Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-21 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Центральне управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради 18 вересня 2023 року звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення незаконно отриманих сум допомоги при народженні дитини. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що [PERSON] звернулася до Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради із заявою від 01 вересня 2022 року про призначення державної допомоги у зв`язку із вагітністю та пологами і допомоги при народженні дитини. До заяви [PERSON] додала копію свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] . Рішенням управління від 08 вересня 2022 року заявниці було призначено допомогу у зв`язку із вагітністю та пологами з 01 травня 2022 року по 31 травня 2022 року у розмірі 2 928,73 грн. та допомогу при народженні дитини: з 01 травня 2022 року по 31 травня 2022 року у розмірі 10 320,00 грн., з 01 червня 2022 року по 31 травня 2025 року у розмірі 860,00 грн. щомісячно. Під час вибіркової перевірки справ отримувачів соціальних допомог спеціалістами управління встановлено, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , про що [PERSON] при зверненні за отриманням допомоги при народженні дитини не повідомила Управління, тобто приховала обставини, які впливають на призначення і виплату допомоги. На підставі викладеного, рішенням управління від 30 червня 2023 року [PERSON] виставлено переплату допомоги при народженні дитини в зв`язку зі смертю утриманця (дата смерті [INFO] ) за період 01 червня 2022 року по 30 червня 2023 року. Сума надміру виплаченої допомоги, яка підлягає поверненню, складає 11 180,00 грн. 20 липня 2023 року [PERSON] було направлено повідомлення № 15/10-814 з пропозицією в добровільному порядку повернути на рахунок управління неправомірно отримані кошти допомоги при народженні дитини протягом місяця. Сума боргу в розмірі 11 180,00 грн. на розрахунковий рахунок управління до теперішнього часу не надійшла. Враховуючи викладене, представник позивача просив стягнути з відповідача вказану неправомірно отриману суму грошей та судові витрати, задовольнивши позов в повному обсязі. 25 грудня 2023 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування поданого відзиву представник відповідача зазначив, що з доданих до позовної заяви документів вбачається повідомлення про переплату соціальної допомоги, та не вбачається жодних доказів направлення такого повідомлення. Навіть, якщо вважати, що направлений саме доданий до позову лист в ньому очевидно не має пропозиції про повернення за рахунок наступних виплат. Таким чином за обов`язкового досудового порядку врегулювання відсутність намагання такого врегулювання та відсутність доказів взагалі направлення та отримання чогось відповідачем унеможливлює судовий захист та задоволення позову. В позові зазначено: сума надмірно виплаченої допомоги, яка підлягає поверненню складає 11 180,00 грн. При цьому позивач надає лише розрахунок призначеної державної соціальної допомоги, але не надає жодних доказів фактичної виплати такої допомоги, як єдину підставу для повернення. Доданий документ можливо і підтверджує нарахування, але не підтверджує виплату, тобто перерахування на рахунок відповідача. 24 січня 2024 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій остання заперечувала проти обставин, викладених у відзиві на позовну заяву та підтримала заявлені позовні вимоги. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 вересня 2023 року указана позовна заява передана для розгляду судді Федоріщеву С.С. Ухвалою судді від 25 вересня 2023 року відкрито провадження у вищевказаній цивільній справі. Представник позивача надала до суду заяву, у якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представник відповідача надав суду заяву з проханням проводити судовий розгляд без участі відповідача. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Фактичні обставини встановленні судом. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом встановлено, що [PERSON] звернулася до Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради із заявою від 01 вересня 2022 року про призначення державної допомоги у зв`язку із вагітністю та пологами і допомоги при народженні дитини. До заяви [PERSON] додала копію свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] . Механізм призначення та виплати допомоги при народженні дитини врегульовано Законом України «Про державну допомогу сім?ям з дітьми», Порядком призначення і виплати допомоги сім?ям з дітьми, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751. Згідно п. 10 Порядку (в редакції, чинній на час виникнення правовідносин), допомога при народженні дитини надається одному з батьків дитини, опікуну, які постійно проживають разом з дитиною, з метою створення належних умов для її повноцінного утримання та виховання. Абзацом 7 статті 11 Закону (в редакції, чинній на час виникнення правовідносин) встановлено, що допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини. Згідно п. 11 Порядку, для призначення допомоги при народженні дитини за умови пред?явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, подається: 1) заява одного з батьків (опікуна), з яким постійно проживає дитина, що складається за формою, затвердженою Мінсоцполітики; 2) копія свідоцтва про народження дитини (з пред?явленням оригіналу). Допомога при народженні першої та кожної наступної дитини призначається у розмірі 41 280,00 грн. Виплата допомоги здійснюється одноразово у сумі 10 320,00 грн., решта суми допомоги виплачується протягом наступних 36 місяців рівними частинами у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ст. 12 Закону). Рішеннями управління від 08 вересня 2022 року [PERSON] було призначено допомогу у зв?язку з вагітністю та пологами з 01 травня 2022 року по 31 травня 2022 року у розмірі 2 928,73 грн. та допомогу при народженні дитини: з 01 травня 2022 року по 31 травня 2022 року у розмірі 10 320,00 грн., з 01 червня 2022 року по 31 травня 2025 року у розмірі 860,00 грн. щомісячно. Згідно пункту 48 Порядку, органи, що призначають і виплачують державну допомогу сім?ям з дітьми, мають право у разі потреби перевіряти обгрунтованість видачі та достовірність документів, поданих для призначення допомоги. Під час вибіркової перевірки справ отримувачів соціальних допомог спеціалістами управління було встановлено, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , про що [PERSON] при зверненні за отриманням допомоги при народженні дитини не повідомила управління, тобто приховала обставини, які впливають на призначення і виплату допомоги. Абзацом 10 пункту 11 Порядку встановлено, що допомога при народженні дитини в разі її смерті виплачується на підставі копії свідоцтва про народження дитини або витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження дитини та копії свідоцтва про смерть. Згідно абзацу 8 статті 11 Закону, абзацу 2 пункту 12 Порядку у разі народження мертвої дитини допомога при народженні дитини не призначається. Пунктом 13 Порядку встановлено, що виплата допомоги при народженні дитини припиняється у разі: -позбавлення отримувача допомоги батьківських прав; відмови отримувача допомоги від виховання дитини; -нецільового використання коштів і незабезпечення отримувачем допомоги належних умов для повноцінного утримання та виховання дитини; -відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав; -тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання, крім дітей, які народилися під час перебування матері в слідчому ізоляторі або установі виконання покарань за умови перебування дитини разом з матір?ю; -припинення опіки або звільнення опікуна від його повноважень щодо конкретної дитини; -перебування отримувача допомоги у місцях позбавлення волі за рішенням суду; -усиновлення дитини-сироти, дитини, позбавленої батьківського піклування або дитини, батьки якої дали згоду на її усиновлення; -смерті дитини; -смерті отримувача допомоги. Виплата допомоги припиняється з місяця, що настає за місяцем, в якому виникли зазначені обставини, за рішенням органу, який призначив допомогу. Пунктом 49 Порядку встановлено, що особи, яким виплачується державна допомога сім?ям з дітьми, зобов?язані повідомляти органам соціального захисту населення про зміну всіх обставин, які впливають на виплату такої допомоги (зміни у складі сім?ї, перевищення середньомісячного сукупного доходу сім?ї тощо). Якщо отримувачам державної допомоги сім?ям з дітьми, якими подано документи із свідомо неправдивими відомостями, не подано відомостей про зміни у складі сім?ї, приховуються обставини, які впливають на призначення і виплату допомоги, було надміру виплачено суми допомоги, органи соціального захисту населення: -визначають обсяг коштів, які підлягають поверненню, з місяця призначення державної допомоги сім?ям з дітьми та встановлюють строки їх повернення залежно від матеріального стану сім?ї; -повідомляють отримувачу державної допомоги сім?ям з дітьми про обсяг коштів, які підлягають поверненню, та строки їх повернення. Суми коштів, які підлягають поверненню, повертаються: -отримувачем державної допомоги сім?ям з дітьми самостійно; -за згодою отримувача державної допомоги сім?ям з дітьми у повному обсязі за рахунок ії наступних виплат; -за рішенням органу соціального захисту населення за рахунок сум наступних виплат державної допомоги сім?ям з дітьми у розмірі, який не перевищує 20 відсотків щомісячної суми призначеної допомоги. Рішенням управління від 30 червня 2023 року [PERSON] виставлено переплату допомоги при народженні дитини в зв?язку зі смертю утриманця (дата смерті [INFO] ) за період з 01 червня 2022 року по 30 червня 2023 року. Сума надміру виплаченої допомоги, яка підлягає поверненню, складає 11 180,00 грн. В матеріалах справи наявне повідомлення № 15/10-814 з пропозицією [PERSON] в добровільному порядку повернути на рахунок управління неправомірно отримані кошти допомоги при народженні дитини протягом місяця, але доказів отримання [PERSON] такого повідомлення в розпорядження суду надано не було. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що кошти допомоги при народженні дитини за період з 01 червня 2022 року по 30 червня 2023 року в розмірі 11 180,00 грн отримані [PERSON] неправомірно. Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Таким чином неправомірними діями відповідача, пов`язаними з використанням коштів позивача було завдано майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому зв`язку зі вказаними діями відповідача і підлягають повному відшкодуванню за рахунок винної особи (відповідача). Згiдно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на якi вона посилається як на пiдставу своїх вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної статтi передбачено, що доказуванню пiдлягають обставини, якi мають значення для ухвалення рiшення у справi i щодо яких у сторін та iнших осiб, якi беруть участь у справi, виникає спiр. Тобто, відповідач повинен довести, що його дiями не було порушено його права або права позивача. Однак, жодних доказiв відповідачем до суду не надано. Вiдповiдно до ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач заперечує будь-які домовленості і зобов`язання стосовно відповідача по незаконним (з точки зору відповідача) діям відносно них по сумі боргу та строку її повернення, предмета спору, а відповідач цього не довів, твердження відповідача про наявність будь-яких інших зобов`язань стосовно позовних вимог є припущенням. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню повністю. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України_якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України, що порушення зобов`язання є його невиконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ст. 611 ЦК України_встановлено, що у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом. З огляду на вищевикладене, позивачем доведено належними та допустимими доказами факт порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань (надання достовірних відомостей в декларації). Отже вимога позивача про стягнення коштів ґрунтується на вимогах закону, а відтак за відсутності будь-яких заперечень з боку відповідача підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідач свідомо звернувся до позивача з метою отримання вказаних коштів та підтвердив, що повністю розуміє всі умови наданих послуг, свої права та обов`язки за положенням, постановою і погоджується з ними. Зміна обставин, на які може посилатися відповідач, ніяким чином не пов`язана з умовами виконання зобов`язання. Позивач свої зобов`язання виконав, відповідач, в свою чергу, отримав те, на що розраховував - грошові кошти для своїх потреб. Таким чином, викладені позивачем обставини знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, переконливих доказів на спростування позиції позивача відповідач суду не надав, позовна заява ґрунтується на законі та підлягає задоволенню в повному обсязі. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення. При цьому, відповідно до ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне вирішити питання про розподіл судових витрат, оскільки позов задоволено в повному обсязі, то з відповідача на користь позивача слід стягнути 2 684,00 грн. судового збору.

Outcome: approved