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ч. 1ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. На підставі викладеного, враховуючи, що на час розгляду справи судом сума заборгованості позичальником не сплачена та матеріали справи не містять доказів того, що відповідачем було здійснено заходи по погашенню заборгованості, суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі, та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача вказану суму заборгованості загальним розміром 36 320,00 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи. Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Як передбачено ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Участь адвоката, який представляє інтереси позивача у справі, і факт надання правової допомоги підтверджено свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю, наказом від 07.12.2023 № 07/12-2023, довіреністю від 30.10.2023, договором про надання правової допомоги № 42649746 від 11.12.2023 з Додатковою угодою № 003243111151 від 11.12.2023. На підтвердження здійснення позивачем відповідних витрат по сплаті зазначеного розміру правничої допомоги, суду надано Акт про підтвердження факту надання правничої (правової допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 11.12.2023, підписаний адвокатом і представником позивача, детальний опис робіт від 11.12.2023. Виходячи з виконаних адвокатом послуг, розміру позовних вимог, складності справи, кількості витрачених адвокатом годин на надання правової допомоги позивачу, суд приходить до висновку, що розмір витрат, понесених позивачем, на правничу допомогу, є обґрунтованим, співмірним зі складністю справи та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Крім того суд бере до уваги, що відповідач не висував заперечень щодо розміру та обґрунтованості розміру витрат на правничу допомогу в сумі 6 000,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору, у розмірі 2 147,20 гривень, що документально підтверджені (а.с. 1, 39).

Outcome: approved