Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-14 00:00:00

1.Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача такий. 1.1. 17 серпня 2023 року представник позивача в інтересах позивача подав до суду позовну заяву до відповідача, в якій просить усунути позивачу перешкоди в користуванні нежитловою будівлею - корівником А, загальною площею 1697,6 кв.м, шо розташований за адресою [ADDRESS] (далі також будівля №6), шляхом зобов`язання відповідача за власний рахунок знести паркани на території загального користування комплексу будівель та споруд за адресою Одеська область Березівський (Іванівський район), Іванівська селищна рада (колишнього КСП «Перемога»); - стягнути з відповідача на користь позивача упущену вигоду в сумі 180000 гривен та судові витрати (далі також позовна заява). У позовній заяві представник позивача зазначає таке: позивачу на праві власності належить будівля №6; Іванівська селищна рада рішенням від 16 грудня 2021 року № 697-VIII передала позивачу безоплатно у власність земельну ділянку, площею 0,4436 га, із кадастровим номером 5121880700:01:001:1247 для ведення особистого селянського господарства за адресою: Одеська область, Березівський (Іванівський) район, Іванівська селищна рада (за межами населеного пункту) (далі також земельна ділянка); рішенням Іванівської селищної ради від 16 грудня 2021 року № 754-VIII позивачу надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, в оренду терміном на 25 років, орієнтовною площею 0,20 га під господарськими будівлями і дворами за адресою: [ADDRESS] ; відповідач, є власником нежитлової будівлі корівника № 8, що розташований за адресою: [ADDRESS] (далі також будівля №7); відповідач не має оформленого та зареєстрованого у передбаченому законодавством порядку права власності або користування земельною ділянкою; будівлі № 6, 7 власниками яких є відповідно позивач та відповідач належать до комплексу будівель та споруд колишнього КСП «Перемога»; територія комплексу будівель і споруд колишнього КСП «Перемога» має окремий в`їзд, до якого з території комплексу веде дорога спільного користування, яка перебуває в комунальній власності Іванівської об`єднаної територіальної громади; на цій дорозі спільного користування встановлено паркани (далі паркан), які унеможливлюють рух транспортних засобів нею, внаслідок встановлення яких позивачу обмежено доступ до належної йому будівлі №6; такі обмеження порушують його права, оскільки це унеможливлює використання будівлі №6 в господарській діяльності, та знижують її комерційну вартість; товариство з обмеженою відповідальністю «Кенва» (далі також ТОВ Кенва) запропонувало позивачу укласти договір оренди будівлі №6 строком на 1 (один) рік із розміром орендної плати 15000 гривень на місяць, проте надалі ТОВ Кенва відмовилося від укладення договору оренди, оскільки встановлені паркани не дозволяють здійснити під`їзд вантажного транспорту до будівлі №6, внаслідок чого його використання в господарській діяльності є неможливим; паркан встановив відповідач; розмір завданих збитків через упущену вигоду складає 180000 гривень (розмір орендної плати за 12 місяців) (а.с.1-3). 1.2. 29 вересня 2023 року представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив таке: твердження позивача про те, що внаслідок встановлення паркану йому обмежено доступ до будівлі №6 не відповідає дійсності, оскільки відповідач має безперешкодний доступ з обох входів до цієї будівлі; відеозапис свідчать, що позивач має можливість користуватися будівлею №6, оскільки зберігає необхідну йому сільськогосподарську техніку, як у будівлі №6, так і на території навколо неї; в`їзд до будівлі №6, що функціонує знаходиться з тієї сторони, до якої наявний доступ з двох сторін, тому в позивача немає жодних перешкод для користування належним йому майном; 16 лютого 2022 року на будівлю №6 накладений арешт, тому позивач взагалі не має права здавати будівлю №6 в оренду; вимоги за упущеною вигодою є необгрунтованими; просив відмовити в задоволенні позовної заяви (а.с. 61-69). 2. Суд щодо неприбуття в судове засідання учасників справи зазначає таке. Представник Іванівської селищної ради до судового засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, належно повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. 3. Учасники судового провадження висловили таке. Позивач, представник позивача, в судовому засіданні, кожен окремо, підтвердили обставини зазначені в позовній заяві та просили її задовольнити. Представник відповідача, відповідач у судовому засіданні, кожен окремо, підтвердили обставини зазначені у відзиві та просили відмовити в задоволенні позовної заяви. 4. Процесуальні рішення та дії у справі такі. 12 вересня 2023 року суддя Іванівського районного\~суду Одеської\~області постановив ухвалу про відкриття провадження\~у справі\~в порядку\~загального позовного\~провадження, й визначив дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання для розгляду справи (а.с. 53-55). Іванівський районний суд Одеської області ухвалою від 05 жовтня 2023 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, за клопотанням представника відповідача, розгляд справи відклав, через його перебування у відпустці (а.с. 103-104). Іванівський районний суд Одеської області ухвалою від 26 жовтня 2023 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, за клопотанням представника позивача, розгляд справи відклав, через його зайнятість у іншому процесі (а.с. 114-115). Іванівський районний суд Одеської області ухвалою від 22 листопада 2023 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, відклав розгляд справи та визнав прибуття позивача до суду обов`язковим (том 1 а.с. 130-132). Іванівський районний суд Одеської області ухвалою від 18 грудня 2023 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, відклав розгляд справи та надав сторонам час для укладення мирової угоди (том 1 а.с. 141-143). Іванівський районний суд Одеської області ухвалою від 25 грудня 2023 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, відклав розгляд справи, через неприбуття сторін, неявка яких визнана неповажною (а.с 152-153). Іванівський районний суд Одеської області ухвалою від 18 січня 2024 року заяву представника відповідача про закриття провадження у справі від 03 жовтня 2023 року залишив без розгляду. Іванівський районний\~суд Одеської\~області ухвалою\~від 18 січня 2024 року закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду. Іванівський районний суд Одеської області, ухвалою від 29 січня 2024 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, відклав розгляд справи та викликав позивача, відповідача для дачі особистих пояснень. Іванівський районний суд Одеської області ухвалою від 12 лютого 2024 року відклав розгляд справи та визнав неявку сторін до суду неповажною. 5. Фактичні обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин такі. Сторони визнали обставини, які не потребують доказуванню, що: - будівлі №6, 7 на праві власності належать відповідно позивачу та відповідачу; відповідач оскаржує поділ земельної ділянки, яка належить до масиву землі на якій розташований комплекс будівель та споруд колишнього КСП «Перемога», що належить на праві власності різним особам, зокрема й позивачу, відповідачу; - натепер не розподілені земельні ділянки перебувають в комунальній власності Іванівської селищної ради Одеської області; раніше паркан огороджував всю територію колишнього КСП «Перемога»; паркан побудований приблизно в 2011 році; під час встановлення паркану будівлею № 6 користувався батько позивача; жодні особи не висловлювали претензій щодо встановлення паркану, до моменту подання позовної заяви; будівлі №6, 7 мають два під`їзди до яких прокладені дві дороги, що свідчать фотозображення схеми розтошування цих будівель (далі фото) та вбачається з відеозапису встановленого паркану, воріт і будівель, поданого представником відповідача (далі відеозапис). Іванівська селищна рада рішенням №754-VIII від 16 грудня 2021 року надала дозвіл позивачу власним коштом розробити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду терміном на 25 років, орієнтовною площею 0,20 га із земель сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва під господарськими будівлями і дворами за адресою: [ADDRESS] (за межами населеного пункту) (а.с. 6). Іванівська селищна рада рішенням ХVІ сесії VIII скликання №697-VIII Іванівської селищної Одеської області від 16 грудня 2021 року (далі рішення № 697): затвердила проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність позивачу для ведення особистого селянського господарства за адресою: Одеська область, Березівський (Іванівський район, Іванівська селищна рада (за межами населеного пункту); передала безоплатно у власність позивачу земельну ділянку площею 0,4436 га кадастровий номер 5121880700:01:001:1247 цільового призначення 01.03 для ведення особистого селянського господарства (далі земельна ділянка номер 5121880700:01:001:1247, а.с. 7). Витяг про державну реєстрацію прав свідчить, що позивачу належить будівля № 6 ( а.с. 9). Директор ТОВ Кенва листом №7 від 26 вересня 2022 року запропонував позивачу розглянути можливість укладення договору оренди корівника, орієнтовним строком 1 рік. Запропонований розмір орендної плати 15000 гривень на місяць (а.с. 13). Директор ТОВ Кенва листом №9 від 07 жовтня 2022 року повідомив позивача про неможливість укладення договору оренди корівника, оскільки на території загального користування комплексу будівель та споруд знаходяться паркани, які унеможливлюють проїзд вантажного транспорту до будівлі, яку ТОВ Кенва планувало орендувати (а.с. 14). Іванівська селищна рада Одеської області листом від 26 червня 2023 року №0331/1811 повідомила, таке: земельні ділянки колишнього КСП «Перемога» знаходяться на території Іванівської селищної ради (за межами населеного пункту) Березівського (раніше Іванівського) району Одеської області; Іванівська селищна рада Одеської області рішенням № 697 затвердла проект землеустрою щодо відведення у власність позивача земельної ділянки номер 5121880700:01:001:1247; позивач є власником нежитлової будівлі № 6; паркан на території комплексу будівель колишнього КСП «Перемога», встановив відповідач, який є власником будівлі № 7; паркани встановлені на земельній ділянці, яка знаходиться в комунальній власності Іванівської об`єднаної територіальної громади; земельна ділянка, на якій відповідач встановив паркан, у власність або користування йому не передавалась; дозволів на встановлення паркану Іванівська селищна рада не надавала (далі повідомлення від 26 червня 2023 року, а.с. 16). Інформації з Державного реєстру\~речових прав\~на нерухоме\~майно та\~Реєстру прав\~власності на\~нерухоме майно,\~Державного реєстру\~Іпотек,\~Єдиного реєстру\~заборон відчуження\~об`єктів нерухомого\~майна щодо\~суб`єкта свідчить,\~що приватний\~виконавець виконавчого\~округу Одеської\~області Притуляк\~Валерій Миколайович\~16\~лютого 2022\~року наклав\~арешт на будівлю № 6 (далі арешт, а.с. 75-79). 6. Норми права, які застосував суд такі. 6.1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина 1 статті 15 Цивільного кодексу України, далі ЦК). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 16 ЦК). Способами захисту\~цивільних прав\~та інтересів\~можуть бути: припинення\~дії,\~яка порушує\~право; відновлення становища, яке існувало до порушення (пункт 3, 4 частини 2 статті 16 ЦК). Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (частина 1 статті 316 ЦК). Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина 1 статті 317 ЦК). Власник володіє,\~користується,\~розпоряджається своїм\~майном на\~власний розсуд. Власник\~має право\~вчиняти щодо\~свого майна\~будь-які\~дії,\~які не\~суперечать закону. При\~здійсненні своїх\~прав та\~виконанні обов`язків\~власник зобов`язаний\~додержуватися моральних\~засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх пра (частина 1, 2, 3 статті 319 ЦК). Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі (частина 5 статті 319 ЦК). Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина 1 статті 321 ЦК). Право власності на землю гарантується Конституцією України.Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону (частина 2 статті 373 ЦК). Власник земельної\~ділянки має\~право використовувати\~її на\~свій розсуд\~відповідно до\~її цільового\~призначення. Власник земельної ділянки може використовувати на свій розсуд все, що знаходиться над і під поверхнею цієї ділянки, якщо інше не встановлено законом та якщо це не порушує прав інших осіб (частина 4, 5 статті 373 ЦК). Суб`єктами права власності на землю (земельну ділянку) є фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Права та обов`язки суб`єктів права власності на землю (земельну ділянку) встановлюються законом (частина 1, 4 статті 374 ЦК). Власник земельної\~ділянки має\~право зводити\~на ній\~будівлі та\~споруди,\~створювати закриті\~водойми,\~здійснювати перебудову,\~а також\~дозволяти будівництво\~на своїй\~ділянці іншим\~особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина 1, 2 статті 375 ЦК). Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно (частина 3 статті 376 ЦК). Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина 4 статті 376 ЦК). На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина 5 статті 376 ЦК). У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову (частина 7 статті 376 ЦК). До особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом\~України (частина 1 статті 377 ЦК). Держава забезпечує\~рівний захист\~прав усіх\~суб`єктів\~права власності. Власник,\~який має\~підстави передбачати\~можливість порушення\~свого права\~власності іншою\~особою,\~може звернутися\~до суду\~з вимогою\~про заборону\~вчинення нею\~дій,\~які можуть\~порушити його\~право,\~або з\~вимогою про\~вчинення певних\~дій для\~запобігання такому\~порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди (частина 1, 2, 3 статті 386 ЦК). Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (частина 1 статті 391 ЦК). 6.2. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків (частина 2 статті 152 Земельного кодексу України, далі ЗК). 6.3. Кожна сторона\~повинна довести\~обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 3, 4 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України, далі ЦПК). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК). Кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом.\~Докази подаються\~сторонами та\~іншими учасниками\~справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 1, 5, 6 статті 81 ЦПК). 7. Мотиви застосування норм права такі. 7.1. Системний аналіз норм зазначених в підпунктах 6.1, 6.2, пункту 6 мотивувальної частини цього рішення свідчить, що позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов може бути задоволений в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача, та якщо за будь-якими фактичними даними, на підставі яких за звичайних умов можна буде зробити висновок про наявність такої небезпеки. Право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина 4 статті 376, стаття 391 ЦК). Приписи частини 2 статті 152\~ЗК передбачають, що лише власник земельної ділянки або землекористувач може звертатися з відповідним позовом. Тобто, позивач повинен мати необхідний обсяг прав та обов`язків щодо володіння та користування спірною земельною ділянкою для того, щоб звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права. 7.2. Самочинне будівництво підлягає безумовному знесенню, якщо: власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила таке будівництво; власник земельної ділянки не заперечує проти визнання права власності на самочинну забудову, однак така забудова порушує права інших осіб на зазначену земельну ділянку; самочинна забудова зведена на наданій земельній ділянці, але з відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил, що порушує права інших осіб, за умови, що особа, яка здійснила самочинне будівництво, відмовилась від здійснення перебудови чи надання права проїзду до будівлі власника. Коли належний власник земельної ділянки не надавав згоди на будівництво на його земельній ділянці об`єкта нерухомого майна, саме він має право вимагати усунення будь-яких порушень його прав як власника земельної ділянки способом знесення усіх об`єктів, зокрема й самочинного будівництва. Водночас, законність знесення самочинного будівництва має бути оцінено на предмет пропорційності такого втручання. Знесення самочинного об`єкта нерухомості відповідно до статті 376 ЦК є крайнім заходом впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи з метою усунення порушень щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об`єкта нерухомості, особа відмовляється від здійснення такої перебудови або відмовляється забезпечити доступ інших осіб до об`єктів їх власності. Тож, збудований об`єкт може бути знесений особою, яка здійснила самочинне будівництво, за її рахунок лише на підставі судового рішення у випадках, передбачених частинами 4, 7 статті 376 ЦК: - якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на майно за особою, що здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці; - якщо така забудова порушує права інших осіб; - якщо проведення перебудови об`єкта є неможливим; - особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, відмовляється від проведення перебудови відповідно до прийнятого судом рішення. 7.3. Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування в судовому порядку, зокрема у визначений позивачем спосіб, є наявність підтвердженого належними доказами права власності особи або користування щодо спірного майна, а також підтверджений належними доказами факт порушення (невизнання або оспорювання) цього права. 7.4. Суд зазначає, що земельна ділянка, на якій збудований паркан знаходиться в\~комунальній власності\~Іванівської об`єднаної\~територіальної громади,\~що не заперечується сторонами. Відтак позивач не надав належних та допустимих доказів того, що він є користувачем земельної ділянки на якій збудований паркан. Суд наголошує, що з позовом про знесення паркану може звернутися власник земельної ділянки чи її користувач. 7.5. Суд констатує, що за повідомленням від\~26\~червня 2023\~року спірний паркан відповідачем збудований без будь-якої дозвільної документації, на земельній ділянці колишнього КСП «Перемога», що знаходиться на території Іванівської селищної ради (за межами населеного пункту) Березівського (раніше Іванівського) району Одеської області. Сторони не заперечували, що паркан встановлений після розподілу будівель колишнього КСП «Перемога», ще десь в 2011 році на земельній ділянці, яка натепер знаходиться в комунальній власності Іванівської об`єднаної територіальної громади. Суд звертає увагу, що сторони не подали письмових доказів, зокрема документів інших органів державної влади, уповноважених на встановлення порушень будівництва чи самовільного зайняття земельної ділянки, або будь-яких письмових доказів звернення наприклад позивача до таких установ для притягнення відповідача до відповідальності за можливі порушення. Також позивач не подав жодного письмового доказу того, що відповідач відмовляється здійснювати допуск позивача до будівлі № 6 чи провести перебудову, як це передбачено частиною 7 статті 376 ЦК, та документів неможливості перебудування паркану, що належить підтверджувати лише письмовою технічною документацією з відповідними висновками уповноважених на це осіб, а позивач таких доказів не подав, що за приписами статей 12, 81 ЦПК є його процесуальним обов`язком. Натомість суд зауважує, що фото та відеозапис свідчать про відсутність очевидних непереборних перешкод, які б не дозволяли позивачу користуватися будівлею № 6. 7.6. Суд натепер не може заперечити право позивача, як власника будівлі № [NUMBER] та земельної ділянки номер 5121880700:01:001:1247 на можливість користування частиною земельної ділянки, яка розташована біля будівлі відповідача. Однак, за встановлених обставин, щоб остаточно вирішити спір, позивач, відповідач можуть добровільно (способом укладення між собою відповідної угоди), або в адміністративному порядку (способом звернення до власника земельної ділянки чи уповноваженого ним органу), або в судовому порядку (способом подання відповідного позову) визначити порядок користування земельною ділянкою. Визначення порядку користування земельною ділянкою, зокрема сприятиме об`єктивному вирішенню питання про те чи порушує зведений на земельній ділянці паркан права і законні інтереси кожного окремого власника будівель на користування земельною ділянкою задля забезпечення обслуговування, охорони будівель, які належать сторонам на праві власності. Суд наголошує, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження порушення відповідачем його прав як власника будівлі № 6. Водночас позивач не заявив вимог про проведення перебудови об`єкта будівництва чи можливості перетину паркану в місці розташування воріт для під`їзду до одного із заїздів будівлі № 6 в спосіб, не пов`язаний із знесенням паркану. Заразом позивач не надав належних та допустимих доказів щодо неможливості здійснення перебудови паркану відповідно до державних будівельних норм і правил. 7.7. Тому, суд вважає вимогу позивача в частині усунення перешкод у користуванні булівлею [ADDRESS] шляхом зобов`язання відповідача за власний рахунок знести паркани такою, що не підлягає задоволенню. 7.8. Такі висновки, узгоджуються з правовою позицією викладеною Верховним Судом у постанові від 21 грудня 2023 року у справі № 187/729/21. 7.9. Суд зазначає, що зважаючи на встановлені обставини та мотиви не може бути задоволена й вимога позивача про стягнення з відповідача упущеної вигоди в сумі 180000 гривен. Одночасно суд зауважує, що під час дії арешту будівлі № 6 ні власник, ні інші особи, без дозволу відповідного виконавця не можуть вчиняти жодних дій щодо арештованого майна, а позивач не подав письмових доказів про наявність такого дозволу чи зняття арешту з будівлі № 6. Тому вимога щодо упущеної вигоди не може вважатися обгрунтованою. До того ж, Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення ЄСПЛ у справі Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. 8. Висновок суду такий. З огляду на зазначене суд доходить висновку, що в задоволенні позовної заяви належить відмовити повністю. 9. Розподіл між сторонами судових витрат такий. Зважаючи на приписи частини 1 статті 137, частини 1 статті 141 ЦПК судові витрати покладаються на позивача, оскільки в позові відмовлено. 10. Інші питання такі. Повне судове рішення складене 27 лютого 2024 року, через перебування судді 23 лютого 2024 року у відрядженні та вихідні дні 24, 25 лютого 2024 року.

Outcome: dismissed