Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-26 00:00:00

07 листопада 2023 року представник позивача [PERSON] - адвокат Щетніцький В.С. звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи вимоги тим, що [INFO] в с. Комаргород Томашпільського району Вінницької області померла [PERSON] . Після її смерті залишилося спадкове майно - земельна ділянка площею 2,2486 га, розташована на території Комаргородської сільської ради Томашпільського району. Представник позивача вказує, що позивачка та відповідачка є спадкоємцями після смерті матері та, що позивачка [PERSON] спадщину фактично прийняла. Також позивачка зазначає, що подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, але через те, що відсутні правовстановлюючі документи їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності. Після звернення до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно було виявлено, що в свідоцтві про народження позивача ім`я матері записане як [PERSON] , у свідоцтві про смерть, як [PERSON] , а у державному акті, як [PERSON] , в зв`язку з чим виникла необхідність в доказуванні факту родинних стосунків позивача із матір`ю . В судове засідання представник позивача - адвокат Щетніцький В.С. не з`явився, однак надіслав на адресу суду заяву в якій просить розгляд справи провести у його відсутність, позов підтримує. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, однак надіслала на адресу суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, позов визнає. Від свідка [PERSON] до суду надійшла заява, в якій вона підтверджує той факт, що покійна [PERSON] дійсно була матір`ю [PERSON] . Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження [PERSON] , її матір`ю значиться [PERSON] (а.с.6). Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 24 березня 1983 дошлюбним прізвищем [PERSON] є прізвище « [PERSON] » (а.с.6). З державного акта на право приватної власності на землю серії ВН №170984 видно, що даний державний акт видано на ім`я [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 08 лютого 2002 року [INFO] померла [PERSON] (а.с.7) Згідно довідки Комаргородського старостинського округу Томашпільської селищної ради Тульчинського району Вінницької області № 653 від 08 вересня 2023 року [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] - це одна і таж особа, яка є матір`ю [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Отже, позивач у справі [PERSON] є донькою [PERSON] . З копії рішення Томашпільського районного суду від 04 жовтня 2023 року вбачається, що державний акт на право власності на земельну ділянку серії ВН № 170984 виданий на ім`я [PERSON] належить [PERSON] , яка померла [INFO] . Відповідно до ст. 319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів До відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство чинне на час відкриття спадщини. Спадщина відкрилась [INFO] в день смерті спадкодавця [PERSON] . В цей час діяв ЦК УРСР (1963 року), який відповідно підлягає застосуванню для вирішення цих спірних правовідносин. За змістом розділу VІІ вказаного Кодексу, прийняття спадщини - це акт, який поширюється на всі об`єкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Момент відкриття спадщини міститься в правилі ст. 525 цього Кодексу, а саме моментом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст. 550 ЦК УРСР (1963 року), якщо спадкоємець в установлений ст. 549 цього Кодексу строк вступив в управління або володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання не про продовження пропущеного строку, а про визнання права на спадкове майно (п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24.06.1983 року (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин)). Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР -перша черга спадкоємців за законом-при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Отже, [PERSON] є спадкоємцем першої черги на майно, що залишилося після смерті [PERSON] . Згідно ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Як видно з Державного акта на право приватної власності на землю серії ВН №170984, даний державний акт було видано Томашпільською районною державною адміністрацією [PERSON] , на підставі розпорядження Томашпільської районної державної адміністрації від 29 березня 2003 року №126, відповідно до якого їй передається у приватну власність земельна ділянка площею 2,2486 га, що розташована на території Комаргородської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, кадастровий номер: 0523982200050000088. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом перевіряється наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, зокрема відмови у видачі свідоцтва про спадщину. Як вбачається із відповіді державного нотаріуса Томашпільської державної нотаріальної контори від 13.05.2023 року № 283/02-14 на заяву [PERSON] , останній відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] в зв`язку з пропуском шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини і відсутністю оригіналу правовстановлюючого документа на спадкове майно. Згідно абзацу 3 пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом перевіряється наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини. Як вбачається із відповіді Державного нотаріального архіву Вінницької області від 28.12.2023 року на запит суду, спадкової справи після померлої [PERSON] не виявлено. Згідно ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судових розгляд. Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясовування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до положень ч.3 статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За наведених обставин, враховуючи, що позивачкою доведено, що вона є спадкоємцем за законом після смерті своєї матері [PERSON] і спадщину прийняла у передбачений законом термін, відповідачем визнано позовні вимоги, визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що за [PERSON] може бути визнано в порядку спадкування за законом право власності на спадкове майно, що залишилося після смерті [PERSON] , що складається із 1/2 частини земельної ділянки площею 2,2486 га, що розташована на території Комаргородської сільської ради Томашпільського району Вінницької області. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved