Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із зазначеною заявою, в якій прохала продовжити дію та видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] на строк 6 місяців з заборонами щодо: перебування в місці проживання (перебування) [PERSON] та її доньки [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; наближення ближче ніж на 50 метрів до місця проживання навчання, роботи, інших місць частого відвідування (перебування) [PERSON] та її доньки [PERSON] , а саме: Полтавського дошкільного навчального закладу (ясла садок) №36 «Школа здоров`я» за адресою: [ADDRESS] , місця реєстрації [PERSON] та її Доньки [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , місця роботи за адресою: [ADDRESS] ; особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] та її Доньку [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати її та її доньку [PERSON] в будь-який спосіб спілкуватися з ними; ведення листування, телефонних переговорів з [PERSON] та її донькою [PERSON] або контактування з нею через інші засоби звязку особисто і через третіх осіб. Заявлені вимоги вмотивовані заявницею тим, що вони з [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають спільну доньку [PERSON] , однак не проживають разом, їх сімейне життя не ладиться та постійно погіршується. Починаючи з листопада 2023 року шлюбні відносини між ними фактично припинені, кожен має діаметрально різні погляди на шлюб та сім`ю, в родині починали виникати сварки, які переросли в серйозні конфлікти, під час яких поведінка [PERSON] стала занадто агресивною, він почав погрожувати їй та рідним фізичною розправою, відібранням дитини. Вказує, що зазнає постійного психологічного тиску з боку [PERSON] , на її адресу надходять погрози, як у телефонних розмовах так і в текстових повідомленнях. Шлюб між ними наразі не розірвано, однак нею подано до суду позов про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, за яким судом відкрито провадження у справі. Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 14.12.2023 за її заявою було видано обмежувальний припис у відношенні [PERSON] терміном на два місяці. Після ухвалення цього рішення [PERSON] неодноразово порушував обмежувальний припис, продовжив телефонувати, надсилати смс-повідомлення з погрозами, переслідувати, за її зверненням до ЄРДР внесено відомості про кримінальне провадження № 12024175460000005 від 09.01.2024 та [PERSON] повідомлено про підозру за ст.390-1 КК України, тому виникла необхідність у продовженні дії обмежувального припису. Ухвалою суду від 13.02.2024 заяву [PERSON] було залишено без руху та надано строк на усунення недоліків зазначених в ухвалі. 16.02.2024\~від [PERSON] \~на адресу\~суду надійшла\~заява про\~усунення недоліків\~позовної заяви\~разом з\~уточненою заявою\~про продовження\~дії обмежувального\~припису,\~в якій\~остання прохала продовжити дію обмежувального припису стосовно [PERSON] на строк 6 місяців з заборонами визначеними рішенням суду про видачу обмежувального припису, а саме щодо: перебування в місці проживання (перебування) [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; наближення ближче ніж на 50 метрів до місця проживання (перебування) [PERSON] , навчання, роботи, інших місць частого відвідування, а саме а саме: Полтавського дошкільного навчального закладу (ясла-садок №36 «Школа здоров`я» за адресою Полтавська область, м. Полтава, вул. Чураївни, 7, місця реєстрації [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , місця роботи за адресою: [ADDRESS] ; особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею, ведення листування, телефонних переговорів з [PERSON] або контактування з нею через інші засоби звязку особисто і через третіх осіб. Ухвалою суду від 16.02.2024 заяву прийнято\~до розгляду\~та відкрито\~провадження у\~справі. В судовому засіданні заявниця [PERSON] подану заяву підтримала з підстав, викладених в заяві та наполягала на її задоволенні. Пояснила, що після ухвалення судом рішення про видачу обмежувального припису [PERSON] не припинив свою поведінку, порушував обмежувальний припис, переслідує її, телефонує, надсилає текстові повідомлення з погрозами. Обвинувальний акт у кримінальному провадженні за ст. 390-1 КК України наразі передано до суду та призначено до судового розгляду. Заінтересована особа [PERSON] проти продовження дії обмежувального припису заперечень не мав, визнав, що дійсно не дотримувався визначених судом тимчасових обмежень, надсилав повідомлення заявниці, зміст яких не заперечував. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали заяви про продовження обмежувального припису, суд прийшов до наступних висновків. Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно із ч.1 ст.1 Закону домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до п.2 ч.1 ст.24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Згідно з п.7 ч.1 ст.1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Відповідно до ч.3 ст.26 Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Закон визначає, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Частинами 2, 3, 4\~ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні (ст.350-6 ЦПК України). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Згідно із ч.1 ст.350-7 ЦПК України, за заявою осіб, визначених статтею 350-2 цього Кодексу, обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого рішенням суду згідно з частиною другою статті 350-6 цього Кодексу. Суд звертає увагу, що при вирішенні питання про продовження обмежувального припису має досліджувати ризики повторного вчинення насильства, а не факт його первинного вчинення. Як убачається з матеріалів справи рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 14.12.2023, за заявою [PERSON] у відношенні [PERSON] було видано обмежувальний припис на строк два місяці із застосуванням тимчасового обмеження його прав, а саме заборони перебування в місці проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; заборони наближення ближче ніж на 50 метрів до місця проживання (перебування), навчання, роботи, роботи, інших місць частого відвідування, [PERSON] , з метою контактування з нею, заборони особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею, заборони ведення листування, телефонних переговорів з [PERSON] або контактування з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають спільну дитину, разом не проживають. Як пояснила в судовому засіданні заявниця після видачі обмежувального припису, [PERSON] не припинив телефонувати їй, надсилати текстові повідомлення з погрозами, порушував застосовані обмеження. Вказана обставина не заперечувалась в ході розгляду справи [PERSON] , останній пояснив, що саме він писав та надсилав повідомлення на мобільний номер заявниці, не заперечував змісту цих повідомлень, що також узгоджується із приєднаними до заяви роздруківками переписки, знімками екрану телефону заявниці від 07.01.2024, 09.01.2024,10.01.2024. Згідно з приєднаними до справи матеріалами, до ЄРДР за № 12024175460000005 від 09.01.2024 внесено відомості про кримінальне правопорушення з правовою кваліфікацію за ст. 390-1 КК України щодо порушення [PERSON] у період з 01.01.2024 по 17.01.2024 обмежувального припису та повідомлену [PERSON] про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. Виходячи з пояснень учасників процесу в ході судового засіданні, наразі обвинувальний акт скеровано у вказаному кримінальному провадженні скеровано до суду та призначено судовий розгляд. Суд вказує, що внесення відомостей про кримінальне провадження до ЄРДР не підтверджує факт вчинення особою домашнього насильства, не є доказом вини у вчиненні кримінального правопорушення, враховуючи, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. \~Водночас, продовження дії обмежувального припису насамперед є необхідним в разі встановлення судом існування високого рівня вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, та реальності таких ризиків, у відповідності до положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», суд зазначає, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. За таких обставин, виходячи з встановлених фактичних обставин справи, пояснень заявниці та заінтересованої особи, який не заперечував порушень виданого стосовно нього обмежувального припису, ведення переписки, телефонних дзвінків заявниці та оцінюючи вірогідність продовження чи повторного вчинення таких дій заінтересованою особою по відношенню до заявниці, настання відповідних наслідків їх вчинення, суд наголошує про наявність високого рівня небезпеки продовження вчинення домашнього насильства щодо заявниці, тому продовження обмежувального припису є необхідним та виправданим за для запобігання більш тяжким наслідкам та невідкладного захисту заявниці, з огляду на що заява підлягає задоволенню, а обмежувальний припис продовженню із застосуванням обмежень, визначених рішенням суду від 14.12.2023. Відповідно до ч.3\~ст.350-5 ЦПК України\~судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, суд відносить на рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved