Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-13 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача Позивач [PERSON] звернувся до суду з цим позовом, в обґрунтування якого вказав, що 09.09.2015 рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області з нього на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] в розмірі частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також 10 жовтня 2023 року Новомиргородським районним судом Кіровоградської області ухвалено рішення у справі № 395/927/23, стягнуто з позивача на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Наразі стан здоров`я позивача змінився, внаслідок захворювань хребта, був змушений проходити довготривале лікування з 20.10.2023 року та було рекомендовано уникати фізичних навантажень, переохолоджень; строк реабілітаційного лікування 2 роки. Через значне погіршення стану здоров`я змушений додатково витрачати кошти на лікування, підтримку здоров`я, відвідувати лікарів, проходити лікувальні процедури, тому не має можливості сплачувати аліменти у розмірі, встановленому рішеннями судів. Вважає, що аліменти, стягувані нього на утримання дітей, мають бути зменшені з 1/4 до 1/6 для кожної дитини, про що і просить суд. ІІ. Позиції, заяви (клопотання) учасників справи Під час судового розгляду позивач, представник позивача позовні вимоги підтримали, прохали їх задовольнити. Відповідач [PERSON] надала суду відзив на позовну заяву, згідно з яким позовні вимоги не визнала, вважаючи, що розмір стягуваних на її дитину аліментів відповідає вимогам законодавства. Наголошуючи, що позивач перебуває у складі ЗСУ, працює і має постійний прибуток, повинен надавати матеріальну допомогу на підставі ст. ст. 180-183 СК України в розмірі частини всіх доходів до досягнення дитиною повноліття, просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідач [PERSON] згідно поданої нею заяви позовні вимоги визнала та просила розглянути справу без її участі. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] під час судового розгляду заперечення, викладені у відзиві, підтримала. Зазначила, що підстави для зменшення розміру аліментів, відсутні. ІІІ. Процесуальні дії у справі 21.11.2023 року ухвалою суду відкрите загальне позовне провадження у даній справі, підготовче засідання призначене на 22.12.2023, відповідачам запропоновано подати судові письмовий відзив на позов. Ухвалою суду від 22.12.2023 закрите підготовче провадження у справі та справу призначено до розгляду на 18.01.2024, оголошено перерву до 13.02.2024 року. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Позивач [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с.8). Позивач [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с.13). 09.09.2015 рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області з позивача на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] в розмірі частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.(а.с.11) 10 жовтня 2023 року Новомиргородським районним судом Кіровоградської області ухвалено рішення у справі № 395/927/23, стягнуто з позивача на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. (а.с.14). Таким чином, наразі з [PERSON] на утримання двох неповнолітніх дітей утримується щомісяця 50% його доходу. Позивач проходить службу в лавах Збройних Сил України, перебував на лікуванні у реабілітаційному відділенні стаціонару № 2 КНП «ЦМЛ КПР» з 20.10.23 (а.с.21). V. Оцінка суду Частина перша статті 3 Конвенції про права дитини визначає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За положеннями частин першої та другої статті 27 цієї Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до\~статті 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Норми статей\~150,\~180 СК України\~покладають на батьків обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно зі\~статтею 181 СК України\~способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя\~статті 181 СК України\~закріплює, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, як встановлюють положення ч.1\~ст.192\~СК України може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Пункт 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~вказує, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. З аналізу змісту статей\~181,\~192 СК України\~виходить, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Так, значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27.02.1991, яка набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, [PERSON] послався на те, що у нього значно погіршився стан здоров`я, відтак він змушений витрачати багато коштів на лікування та підтримку здоров`я. Статтею 192\~СК України передбачена можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, підставами для зміни розміру аліментів є зміна як матеріального стану, сімейного стану так і стану здоров"я як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. Відповідно до частини третьої\~статті 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч.1,2\~ст.77 ЦПК України). Відповідно до ч.2\~ст.78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі\~ст.80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою\~статті 89 ЦПК України\~визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Вивчивши надані докази, суд вбачає, що погіршення стану здоров`я не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Позивач [PERSON] належними та допустимими доказами не підтвердив суду погіршення свого майнового стану, у тому числі у зв`язку з необхідністю лікування, жодних доказів, які б стосувалися його майнового стану, суду не надав. З розміру та періодичності утримання стягуваних аліментів, відображеного у досліджених судом матеріалах справи, вбачається, загальна частка утримуваних з позивача коштів не перевищує встановленої діючим законодавством України межі допустимих утримань з заробітку (доходу) особи у випадку стягнення аліментів\~50% (ст.128 КЗпП України\~та\~ст.70 Закону України «Про виконавче провадження»). Суд наголошує, що розмір стягуваних аліментів (1/4 частина доходу позивача на кожну з двох дітей), враховуючи здійснення стягнення на користь двох окремих відповідачів, відповідає вимогам сімейного законодавства та спрямоване на захист інтересів дітей, а зменшення розміру стягуваних аліментів без підтвердження погіршення матеріального становища позивача, на думку суду, не буде спрямовано на належне забезпечення дітей та суперечитиме їхнім інтересам. Відповідно до частини другої\~статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно зі статтями 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Беручи до уваги, що\~позивач не довів підстави позову про зменшення розміру аліментів, у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Висновки суду у цій справі узгоджуються з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 16.09.2020 у справі №565/2071/19 (провадження №61-9460св20). На підставі викладеного,

Outcome: dismissed