Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-14 00:00:00

31 травня 2019 року до Дружківського міського суду Донецької області звернувся представник позивача [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] , з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна, в якому просить суд здійснити поділ спільного сумісного майна [PERSON] та [PERSON] , а саме: визнати право власності за [PERSON] на 1/2 частину гаражу, розташованого за адресою: [ADDRESS] та набутого\~ [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 20.12.2010 року серія ВРД №584252 під час спільного проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу; визнати право власності на 1/2 частину дачної ділянки, яка розташована у [ADDRESS] та набута під час спільного проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 15 липня 2019 року №2/229/731/2019 (ЄУН 229/3056/19) позов представника позивача\~Черненко І.О.,\~яка діє\~в інтересах\~ [PERSON] було прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами позовного провадження в загальному порядку,\~встановлено строк відповідачу для надіслання (надання) до суду відзиву на позовну заяву і всіх письмових доказів, що підтверджують заперечення проти позову. Підготовче судове засідання призначено на 15 серпня 2019 року о10:00 (т.1 а.с.36). 23 жовтня 2019 року\~представник відповідача [PERSON] надав суду відзив на позовну заяву (т.1а.с.63-66). 29 жовтня 2019 року представник позивача [PERSON] надала суду відповідь на відзив (т.1 а.с.69-70). 23 жовтня 2019 року на адресу суду надійшло клопотання представника відповідача про зупинення провадження у цивільній справі №229/3056/19 за позовом [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] , до [PERSON] про поділ спільного майна, до набрання чинності рішення суду по цивільній справі №229/471/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна (т.1 а.с.61-62). Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 27 листопада 2019 року клопотання представника відповідача про зупинення провадження по справі було\~ задоволено. Провадження у цивільній справі за позовом представника позивача [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] , до [PERSON] про поділ спільного майна, було зупинене до набрання законної сили судовим рішенням у справі №229/471/19 (т.1 а.с.99). 22 жовтня 2020 року на адресу суду надійшло клопотання представника позивача про поновлення провадження у справі №229/3056/19 за позовом [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] , до [PERSON] про поділ спільного майна, оскільки рішення по справі №229/471/19 набрало законної сили (т.1 а.с.100). Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 02 листопада 2020 року провадження у цивільній справі за позовом представника позивача [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] , до [PERSON] про поділ спільного майна, було поновлено. Призначено підготовче судове засідання на 10 грудня 2020 року о 15:00 (т.1 а.с.108). 23 листопада 2020 року на адресу суду надійшло клопотання представника позивача про уточнення позовних вимог. Просить суд: визнати спільним сумісним майном сторін: дачну ділянку, яка розташована у садівницькому товаристві «Дружба» за № [NUMBER] та набута під час спільного проживання Сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу, автомобіль Нисан NOTE [NUMBER] . Визнати право власності на частини автомобіля Нисан NOTE [NUMBER] за [PERSON] або стягнути компенсацію у розмірі половини вартості придбаного автомобіля. Визнати право власності на частини дачної ділянки, яка розташована у садівницькому товаристві «Дружба» за № [NUMBER] та набута під час спільного проживання Сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Зобов`язати Відповідача за власний кошт відновити металевий паркан на земельній ділянці площею 0,03га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , на тому ж самому місці, з якого його ним демонтовано. Стягнути з відповідача [PERSON] моральну шкоду у розмірі 8000 грн. Позовні вимоги щодо визнання права власності за [PERSON] на частину гаражу, розташованого за адресою: [ADDRESS] , стягнення з [PERSON] грошової компенсації в розмірі 13487,00 грн. половини знищеного та знятого майна, яке було набуте Сторонами під час спільного сумісного проживання - залишити без розгляду (т.1 а.с.113-115). 10 грудня 2020 року представник відповідача направив до суду заперечення про уточнення позовних вимог (т.1 а.с.134-137). 24 грудня 2020 року на адресу суду надійшло клопотання представника позивача про залишення без розгляду позовні вимоги стосовно: - визнання спільним сумісним майном Сторін дачної ділянки, яка розташована у садівницькому товаристві «Дружба» за №122 та набута під час спільного проживання Сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу; - визнання права власності за [PERSON] на частини дачної ділянки, яка розташована у садівницькому товаристві «Дружба» за № [NUMBER] та набута під час спільного проживання Сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу; - зобов`язання Відповідача за власний кошт відновити металевий паркан на земельній ділянці площею 0,03га. яка розташована за адресою: [ADDRESS] , на тому ж самому місці з якого його ним демонтовано; - стягнення з відповідача [PERSON] моральну шкоду у розмірі 8000 грн. (т.1 а.с.132). 24 грудня 2020 року на адресу суду надійшло клопотання представника позивача про здійснення запиту до ТСЦ МВС №1443 та витребувати договір купівлі автомобіля Ниссан Note [NUMBER] [PERSON] у 2012 році та документи, які свідчать про вартість його придбання, документи, що свідчать про продаж автомобіля Ниссан Note [NUMBER] [PERSON] у 2016 році (т.1 а.с.133). Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 24 грудня 2020 року клопотання представника позивача про витребування доказів було задоволено. Витребувано у ТСЦ МВС №1443: договір купівлі автомобіля [PERSON] [NUMBER] [PERSON] у 2012 році та документи, які свідчать про вартість його придбання, документи, що свідчать про продаж автомобіля [PERSON] [NUMBER] [PERSON] у 2016 році (т.1 а.с.140). Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 24 грудня 2020 року клопотання представника позивача [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] про залишення частини позовних вимог без розгляду було задоволено. Позовні вимоги в частині: - визнання спільним сумісним майном Сторін дачної ділянки, яка розташована у садівницькому товаристві «Дружба» за № [NUMBER] та набута під час спільного проживання Сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу; - визнання права власності за [PERSON] на частини дачної ділянки, яка розташована у садівницькому товаристві «Дружба» за № [NUMBER] та набута під час спільного проживання Сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу; - зобов`язання Відповідача за власний кошт відновити металевий паркан на земельній ділянці площею 0,03га. яка розташована за адресою: [ADDRESS] , на тому ж самому місці з якого його ним демонтовано; - стягнення з відповідача [PERSON] моральну шкоду у розмірі 8000 грн. залишено без розгляду. Залишено до розгляду позовні вимоги в частині: - визнання спільним сумісним майном Сторін автомобіля Нисан NOTE [NUMBER] ; - визнання право власності на частину автомобіля Нисан NOTE [NUMBER] за позивачем [PERSON] ; - стягнення з відповідача [PERSON] компенсації у розмірі половини вартості придбаного автомобіля Нисан NOTE [NUMBER] (т.1 а.с.141). 26 січня 2021 року на адресу суду надійшло клопотання представника відповідача про зупинення провадження у цивільній справі №229/3056/19 за позовом [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] , до [PERSON] про поділ спільного майна, до залучення у справі правонаступника після смерті позивача [PERSON] (т.1 а.с.144-145). 03 лютого 2021 року на адресу суду надійшло клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі у зв`язку зі смертю позивача [PERSON] (т.1 а.с.159-160). Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 11 лютого 2021 року у задоволенні клопотання представника позивача [PERSON] про зупинення провадження у справі було відмовлено. Клопотання представника відповідача [PERSON] про закриття провадження у справі було задоволено. Провадження у цивільній справі №№229/3056/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна було закрито, у зв`язку з відсутністю предмету спору (т.1 а.с.164-165). Постановою Донецького апеляційного суду від 06 квітня 2021 року апеляційну скаргу [PERSON] було задоволено частково. Ухвалу Дружківського міського суду Донецької області від 11 лютого 2021 року в частині закриття провадження у справі було скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду (т.1 а.с.213-218). Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 16 червня 2021 року клопотання представника позивача [PERSON] про зупинення провадження у справі було задоволено. Провадження у цивільній справі за позовом представника позивача [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] , до [PERSON] про поділ спільного майна, було зупинене до залучення до участі у справі правонаступника після смерті [PERSON] (т.1 а.с.230-231). 06 серпня 2021 року на адресу суду надійшло клопотання представника позивача про поновлення провадження у справі №229/3056/19 та залучення до участі у справі в якості позивача шляхом заміни первісного позивача в особі [PERSON] його правонаступником [PERSON] (т.1 а.с.232). Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 16 серпня 2021 року провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна було відновлено. Залучено до участі у справі в якості позивача [PERSON] , як правонаступника позивача [PERSON] (т.1 а.с.237). 01\~листопада 2021\~року на\~адресу суду\~надійшло клопотання\~позивача [PERSON] \~про уточнення\~позовних вимог,\~в якому\~вказано,\~що рішенням\~Дружківського міського\~суду Донецької\~області від\~15\~травня 2019\~року \~був встановлений\~факт проживання\~однією сім`єю\~без реєстрації\~шлюбу [PERSON] \~та [PERSON] \~в період\~з 01\~січня 20004\~року по\~вересень 2016\~року.\~В період\~спільного проживання\~ [PERSON] \~та [PERSON] \~ був\~придбаний автомобіль\~Nissan\~Note\~д.н.\~ [NUMBER] ,\~який був\~зареєстрований 10.08.2012\~року на\~ім`я\~Відповідача,\~ що\~підтверджується відповіддю\~начальника територіального\~сервісного центру\~МВС №1443\~та не\~заперечується сторонами. Таким чином, автомобіль Nissan Note д.н. [NUMBER] , був спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , оскільки його було куплено під час їхнього спільного проживання однією сім`єю. Відповідно до відповіді начальника територіального сервісного центру МВС №1443, автомобіль марки Nissan Note, номерний знак [NUMBER] , кузов [NUMBER] , рік випуску 2012, колір білий, який був зареєстрований 10 серпня 2012 року на ім`я [PERSON] , перереєстрований Відповідачем 07 квітня 2016 року на іншого власника. Спірний автомобіль було продано Відповідачем без згоди на те [PERSON] та кошти від спірного автомобіля були використані не в інтересах сім`ї. У статті 60 СК України закріплено правило, за яким майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і частина третя статті 368 ЦК України. За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Частиною першою\~статті 70 СК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша\~статті 69 СК України). Відповідно до частини першої\~статті 70 СК України\~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Частина четверта\~статті 65 СК України\~передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року N 6-486цс16 та постанові Верховного Суду від 30.01.2019 року справа №444/848/16-ц (провадження № 61-33882св18). Відповідно до абз.2 п.30 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 р. № 11, у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Таким чином, Позивач наполягає, що Відповідач здійснив відчуження спільного сумісного майна подружжя - автомобіля проти волі іншого з подружжя, без згоди [PERSON] і не на потреби сім`ї, внаслідок чого на даний час власником вказаного автомобіля інша особа (автомобіль переоформлений двічі). Тому, Позивач вважає, що вартість відчуженого Відповідачем без згоди і відома [PERSON] майна - автомобіля Nissan Note д.н. [NUMBER] ,\~має бути\~врахована при\~поділі і\~з Відповідача на користь\~Позивача \~необхідно стягнути\~компенсацію за\~1/2\~частку вартості\~цього автомобіля,\~вартість якого згідно висновку № 103-21 експертного авто товарознавчого дослідження з оцінки транспортного засобу від 17.09.2021р. на час його продажу (07.04.2016року) складала 218565,00грн.; таким чином, частина вартості даного автомобіля становила 109282,50грн. Щодо стягнення половини вартості автомобіля саме на користь Позивача. Відповідно до свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , [PERSON] , померла [INFO] у м. Дружківка, Донецької області. Із свідоцтва про народження серія [NUMBER] та свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] , вбачається, що [PERSON] , є донькою померлої [PERSON] . Згідно заповіту від 02 квітня 2014 року, зареєстрованого в реєстрі №1453, [PERSON] належні їй на праві власності житловий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку, а також все своє майно де б воно не було та з чого б воно не складалось і взагалі все те, що їй буде належати на день її смерті та на, що вона матиме право за законом, заповідає [PERSON] 25 січня 2021 року на підставі заяви [PERSON] , яка є донькою померлої [PERSON] , приватним нотаріусом Гнатенко В.Л. відкрито спадкову справу на майно, яке залишилось після смерті [PERSON] , що підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі № витягу 63276570. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1219 ЦК України, не входять до складу спадщини права та обов`язки, які нерозривно пов`язані з особою спадкодавця. Вважає, що спірні правовідносини за даним позовом про поділ спільного майна не пов`язані нерозривно з особою померлої і безпосередньо стосуються позивача [PERSON] , як спадкоємця після смерті позивачки, яка померла [INFO] і після смерті якої відкрилася спадщина. Просить суд визнати автомобіль Nissan Note, державний номер [NUMBER] , 2012 року випуску, об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] набутим під час спільного проживання сім`єю без реєстрації шлюбу. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] частини вартості автомобіля Nissan Note, державний номер [NUMBER] , 2012 року випуску, що становить 109282 грн. 50 коп. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір (т.2 а.с.8-9). 30 листопада 2021 року представник відповідача [PERSON] направив до суду заперечення про уточнення позовних вимог, в яких вказав, що уточнені позовні вимоги не визнаються відповідачем [PERSON] в повному обсязі з наступних підстав. Щодо процесуального статусу уточнень позовних вимог зазначає, що: Верховний суд у постанові від 01 листопада 2021 року по справі № 405/3360/17 (провадження № 61-9545сво21) виклав наступну правову позицію: Згідно з пунктом 2 частини другої, частиною третьою статті 49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу: позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі. У пунктах 6, 7 частини другої статті 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи зобов`язані: виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, яке складається з двох елементів: предмета і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує його вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц). Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що процесуальним законом не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог. Тому в разі надходження до суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: - подання іншого (ще одного) позову, чи - збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об`єднання позовних вимог, чи - зміну предмета або підстав позову. При цьому при поданні вказаних заяв (клопотань) позивач має дотримуватися правил вчинення відповідної процесуальної дії, недодержання яких тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ЦПК України. Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року по справі № 917/1739/17 (Провадження № 12-161гс19) зазначено, що зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається. По справі № 229/3056/19 стороною позивача неодноразово змінено, як предмет, так і підстави позову. Так, згідно первинної позовної заяви від 29 травня 2019 року первісний позивач [PERSON] просила здійснити поділ спільного сумісного майна її та [PERSON] , а саме визнати право власності за [PERSON] на частку гаража за адресою [ADDRESS] , визнати право власності на дачної ділянки у садівничому товаристві "Дружба" № 122, та стягнути з [PERSON] грошову компенсацію за половину знищеного та знятого майна в сумі 13487,00 грн. Після відкриття провадження по справі за цим позовом, стороною позивача було подане уточнення від 23 листопада 2020 року, в якому уточнювалися позовні вимоги. Зокрема позивач вимагав визнати спільним сумісним майном сторін: дачну ділянку та автомобіль Ниссан, визнати право власності на частку автомобіля за [PERSON] та стягнути компенсацію половини вартості автомобіля, визнати право власності [PERSON] на дачної ділянки, зобов`язати відповідача відновити металевий паркан, стягнути з відповідача моральну шкоду. Вимоги щодо визнання права власності [PERSON] на частку гаражу та стягнення грошової компенсації за паркан просили залишити без розгляду. В ході подальшого розгляду судом цієї справи стороною позивача було подане наступне уточнення від 01 листопада 2021 року. В ньому зазначені уточнені позовні вимоги, а саме визнати автомобіль Ниссан спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , стягнути з відповідача вартість автомобіля. Отже на теперішній час повністю змінився предмет позову позивач відмовився від первинних вимог про поділ спільного сумісного майна, визнання часток у нерухомому майні та стягнення вартості знищеного майна, натомість заявлені нові вимоги про визнання майна спільною сумісною власністю та стягнення його вартості. Також позивачем змінено підстави позову, тобто обставини, якими ці позовні вимоги ґрунтуються. Так в первинному позові позивач посилалась на ту обставину, що вона не може користуватись спільним майном (гаражем, земельною ділянкою, насадженнями та парканом). На теперішній час в уточненні зазначена інша обставина нібито відповідач продав без відома [PERSON] їх спільне майно (автомобіль). Виходячи з роз`яснень Верховного Суду, повна зміна підстави й предмету позову, підчас судового процесу, фактично робить їх новими позовними вимогами, а такі позовні вимоги оформлюються в письмовій заяві згідно ЦПК, та призводять до одночасної відмови від раніше заявлених вимог. В разі одночасної зміни предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, а це за своєю суттю - уже новий позов. Таким чином, подане позивачем уточнення не підлягає розгляду в межах цієї цивільної справи. Стосовно суті заявлених в уточненні від 01 листопада 2021 року позовних вимог: в серпні 2012 року відповідач [PERSON] дійсно придбав автомобіль Nissan Note. В період спільного проживання з [PERSON] , у квітні 2016 року, цей автомобіль було відчужено. Рішення про продаж автомобіля було прийнято спільно [PERSON] та [PERSON] . Стаття 204 ЦК України встановлює, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. В силу цієї норми правочин від 07 квітня 2016 року, за яким здійснено відчуження автомобіля Нисан NOTE, номерний знак [NUMBER] , є правомірним. Відповідно на час припинення проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] , у вересні 2016 року цей автомобіль не мав і не міг мати статусу їх спільної сумісної власності. Твердження [PERSON] про те, що первісний позивач [PERSON] не була обізнана про продаж автомобіля не відповідає дійсності. На момент відчуження автомобіля чи на час припинення спільного проживання у вересні 2016 року, у [PERSON] не було претензій щодо стосовно правочину про відчуження спірного автомобіля, не висувалось вимог про визнання його спільним сумісним майном, його поділу, стягнення компенсації вартості чи будь-яких інших вимог. Кошти від реалізації автомобіля були використані в інтересах існуючої на той час їх сім`ї, насамперед на лікування самої [PERSON] , яка в той час тяжко хворіла. На підтвердження цього факту свідчить також те, що 25 грудня 2016 року [PERSON] та [PERSON] фактично здійснили поділ спільного сумісного майна, придбаного ними в період спільного проживання. [PERSON] склала Перелік речей, які вона "отдала поделив по обоюдному согласию 25.12.16, [PERSON] ". Стосовно спірного автомобіля [PERSON] не висувала жодних вимог при здійсненні цього поділу. Також правовідносини між [PERSON] та [PERSON] стосовно майна, придбаного ними в період проживання однією сім`єю, неодноразово було предметом судових розглядів. Так, 16 жовтня 2018 року [PERSON] звернулась до Дружківського міського суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а також визнання за нею права власності на земельної ділянки та гаражу, які були придбані в період спільного проживання. Тобто фактично заявляючи до суду вимоги про поділ майна, [PERSON] не заявляла вимог стосовно спірного автомобіля. 30 січня 2019 року [PERSON] звернувся до Дружківського міського суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна (справа № 229/471/19). Предметом цього позову були гараж, земельна ділянка, рухоме майно, компенсація за покращення будинку. В ході розгляду цієї справи [PERSON] не висувала вимог про включення до складу спільного сумісного майна автомобіля Нисан NOTE та його поділу. 31 травня 2019 року [PERSON] звернулась до Дружківського міського суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна (справа № 229/3056/19). Як зазначалось вище, первісні позовні вимоги [PERSON] стосувались поділу гаражу, дачної ділянки. Вимоги стосовно автомобіля заявлені не були. Лише в заяві про уточнення позовних вимог від 23 листопада 2020 року, позивачем ставиться питання про визнання спільним сумісним майном автомобіля. Причому ця вимога поставлена не особисто [PERSON] , а її представником [PERSON] , позиція [PERSON] стосовно цього предмету позову в будь-який спосіб не висловлювалась. Таким чином [PERSON] за життя не оскаржувала правочину щодо відчуження автомобіля Нисан NOTE та не заявляла вимог про визнання його недійсним, особисто не заявляла вимог про визнання автомобіля спільним сумісним майном, придбаним спільно з [PERSON] в період проживання однією сім`єю. З огляду на відсутність таких вимог щодо автомобіля Нисан NOTE від [PERSON] потягом тривалого позасудового та судового процесу поділу спільного майна вона не мала наміру висувати ці вимоги. Крім того, факт обізнаності [PERSON] про продаж автомобіля Нисан NOTE у квітні 2016 року може бути підтверджений свідком [PERSON] . В уточненні від 01 листопада 2021 року нинішній позивач [PERSON] зазначає, що спірний автомобіль продано відповідачем без згоди на те [PERSON] та кошти від спірного автомобіля були використані не в інтересах сім`ї. Проте таке твердження [PERSON] є лише її особистою думкою, оскільки на той момент вона не була учасником сімейних та майнових відносин між [PERSON] та [PERSON] . Щодо строку позовної давності: Частина 2 статті 72 СК України передбачає, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Згідно правого висновку викладеному в постанові Верховного Суду України від 22 лютого 2017 року по справі № 6-17цс17 порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися", що містяться в частині другій статті 72 СК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Оскільки позивач [PERSON] діє як правонаступник померлої [PERSON] , то саме на неї покладається обов`язок доведення необізнаності [PERSON] про продаж автомобіля. Однак жодних доказів на це надано не було. Оскільки вперше позовна вимога щодо спірного автомобіля заявлена в уточненні від 23 листопада 2020 року, то на цю дату, як від дня продажу автомобіля 07 квітня 2016 року, так і від часу припинення спільного проживання [PERSON] та [PERSON] у вересні 2016 року минув строк більший за три роки. Тобто наявні підстави, передбачені ст.267 ЦК України для відмови у задоволенні позову. Приймаючи до уваги вищенаведене вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] викладені в уточненні позовних вимог від 01 листопада 2021 року, не підлягають задоволенню (т.2 а.с.17-21). 06 грудня 2021 року позивач [PERSON] направила до суду відповідь на відзив на уточнену позовну заяву (т.2 а.с.22). 06 грудня 2021 року позивач [PERSON] направила до суду клопотання про поновлення строку звернення до суду (т.2 а.с.23-24). Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 06 грудня 2021 року підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна було закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 10 січня 2022 року на 15:00 (т.2 а.с.27). У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник підтримали свої позовні вимоги з підстав вказаних у заяві про уточнення позовних вимог про поділ спільного майна від 01.11.2021 року. Просили суд визнати автомобіль Nissan Note, державний номер [NUMBER] , 2012 року випуску, об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] набутим під час спільного проживання сім`єю без реєстрації шлюбу. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] частини вартості автомобіля Nissan Note, державний номер [NUMBER] , 2012 року випуску, що становить 109282 грн. 50 коп. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір. У судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник заперечували проти задоволення позовних вимог [PERSON] з підстав, вказаних у запереченнях про уточнення позовних вимог від 30 листопада 2021 року. Просили суд у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити. Суд,\~заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, встановив такі обставини справи. Так, відповідно до\~ст.124 Конституції України\~правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. Статтею 4 ЦПК України, передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод закріплено принцип доступу до правосуддя. Стаття 13 Конвенції гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Під доступом до правосуддя, згідно зі стандартами ЄСПЛ, вважають здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права. Щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення ЄСПЛ від 04 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції»). З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. При цьому суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до частини першої\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою в\~статті 129 Конституції України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. Судом встановлено, що рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 15 травня 2019 року був встановлений факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] в період з 01 січня 20004 року по вересень 2016 року (т.1 а.с.28-32). В період спільного проживання [PERSON] та [PERSON] був придбаний автомобіль Nissan Note д.н. [NUMBER] , який був зареєстрований 10.08.2012 року на ім`я [PERSON] , що підтверджується відповіддю начальника територіального сервісного центру МВС №1443 (т.1 а.с.154). Відповідно до\~ст.60 СК України\~майно набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку, вважається, що кожна річ набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з пунктом 3\~статті 368 Цивільного кодексу України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю. Той самий юридичний зміст містить норма, викладена у\~статті 63 Сімейного кодексу України: «дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності». Відповідно до\~ст.369 ЦК України\~співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Згідно відповіді начальника територіального сервісного центру МВС №1443, автомобіль марки Nissan Note, номерний знак [NUMBER] , кузов [NUMBER] , рік випуску 2012, колір білий, який був зареєстрований 10 серпня 2012 року на ім`я [PERSON] , перереєстрований 07 квітня 2016 року на іншого власника (т.1 а.с.154). Згідно ч.2\~ст.369 ЦК України\~розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Відповідно до ч.ч. 1-5\~статті 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ч.ч. 1, 2\~статті 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6\~\~статті 203 цього Кодексу. Судом встановлено, що при відчуженні спірного автомобіля Nissan Note, номерний знак [NUMBER] , 2012 року випуску, на користь\~іншої особи, поділ спільного майна проведений не був, а тому розпорядитися майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] , відповідач міг лише за згодою\~\~позивача.\~\~ Відповідно до ч.3\~ст.65 СК України\~для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Згідно із ч.1\~ст. 219 ЦК України\~в разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним. Доводи відповідача [PERSON] та його представника про те, що спірний автомобіль Nissan Note, номерний знак [NUMBER] , 2012 року випуску був відчужений за усною згодою позивача є безпідставними. Згода на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана в письмовій формі. Така згода за своєю правовою природою є одностороннім правочином. Разом з тим відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним. Законодавством не передбачено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про поділ цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з підстави його відчуження без письмової згоди одного з подружжя суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Пунктом 6 ч.1\~ст. 3 ЦК України\~до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність. З аналізу зазначених норм закону у їх взаємозв`язку можна дійти висновку, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд установить, що той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що підтримувала дружні стосунки з [PERSON] та [PERSON] разом їздили на море, працювали на одному заводі. В 2014-2015 році, коли [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні у лікарні, то вона казала їй, що у них великі борги, її дочка їм не допомогає, тому вони вирішили продати автомобіль. Вона умовляла її цього не робити. Через деякий час, вона дізналася від [PERSON] , що вони продали автомобіль. Кому саме [PERSON] продав свій автомобіль їй не відомо. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що її сваха [PERSON] нічого не знала про продаж автомобіля Nissan\~Note.\~ [PERSON] \~не підписувала\~ніяких згод.\~Відповідач [PERSON] \~нікому не\~казав,\~що продає\~своє авто,\~ніяких розмов\~про продаж\~авто не\~було.\~ [PERSON] \~дізналася про\~продаж авто\~вже під\~час розгляду\~цивільної справи.\~ [PERSON] \~таємно продав\~автомобіль Nissan\~Note\~своєї сестрі,\~яка ніколи\~не користувалася\~цим автомобілем.\~ \~ У судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник не надали суду жодного належного доказу того, що первісний позивач [PERSON] надавала згоду на продаж автомобіля Nissan\~Note,\~державний номер\~ [NUMBER] ,\~2012\~року випуску,\~який є\~об`єктом права\~спільної сумісної\~власності Сторін. Стаття 89 ЦПК України зазначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд, дослідивши докази, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості, достовірності, а також достатності, приходить до висновку про доведеність факту відчуження відповідачем [PERSON] майна, а саме автомобіля Nissan\~Note,\~державний номер\~ [NUMBER] ,\~2012\~року випуску, який є спільною сумісною власністю Сторін без отримання згоди первісного позивача [PERSON] , що є порушенням статей 60,61 СК України. Відповідно до абз.2 п.30 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 р. № 11, у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18), відсутність згоди іншого зі співвласників (другого з подружжя) на укладення правочину позбавляє співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень на укладення договору про розпорядження спільним майном. Укладення такого договору свідчить про порушення його форми і відповідно до частини четвертої\~статті 369 ЦК України\~та\~статті 215 ЦК України\~надає іншому зі співвласників (другому з подружжя) право оскаржити договір з підстав його недійсності. При цьому закон не пов`язує наявність чи відсутність згоди усіх співвласників на укладення договору ні з добросовісністю того з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, ні третьої особи - контрагента за таким договором і не ставить питання оскарження договору в залежність від добросовісності сторін договору. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що автомобіль Nissan Note, державний номер [NUMBER] , 2012 року випуску, - є об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] набутим під час спільного проживання сім`єю без реєстрації шлюбу, а тому первісний позивач [PERSON] мала право на 1/2 частини вартості цього автомобіля. Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження з оцінки транспортного засобу №103-21 від 17.09.2021року вартість транспортного засобу Nissan\~Note,\~державний номер\~ [NUMBER] на дату продажу (07.04.2016 року) може складати: 218565 (двісті вісімнадцять тисяч п`ятсот шістдесят п`ять) грн. 00 коп. (т.1 а.с.246-247). Таким чином, судом встановлено, що частина вартості автомобіля Nissan\~Note,\~державний номер\~ [NUMBER] ,\~2012\~року випуску на дату його продажу 07.04.2016 року становить 109282,50грн. Відповідно до свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , [PERSON] , померла [INFO] у м. Дружківка, Донецької області (т.1 а.с.146). Із свідоцтва про народження серія [NUMBER] та свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] , вбачається, що [PERSON] , є донькою померлої [PERSON] (т.1 а.с.152-153). Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 16 серпня 2021 року провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна було відновлено. Залучено до участі у справі в якості позивача [PERSON] , як правонаступника позивача [PERSON] (т.1 а.с.237). Згідно заповіту від 02 квітня 2014 року, зареєстрованого в реєстрі №1453, [PERSON] належні їй на праві власності житловий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку, а також все своє майно де б воно не було та з чого б воно не складалось і взагалі все те, що їй буде належати на день її смерті та на, що вона матиме право за законом, заповідає [PERSON] (т.1 а.с.148). 25 січня 2021 року на підставі заяви [PERSON] , яка є донькою померлої [PERSON] , приватним нотаріусом Гнатенко В.Л. відкрито спадкову справу на майно, яке залишилось після смерті [PERSON] , що підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі № витягу 63276570 (т.1 а.с.147). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Оскільки, первісний позивач [PERSON] мала право на 1/2 частини вартості автомобіля Nissan Note, державний номер [NUMBER] , 2012 року випуску, що на дату його продажу 07.04.2016 року становить 109282,50грн., то [PERSON] , як спадкоємець, також має право на 1/2 частини вартості автомобіля Nissan Note, державний номер [NUMBER] , 2012 року випуску, що становить 109282,50грн. Щодо строків звернення до суду, то слід зазначити наступне. Так, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття «позовна» має на увазі форму захисту - шляхом пред`явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах - процесуальному (право на пред`явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту). Питання про об`єкт дії позовної давності виникає через відмінності в розумінні категорії «право на позов у матеріальному сенсі» (право на захист) у контексті її співвідношення із суб`єктивним матеріальним цивільним правом як одним з елементів змісту цивільних правовідносин. Набуття права на захист, для здійснення якого встановлена позовна давність, завжди пов`язане з порушенням суб`єктивного матеріального цивільного права. Суб`єктивне матеріальне цивільне право і право на позов відносяться до різних видів матеріального права: перше - регулятивне, друге - охоронне. Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватись тільки за допомогою звернення до суду. Ураховуючи, що метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, слід дійти висновку, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Згідно ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Згідно ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13 зазначено, що відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Аналогічна позиція Верховного Суду України викладена у Постановах від 19.03.2014 р. у справі № 6-20цс14, від 18.06.2014 р. у справі № 6-61цс14, від 03.06.2015 р. у справі № 6-31цс15. Відповідно до Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16, початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. 06 грудня 2021 року позивач [PERSON] надала суду заяву про поновлення строку звернення до суду, в якій вказала, що її мати [PERSON] не знала про продаж автомобіля Відповідачем в період спільного проживання, не надавала своєї згоди про його продаж та не отримувала коштів або будь-яких інших матеріальних благ на користь сім`ї після продажу автомобіля. Окрім того, Відповідач весь цей час з часу припинення спільного проживання та зараз їздить на зазначеному автомобілі та використовує його. Вважає, що строк позовної давності [PERSON] пропущений з поважної причини по незалежним від неї обставинам. Просить суд визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду [PERSON] та поновити цей строк (т.2 а.с.23-24). Так, рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 15 травня 2019 року був встановлений факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] в період з 01 січня 2004 року по вересень 2016 року. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Отже, позивач [PERSON] мала звернутися з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна до 30 вересня 2019 року включно. Позовна заява представника позивача [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] , до [PERSON] про поділ спільного надійшла до Дружківського міського суду Донецької області 31 травня 2019 року, тобто в межах строку позовної давності (т.1 а.с.3-5). Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 15 липня 2019 року №2/229/731/2019 (ЄУН 229/3056/19) позов представника позивача\~Черненко І.О.,\~яка діє\~в інтересах\~ [PERSON] було прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі (т.1 а.с.36). Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 27 листопада 2019 року клопотання представника відповідача про зупинення провадження по справі було\~ задоволено. Провадження у цивільній справі за позовом представника позивача [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] , до [PERSON] про поділ спільного майна, було зупинене до набрання законної сили судовим рішенням у справі №229/471/19 (т.1 а.с.99). Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 02 листопада 2020 року провадження у цивільній справі за позовом представника позивача [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] , до [PERSON] про поділ спільного майна, було поновлено. Призначено підготовче судове засідання на 10 грудня 2020 року о 15:00 (т.1 а.с.108). Так, 23.11.2020 року первісним Позивачем - [PERSON] подано уточнену позовну заяву про поділ спільного майна в тому числі і автомобіля Нисан NOTE AH4695 IA (т.1 а.с.113-115). У відповідності до .ч. 2 ст. 264 ЦПК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Предметом первісної позовної заяви фактично був поділ спільного майна Позивача з Відповідачем. Підстави позови про поділ спільного майна фактичного не змінились та вимоги гуртуються на тому, що все майно набуте Сторонами за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності. . Згідно ч. 1 ст.261 ЦПК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Таким чином, з метою не порушення конституційного права на судовий захист, гарантований ст.55 Конституції України, на підставі ч.5 ст.267 ЦК України, суд вважає можливим визнати поважними причини пропущення строку позовної давності та поновити цей строк. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору у сумі 1092 (одна тисяча дев`яносто дві) гривні 83 коп.

Outcome: approved