Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-19 00:00:00

Від імені та в інтересах [PERSON] до Суворовського районного суду м. Одеси з позовними вимогами до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини, звернулась адвокат Івкова Лариса Володимирівна. В обґрунтування позовних вимог, представник позивача зазначила, що позивач та відповідач у справі є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Представник позивача зазначає, що діти сторін у справі проживають та перебувають на повному утриманні позивача у справі. Малолітній [PERSON] хоч і проживає з матір`ю, однак, не є зареєстрованим за її адресою. Прохання позивача про надання згоди на реєстрацію дитини за місцем проживання та реєстрації матері, відповідач залишив без реагування. Представник зазначає, що позивач звернулась до Департаменту надання адміністративних послуг з заявою про реєстрацію місця проживання дитини, але отримала відмову з підстав відсутності письмової заяви батька. На підставі викладеного представник позивача просить: визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] ; встановити, що рішення суду після набрання ним законної сили є підставою для реєстрації місця проживання дитини без згоди батька; стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 17 квітня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, призначено розгляд справи в підготовче засідання. Сторонам надіслано копію ухвали суду, відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву, третій особі роз`яснено про право в порядку ст. 181 ЦПК України надати письмові пояснення, та зобов`язано третю особу надати висновок на розв`язання спору. В подальшому, ухвалою суду від 21 серпня 2023 року задоволено заяву [PERSON] про прийняття заяви про зміну предмету позовних вимог. Прийнято до розгляду заяву про зміну предмету позову від 21.08.2023 року (вх. № 6251) про визначення місця проживання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . На адресу суду 18.12.2023 року (вх. № 37648) представником позивача подано висновок Київської районної адміністрації Одеської міської ради щодо визначення місця проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.67-71) Ухвалою суду від 18 грудня 2023 року підготовче провадження у справі закрито та призначено розгляд справи до судового розгляду по суті (а.с.74-75). Чергове судове засідання у справі призначено на 20 лютого 2024 року, сторони до суду не з`явились. На адресу суду 20.02.2024 року (вх. № 1241) надійшла заява представника позивача адвоката Івкової Л.В. щодо можливості проведення судового засідання у відсутність сторони позивача та ухвалення рішення суду, яким позовні вимоги задовольнити (а.с.87). Відповідач [PERSON] , про час та місце слухання справи повідомлявся шляхом направлення судової повістки за місце реєстрації, на адресу суду повернувся поштовий конверт з відміткою працівника поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.81-82). Крім іншого, представник відповідача адвокат Кудрявцев П.М. копію позову з додатками та ухвалу суду про закриття підготовчого провадження отримав 23.01.2024 року (а.с.77), разом з цим, сторона відповідача відзиву на позов або заперечень щодо позовних вимог не надала, не висловила думку щодо заявлених позовних вимог. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради до суду не з`явися, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином та своєчасно (а.с.83). Крім іншого, на адресу суду 20.02.2024 року (вх. № 1243) надійшла заява за підписом представника третьої особи щодо можливості розгляду справи за відсутності представника Київської районної адміністрації, як органу опіки та піклування, в якій зазначено про підтримку висновку щодо місця проживання дітей (а.с.88). Таким чином судом встановлено, що сторони про час та місце слухання справи повідомлені, представник позивача адвокат Івкова Л.В. та третя особа звернулись із заявами про слухання справи за їх відсутності, відповідач повідомлявся про слухання справи, про причини не явки суд не повідомив. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи. Судом ухвалено проведення заочного розгляду справи, про що постановлено ухвалу. Звертаючись до суду з вищевказаним позовом, позивач зазначила, що відповідач не надав письмової згоди щодо реєстрації місяця проживання дітей за місцем проживання позивача, відповідач перебуває за межами України, що унеможливлює отримання такої згоди. Відмова у реєстрації дітей за місцем проживання матері, де вона фактично проживають, суперечить інтересам дітей. Судом встановлено, що 17.12.2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Теплодарського міського управління юстиції Одеської області між сторонами у справі було зареєстровано шлюб, актовий запис № 88 (а.с.13). Згідно копій свідоцтв про народження, сторони у справі є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.14,16). Судом досліджується висновок органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 07.12.2023 року згідно якого зазначено, що за адресою місця проживання дітей: [ADDRESS] , в житловому приміщенні для дітей створені всі умови щодо виховання та розвитку дітей, наявні спальні місця, іграшки та книжки відповідного віку, одяг та взуття по сезону. Батько дітей, будучи повідомленим про засідання комісії на засідання не з`явився, та не повідомив про причини не явки. З урахуванням досліджених документів наданих комісії для вирішення питання та встановлених комісією фактичних обставин, та відповідно до Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, Конвенції про права дитини, ЗУ «Про охорону дитинства», положення СК України та відповідно до «Положення про Київську районну адміністрацію ОМР» а також протоколу засідання комісії з питань захисту прав дітей Київської районної адміністрації ОМР від 30.11.2023 року № 25 Київська районна адміністрація ОМР, як орган опіки та піклування вважає доцільним визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] (а.с.67-71). Вирішуючи позовні вимоги суд виходить з наступного. Відповідно до частини 1 статті 18, частини 1 статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Національне законодавство також відображає принцип пріоритетності прав та інтересів дитини, зокрема, статтею 7 Сімейного кодексу України закріплено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Закон України «Про охорону дитинства» визначає, що забезпечення найкращих інтересів дитини дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. При цьому, частиною 1 статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. За змістом частини 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно зі ст. 160, ч. ч. 1, 2 ст. 161 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначають за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначають за спільною згодою батьків і самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначає вона сама. На підставі частин 1 і 2 статті 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Звернення до суду відбувається шляхом подачі позовної заяви з необхідними документами позивачем (тим з батьків, хто звертається до суду з позовною заявою і бажає, щоб з ним залишилася проживати дитина) до відповідача, тобто іншого з батьків. Позови, про визначення місця проживання дитини пред`являються в порядку цивільного судочинства до суду першої інстанції за зареєстрованим місцем проживання чи місцем перебування відповідача. При розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Під час розгляду справ вказаної категорії суди мають ураховувати цілу низку обставин, зокрема: умови проживання, психоемоційний стан дитини, поведінку батьків щодо дитини, висновок органу опіки та піклування, погляди дитини, її індивідуальне сприйняття, оточення, становище, особисту прихильність дитини до кожного з батьків, вік дитини, стан її здоров`я, сталі соціальні зв`язки дитини, місце її навчання, психологічний стан, бажання дитини на проживання з одним із батьків, особисті якості батьків, відносини, які існують між кожним із батьків і дитиною, можливість створення дитині умов для виховання та розвитку, тощо. Варто зазначити, що положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, оскільки батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Сімейним кодексом України, зокрема статтею 141 передбачено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини,\~так,\~мати,\~батько мають\~рівні права\~та обов`язки\~щодо дитини,\~незалежно від\~того,\~чи перебували\~вони у\~шлюбі між\~собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Судом встановлено, що малолітні діти сторін у справі [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , проживають з матір`ю, яка створила дітям належні умови для проживання, виховання та розвитку, що відповідно підтверджено висновком органу опіки та піклування. Статтею 157 СК передбачено, що питання з приводу виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до вимог ст.160 СК України «місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначається за згодою батьків. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини». Згідно матеріалів справи встановлено, що відповідач не проживає разом з позивачем, на засідання комісії не з`явився, в добровільному позасудовому порядку на звернення позивача з приводу надання дозволу на проживання дітей з матір`ю не відреагував. Відповідно до норм Сімейного Кодексу України сімейні відносини будуються на засадах справедливості, добросовісності, розумності, відповідності моральним засадам суспільства і мають здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно зі ст.8 закону «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У п.1 ст.9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї або коли батьки проживають роздільно й необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, виконують їх державні чи приватні установи, що займаються питаннями соціального забезпечення, суди, адміністративні чи законодавчі органи, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч.1 ст.3 Конвенції). Особливе значення має питання про місце проживання дітей за умови окремого проживання батьків. Вирішення цього питання може істотно впливати на обсяг здійснення батьківських прав одним із батьків, оскільки більш повно повноваження з виховання дитини виконує той із батьків, з яким залишається проживати дитина. Причиною окремого проживання батьків може стати розірвання їх шлюбу або інші обставини, наприклад вимушене проживання в різних населених пунктах тощо. За окремого проживання батьків місце проживання їх неповнолітніх дітей відповідно до ст. 160 СК визначається за згодою батьків. За відсутності такої згоди спір між батьками щодо місця проживання дітей може вирішуватися судом на вимогу одного з них. При розгляді справ щодо місця проживання дитини судом насамперед враховуються інтереси самої дитини, а саме: сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Пунктом 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 р. № 207 (далі по тексту - Правила № 207), також передбачено, що у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Таким чином, матеріалами справи встановлено, що малолітні діти сторін у справі проживають з матір`ю яка забезпечує дітям належні умови для проживання, розвитку та навчання, що в повній мірі відповідає та не суперечить інтересам дітей, у зв`язку з цим, суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог, оскільки задоволення позову шляхом визначення місця проживання малолітніх дітей з матір`ю, буде відповідати максимально можливим інтересам дітей. Відповідно до\~вимог ч.ч.\~1,5,6\~ст.\~81\~ЦПК України,\~кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом; докази подаються\~сторонами та\~іншими учасниками\~справи ; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). Суд, оцінює усі докази в сукупності, а тому, враховуючи наявність належних доказів щодо підтвердження вини та причинно-наслідкового зв`язку з наявністю, як матеріальної так і моральної шкоди, підтвердженим страховим випадком, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме, в частині стягнення з відповідача на користь позивача відшкодування моральної шкоди, в іншій частині позовні вимоги підлягають повному задоволенню. В силу положення ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення понесені судові витрати у розмірі: 1073, 60 гривень.

Outcome: approved