Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-18 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та відповідача У лютому 2016 року [PERSON] подав до суду позов до [PERSON] (далі - відповідач 1), [PERSON] (далі - відповідач 2), [PERSON] (далі - відповідач 3), третя особа - [PERSON] , про визнання права та стягнення збитків. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він з відповідачами та третьою особою є співвласниками садового будинку [ADDRESS] та земельної ділянки, розташованої за вищевказаною адресою. Вказаний будинок є житловим, загальною площею 711,5 кв. м, із визначенням та виділенням в натурі часток (квартир) кожного зі співвласників та поділений на шість ізольованих квартир із приміщеннями для обслуговування будинку у цокольному поверсі. Вказує, що він позбавлений можливості користуватися своєю відокремленою частиною садового будинку - квартирою, оскільки відповідачі чинять йому перешкоди у користуванні сходами вказаного садового будинку, які належать на праві власності іншим особам. Крім того, [PERSON] здійснюючи недобросовісно свої права власника належної йому частки садового будинку, чинить йому перешкоди у користуванні електричною енергією, шляхом відключення від електромережі ПАТ «Київенерго», захоплення електрощитової та встановлення на ній замка та охоронців. Позивач вказує, що такі дії [PERSON] призвели до неможливості використання свого майна для проживання та спричинило матеріальні збитки, оскільки у його квартирі було відсутнє світло та опалення, сильні морози взимку пошкодили приміщення та систему водопостачання та водовідведення, зіпсували оздоблення приміщення, позбавили його можливості проживати у будинку, здавати його в оренду та отримувати від цього дохід. [PERSON] , вводив в оману працівників ПАТ «Київенерго» щодо права представляти його інтереси, переоформив на себе договір про користування електроенергію в будинку та особовий рахунок, відкритий на ім`я [PERSON] , що в подальшому призвело до відключення всіх приміщень, належних [PERSON] від електропостачання. Позивач стверджує, що неправомірні дії [PERSON] у 2013 - 2015 роках, позбавили його доходу, який лише за 2014 рік склав 50 000,00 грн (12 місяців по 4 500,00 грн), які позивач планував і повинен був отримати від здачі в оренду своїх приміщень будинку (упущена вигода). Посилаючись на порушення вимог статей 15, 16, 22, 391, 392 ЦК України, [PERSON] просив суд: - визнати за ним право доступу до розміщених в інших приміщеннях цього садового будинку власників [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ліній комунікацій та обладнання (водопровід, каналізація, електрокабель), виключно з метою ремонту або профілактичного обслуговування, у присутності власників чи їх представника, без права використання цих приміщень в якості складу для зберігання власних речей чи інших потреб та на прохід східцями другого та третього поверхів садового будинку, які знаходяться у власності інших осіб з метою входження до своєї частини садового будинку, проходу до своєї частини будинку, відвідування у присутності власника або його представника інших частин будинку, що знаходиться у власності цих осіб, у тому числі для проходження до своєї частини садового будинку третіх осіб, які проходять до його частини садового будинку; - стягнути з відповідача 1 компенсацію частини збитків, спричинених позивачу неправомірними діями - захопленням електрощитової на першому поверсі садового будинку та відключення від електромережі частин садового будинку, яка належить позивачу, у сумі 50 000,00 грн. Відповідач [PERSON] у заявах по суті спору позов не визнавав повністю, просив суд відмовити у його задоволенні. Вказав, що з позивачем він не знайомий, жодного разу його не бачив, будь-яких перешкод у користуванні сходами другого, третього поверхів йому не чинив, доступ до сходів вільний для усіх співвласників. Також вказує, що він не чинив і не чинить будь-кому із співвласників будинку перешкоди у користуванні лініями комунікацій та обладнання у будинку. При цьому, посилався на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17 травня 2021 року у справі № 753/21685/17, яким встановлено, що перешкоди у користуванні приміщеннями цокольного поверху будинку та приміщеннями сходової клітини будинку співвласникам чинив [PERSON] , окрім свого брата - [PERSON] . Просив відмовити у відшкодуванні збитків через безпідставність та необґрунтованість вимог. Повідомив суду, що електрощитова знаходиться на фасаді будинку. У ній розміщені лічильники всіх співвласників будинку, а ключі від цієї щитової знаходяться у працівників Лівобережного РЕС ПАТ «Київенерго», як це передбачено Правилами користування електричною енергією, затвердженими постановою НКРЕ від 31 липня 1996 року. Вказав, що він не має доступу до електрощитової, її не захоплював, не захоплює, і такого наміру не має. Стверджує, що від електромережі будинку позивача він не відключав, однак йому стало відомо, що у 2014-2015 роках позивач та відповідач 3 зверталися до суду з позовом до ПАТ «Киїенерго» щодо захисту прав споживачів у сфері електропостачання. Судовими рішенням у справі № 666/6260/14-ц встановлено, що винним у проблемах з електропостачанням частини будинку [ADDRESS] є ПАТ «Київенерго», дії якого було визнано неправомірними у відмові в укладенні з позивачем та відповідачем 3 договору на стандартне приєднання до електромережі. У 2016 році було укладено окремі договори про користування електричною енергією з усіма співвласниками будинку. Просив суд надати оцінку діям позивача та відповідача 3, притягнути їх до відповідальності щодо створення штучного позову з предметом і підставами, які вже розглядались Дарницьким районним судом м. Києва. Крім того, звернув увагу суду на порушення позивачем положень цивільного процесуального закону щодо подання доказів суду та обов`язку сторони направити копію заперечень з додатками іншим учасникам справи. Відповідач [PERSON] у запереченнях та письмових поясненнях позов не визнавав, просив відмовити у його задоволенні через необгрунтованість та недоведеність вимог. Звертав увагу, що він не здійснював будь-яких дій, які б перешкоджали позивачу у доступі до належної частини будинку, обмежували користування сходами та електричною енергією. Не погоджуючись з позовом, вказав, що позивач безпідставно пред`являє вимоги до нього, оскільки він не порушував його прав. Третя особа [PERSON] у письмових поясненнях вважала позов безпідставним, надуманим, тому просила відмовити у його задоволенні повністю. Вказала, що з метою усунення допущених забудовниками [PERSON] та [PERSON] недоліків будинку щодо електропостачання, 01 грудня 2012 року було укладено колективний договір про будівництво комплексної трансформаторної підстанції та окремої кабельної лінії. [PERSON] , за згодою співвласників, виконав всі роботи з отримання технічних умов, проектування, монтажу та введенню в експлуатацію трансформаторної підстанції та кабельної лінії, інші співвласники зобов`язалися це оплатити. У 2015 році кабельна лінія та КТП були введені в експлуатацію та передані на баланс ПАТ «Київенерго». Після чого кожен зі співвласників зміг підключити власну квартиру до якісного та відповідного державним будівельним нормам електропостачання. Також заперечила, що зі сторони [PERSON] та [PERSON] чиняться позивачу перешкоди у користуванні сходами до другого та третього поверхів у будинку. Позивач у судовому засіданні позов підтримав та вказав, що [PERSON] переоформивши без дозволу та згоди [PERSON] на себе договір про користування електричною енергією та особовий рахунок у ПАТ «Київенерго», відімкнув та припинив подачу світла до всіх квартир, що належать [PERSON] , чим створив неможливі умови для проживання в приміщеннях садового будинку. Із вини [PERSON] , його чисельних та умисних дій, він не міг до літа 2016 року отримувати у своїй квартирі електроенергію від зовнішньої електромережі. Пояснив суду, що хоче отримати дозвіл на доступу до всіх приміщень (квартир) співвласників будинку, в яких розташовані лінії комунікацій та обладнання (водопровід, каналізація, електрокабель), виключно з метою ремонту або профілактичного обслуговування. Відповідаючи на запитання суду пояснив, що саме [PERSON] від`єднав його приміщення від електролічильників, електрощитової та відповідно зовнішньої електромережі. Оскільки він не проживав у вказаному будинку, він мав намір здавати своє майно в оренду, та отримувати дохід, проте через відсутність електроенергії не мав змоги укласти договори оренди. Також пояснив, що електропостачання до будинку зараз відбувається з трансформаторної, яка встановлена за межами подвір`я, від якої під`єднані кабелі живлення до електрощитової з вбудованими електролічильниками кожної квартири. Разом з тим, [PERSON] і в подальшому чиняться перешкоди у доступі до електрощитової, розташованої на першому поверсі будинку, що позбавляє його можливості провести електрокабелі через вентиляційний канал до другого поверху, на якому він проживає. На запитання суду повідомив, що наразі перешкоди у користуванні сходами з боку співвласників йому не чиняться. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав, просив його задовольнити. Пояснив, що він підписував колективний договір для облаштування трансформаторної станції, проте в подальшому, внаслідок протиправних дій [PERSON] та [PERSON] , квартири, що належать [PERSON] були відключені від мереж електропостачання. Вказав, що електрощитова, яка розташована на першому поверсі будинку належить йому, оскільки він її побудував. [PERSON] захопив вказану електрощитову, повісив на неї дверці та замок, чим обмежив доступ до неї співвласників будинку. Відповідач [PERSON] заявив клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з оскарженням у касаційному порядку ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 16 жовтня 2023 року та постанови Київського апеляційного суду від 18 грудня 2023 року про повернення зустрічного позову, поданого у цій справі. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заяв про відкладення розгляду справи не направляв. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи не подавала. ІІ. Рух справи, процесуальні дії суду та заяви (клопотання) учасників справи. ? 12 лютого 2016 року ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва позовну заяву залишено без руху, надано час на усунення недоліків (том 1, а.с.19); ? 20 квітня 2016 року позивачем подано уточнення до позовної заяви ( том 1, а.с. 28-31); ? 25 квітня 2016 року ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Вовка Є.І. позов повернуто (том 1, а.с.34-36); ? 03 серпня 2016 року ухвалою Апеляційного суду м. Києва скасовано ухвалу судді Дарницького районного суду м. Києва від 25 квітня 2016 року, питання відкриття провадження у справі передано на новий розгляд до суду першої інстанції (том 1, а.с. 64-65); ? 19 серпня 2016 року ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва відкрито провадження у справі (том 1, а.с.126); ? 03 жовтня 2016 року ухвалою Дарницького районного суду м. Києва зупинено провадження у справі до набрання законної сили рішення у справі № 753/17184/13-ц (том 1, а.с.156-157); ?03 жовтня 2016 року від [PERSON] надійшли заперечення (том 1, а.с. 162-163); ?03 жовтня 2016 року від представника позивача надійшли клопотання про долучення доказів (том 1, 166-209); ?13 травня 2019 року, згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу передано судді Мицик Ю.С. (том 2, а.с. 2); ?15 грудня 2022 року ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва поновлено провадження у справі, призначено справу в підготовче засідання (том 2, а.с. 11); ?21 лютого 2023 року ухвалою Дарницького районного суду м. Києва закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті (том 2, а.с.22-23); ?10 квітня 2023 року від [PERSON] надійшла письмові пояснення (заява) (том 2, а.с.25-29); ?28 червня 2023 року від [PERSON] надійшло клопотання про продовження процесуальних строків на подання відзиву (том 2, а.с. 77-79); ?17 липня 2023 року від [PERSON] надійшов відзив та клопотання про поновлення строку на подання відзиву з додатками (том 2, а.с. 91-129); ?19 липня 2023 року ухвалою суд замінив засідання по суті - підготовчим, прийняв відзив [PERSON] на позов, встановив строки для подання заяв по суті справи (том 2, а.с. 141-143); ?01 серпня 2023 року [PERSON] подав клопотання про відкладення розгляду справи з додатками(том 2, а.с. 146-159); ?02 серпня 2023 року ухвалою визнано необґрунтованою заяву [PERSON] від 31 липня 2023 року про відвід головуючого у справі судді Мицик Ю.С. ( том 2, а.с. 174-175); ?07 серпня 2023 року ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Заставенко М.О. відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про відвід судді Мицик Ю. С. (том 2, а.с. 184); ?10 серпня 2023 року від позивача надійшли заперечення на відзив відповідача 1 (том 2, а.с. 191-208); ?11 серпня 2023 року ухвалою Дарницького районного суду м. Києва закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті (том 2, а.с. 214-215); ?10 жовтня 2023 року від [PERSON] надійшли клопотання щодо обрання позивачем неефективного способу захисту, заперечення на дії головуючого судді, письмові пояснення, клопотання про проведення судового засідання у режимі відеоконференції (том 2, а.с.226-236, том 3, а.с.58); ?12 жовтня 2023 року від [PERSON] надійшли письмові пояснення (том 3, а.с. 64-71); ?12 жовтня 2023 року від третьої особи надійшли письмові пояснення (том 3, а.с. 73-77); ?16 жовтня 2023 року ухвалою Дарницького районного суду м. Києва відмовлено у задоволенні клопотання [PERSON] про поновлення строку на подання зустрічного позову, зустрічний позов [PERSON] повернуто заявнику (том 3, а.с. 107-112); ?18 грудня 2023 року постановою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 16 жовтня 2023 року залишено без змін (том 3, а.с. 177-179). ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, норми права та мотиви їх застосування. Суд, вирішуючи клопотання [PERSON] про відкладення розгляду справи, вислухав думку [PERSON] , [PERSON] , вивчив докази та вважає за потрібне відмовити у його задоволенні з огляду на таке. Оскарження судових рішень, які набрали законної сили у касаційному порядку не є перешкодою для судового розгляду справи. Крім того, з Єдиного державного реєстру судових рішень установлено, що ухвалою Верховного Суду від 12 лютого 2024 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою [PERSON] на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 16 жовтня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 грудня 2023 року про повернення зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про стягнення збитків та об`єднання в одне провадження з первісним позовом [PERSON] , до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа - [PERSON] , про визнання права та стягнення збитків (ДРСР № 116955478). Враховуючи відсутність підстав для відкладення судового засідання, визначених ч. 2 ст. 223 ЦПК України, суд зважаючи на положення ч. 1 ст. 223 ЦПК України та на строки розгляду, вважає за можливе здійснити розгляд справи без участі відповідачів [PERSON] , [PERSON] та третьої особи [PERSON] . Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Верховний Суд постановою від 07 лютого 2024 року у справі № 753/21685/17 за позовом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про визнання права на безоплатне постійне користування приміщеннями загального призначення, зобов`язання не чинити перешкод у користуванні приміщеннями загального призначення, про стягнення витрат на усунення недоліків майна та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про зобов`язання утриматись від дій, що порушують право, зобов`язання не чинити перешкод у користуванні майном, касаційну скаргу [PERSON] задовольнив частково, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17 травня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 09 червня 2022 року в частині позовної вимоги [PERSON] про зобов`язання [PERSON] та [PERSON] утримуватись від дій, що порушують права та інтереси скасував та у задоволенні цієї позовної вимоги [PERSON] відмовив. Касаційну скаргу [PERSON] задовольнив частково, додаткове рішення Дарницького районного суду міста Києва від 27 травня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 09 червня 2022 року в частині відмови у задоволенні заяви [PERSON] про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу скасував. Стягнув з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 18 800,00 грн, стягнув з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 18 800,00 грн. В іншій частині рішення Дарницького районного суду міста Києва від 17 травня 2021 року, додаткове рішення Дарницького районного суду міста Києва від 27 травня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 09 червня 2022 року залишив без змін (ЄДРСР № 116955537). Судовими рішеннями у справі № 753/21685/17 встановлено наступні обставини. Відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку КВ № 135030, виданого на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 27 липня 2005 року № 5-5622 (ВСІ № 084202), [PERSON] належала земельна ділянка площею 0,0637 га, розташована по [ADDRESS] . Розпорядженням Дарницької районної державної адміністрації у місті Києві від 18 листопада 2005 року № 871 [PERSON] надано дозвіл на знесення існуючого садового (дачного) будинку і будівництво господарським способом нового садового (дачного) будинку у [ADDRESS] , на ділянці № [NUMBER] . Розпорядженням Дарницької районної державної адміністрації у місті Києві від 10 квітня 2007 року № 331 затверджено акт про прийняття в експлуатацію садового (дачного) будинку згідно з виданим Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна технічним паспортом на садовий (дачний) будинок від 02 березня 2006 року по [ADDRESS] , на ділянці [ADDRESS] , забудовником якого є [PERSON] 07 грудня 2007 року Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації на виконання рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 17 вересня 2007 року у цивільній справі № 2а-197/2007 видано свідоцтво про право власності, згідно з яким [PERSON] на праві приватної власності належить садовий будинок [ADDRESS] , загальною площею 712,6 кв. м. 23 грудня 2008 року між [PERSON] (дарувальником) та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (обдаровуваними) укладено договір дарування 48/100 частини вказаного садового будинку, згідно з умовами якого дарувальник подарував, а обдаровувані прийняли у дар 48/100 частини (по 12/100 кожен) садового будинку [ADDRESS] . Частина, яка дарується [PERSON] , складається із: 1/2 частини сходової клітини 1/13,1 кв. м; 1-7/24,8 кв. м, 1-11/16,7 кв. м, 1-13/8,7 кв. м. - житлові; 1-8/1.3 кв. м - вбиральня; 1-9/11,1 кв. м - кухня; 1-10/3,4 кв. м - ванна; 1-12/13,9 кв. м - коридор, що складає 12/100 частини садового будинку з будівлями та спорудами (пункт 1.2 договору). Частина, яка дарується [PERSON] , складається із: 1/2 частини сходової клітки 1-28/8.5 кв. м; 1-35/27,5 кв. м, 1-37/11.0 кв. м, 1-39/16,2 кв. м, 1-40/24,3 - житлові, 1-36/1,2 кв. м - вбиральня; 1-38/3,3 кв. м - ванна, що складає 12/100 частини садового будинку з будівлями та спорудами. Частина, яка дарується [PERSON] , складається із: 1/2 частини сходової клітини 1-14/14,7 кв. м; 1-22/27,4 кв. м, 1-24/11,1 кв. м, 1-26/16,6 кв. м, 1-27/19,8 кв. м - житлові, 1-23/1,5 кв. м - вбиральня; 1-25/3,2 - ванна, що складає 12/100 частини садового будинку з будівлями та спорудами (пункт 1.4 договору). Частина, яка дарується [PERSON] , складається з: 1/2 частини сходової клітини 1-14/14,7 кв. м; 1-16/15,5 кв. м, 1-17/27,6 кв. м, 1-18/11,1 кв. м, - житлові; 1-21/1,3 кв. м - вбиральня; 1-20/3,4 кв. м - ванна; 1-15/5,1 кв. м - коридор, що складає 12/100 частини садового будинку з будівлями та спорудами (пункт 1.5 договору). 23 грудня 2007 року між [PERSON] (дарувальником) та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (обдаровуваними) укладено договір дарування земельної ділянки, згідно з яким дарувальник [PERSON] подарував обдаровуваним [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] 48/100 від 0,6737 га земельної ділянки по [ADDRESS] (по 12/100 кожному). 23 грудня 2008 року між [PERSON] (продавцем) та [PERSON] (покупцем) укладено договори купівлі-продажу 12/100 частин зазначеного вище садового будинку та 12/100 від 0,6737 га земельної ділянки. Частина будинку, яка відчужується [PERSON] , складається з: 1/2 частини сходової клітини 1-28/8,5 кв. м; 1-29/24,3 кв. м - коридор, 1-33/3,1 кв. м - ванна, 1-34/1,4 кв. м - вбиральня; 1-30/27,6 кв. м, 1-31/11,3 кв. м, 1-32/16,2 кв. м - житлові, що складає 12/100 частини садового будинку з будівлями та спорудами (пункт 1.1 договору). 04 березня 2010 року між [PERSON] (продавцем) та [PERSON] укладено договори купівлі-продажу 12/100 частин зазначених вище садового будинку та земельної ділянки. Частина будинку, яка відчужується [PERSON] , складається із: 1/2 частини сходової клітини 1-14/14,7 кв. м; 1-16/15,5 кв. м, 1-17/27,6 кв. м, 1-18/11,1 кв. м, 1-19/16,4 кв. м - житлові; 1-21/1,3 кв. м - вбиральня; 1-20/3,4 кв. м - ванна; 1-15/5,1 кв. м - коридор (пункт 2 договору). 03 листопада 2011 року [PERSON] , від імені якої діяла [PERSON] на підставі довіреності, та [PERSON] уклали попередній договір щодо купівлі-продажу частини садового будинку та земельної ділянки, відповідно до умов якого [PERSON] зобов`язалася у майбутньому, в строк не пізніше 17 січня 2012 року, укласти договори купівлі-продажу 12/100 частин зазначених вище садового будинку та земельної ділянки, та в рахунок належної з [PERSON] суми вартості відчужуваного майна отримала від останнього аванс в сумі 55 855,00 грн, що в еквіваленті становить 7 000,00 дол. США. 17 березня 2012 року між [PERSON] (продавцем), від імені якої діяв [PERSON] на підставі довіреності, та [PERSON] (покупцем) укладено договори купівлі-продажу 12/100 частини зазначених вище садового будинку та земельної ділянки. Частина будинку, яка відчужується [PERSON] , складається з: 1/2 частини сходової клітки 1-28/8,5 кв. м, 1-35/27,5 кв. м, 1-37/11,0 кв. м, 1-39/16,2 кв. м, 1-40/24,3 - житлові, 1-36/1,2 кв. м - вбиральня, 1-38/3,3 кв. м - ванна, що складає 12/100 частини садового будинку з будівлями та спорудами (пункт 4 договору). Згідно з технічними паспортами на садовий будинок [ADDRESS] , копій технічних документів з інвентаризаційної справи на цей будинок, наданих Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що спірний будинок є закінченим будівництвом цегляним триповерховим будинком (третій поверх - мансарда) з цокольним поверхом, фактично поділеним на шість ізольованих квартир, які перебувають у володінні та користуванні співвласників відповідно до належних їм часток, а саме: [PERSON] належить трикімнатна квартира на першому поверсі; [PERSON] належить трикімнатна квартира на першому поверсі; [PERSON] належить трикімнатна квартира на другому поверсі; [PERSON] належить трикімнатна квартира на другому поверсі; [PERSON] належить трикімнатна квартира на третьому поверсі; [PERSON] належить трикімнатна квартира на третьому поверсі. 05 березня 2010 року [PERSON] уклав з Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго» договір про користування електричною енергією № 14100164820 та на нього було оформлено особовий рахунок про постачання електричної енергії до будинку [ADDRESS] . Відповідно до пункту 28 цього договору він укладається на три роки, набуває чинності з дня його підписання та вважається продовженим на рік, якщо за місяць до закінчення терміну його дії жодна із сторін не висловила наміру внести до нього зміни або доповнення. 02 грудня 2012 року між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] , від імені яких діяв [PERSON] на підставі довіреностей, [PERSON] та [PERSON] у простій письмовій формі укладено колективний договір, метою якого є забезпечення електропостачання спірного будинку. Вказаним договором сторони врегулювали відносини щодо встановлення комплексної трансформаторної підстанції (КТП) потужністю 60-100 кВт, а саме: отримання технічних умов, проектування, узгоджень, монтажних робіт, подачі напруги, укладення договору на електропостачання/користування електричною енергією, вчинення інших необхідних дій (пункт 1 договору). Згідно з умовами, визначеними пунктом 2 колективного договору, [PERSON] доручено виступити від імені сторін єдиним замовником щодо здійснення таких дій: отримання технічних умов в ПАТ «Київенерго», для чого йому надаються права подавати та приймати від імені сторін всі необхідні документи, розписуватись в усіх необхідних випадках, укладати договори з проектною організацією, здійснювати всі інші необхідні дії по представництву сторін; укладення договору з проектною організацією на проектування та отримання необхідних узгоджень встановлення КТП; укладення договору на виконання монтажних робіт по прокладенню кабельних ліній і встановленню КТП, виконання інших необхідних для встановлення КТП робіт; підписання договору на електропостачання/ користування електричною енергією; внесення оплати за договорами, прийом виконаних робіт, підписання всіх необхідних документів. Сторони договору узгодили, що будуть здійснювати фінансування робіт спільно, згідно з укладеними [PERSON] договорами, тексти яких перед підписанням мають бути погоджені усіма сторонами, розділивши вартість робіт (етапів робіт) на рівні частки між сторонами (пункт 3 колективного договору). [PERSON] та [PERSON] оскаржували окремі пункти колективного договору в судовому порядку з підстав відсутності їх згоди на передачу своїх повноважень за довіреністю в порядку передоручення третій особі [PERSON] (справа № 666/5497/14-ц). Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 13 листопада 2014 року у справі № 666/5497/14-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 30 квітня 2015 року, у задоволенні позову [PERSON] та [PERSON] відмовлено. [PERSON] замовив та оплатив роботи та послуги, передбачені колективним договором, а саме: отримав від ПАТ «Київенерго» технічні умови, замовив та отримав проектно-кошторисну документацію з електропостачання будинку [ADDRESS] , якою передбачена установка комплексної трансформаторної підстанції КТПС-160/10/04-УІ та підключення її до магістральної електромережі, у встановленому порядку погодив проектно-кошторисну документацію та організував проведення монтажних робіт з установки КТП та підключення до неї своєї квартири, квартир [PERSON] і [PERSON] та сходових клітин 2 і 3 поверхів. 08 жовтня 2013 року [PERSON] уклав з ПАТ «Київенерго» договір про користування електричною енергією № 14100164820 та на нього було оформлено особовий рахунок про постачання електричної енергії до будинку [ADDRESS] . 20 жовтня 2013 року [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] підписали додаток № 1 до договору про порядок володіння та користування спільним майном від 06 листопада 2012 року, яким зафіксували, що [PERSON] виготовив електрощитову, яку розмістив на першому поверсі будинку, та уклав з ПАТ «Київенерго» договір про користування електричною енергією на електропостачання своєї частини будинку. За умовами цього договору його сторони домовились, що належна [PERSON] електрощитова передається безвідплатно у їх спільну сумісну власність, при цьому [PERSON] надає [PERSON] та [PERSON] право користування електричною енергією та здійснює їх під`єднання до електрощитової. З 2012 року між сторонами почали виникати непорозуміння з приводу технічного стану інженерних мереж і комунікацій спірного будинку, що переросло у тривалий особистісний конфлікт між [PERSON] та [PERSON] . Наслідком цього конфлікту стало те, що частини будинку, які належать [PERSON] та членам його родини, не були підключені до комплексної трансформаторної підстанції КТПС-160/10/04-УІ, у зв`язку з чим електропостачання квартир [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] припинилося. 18 жовтня 2013 року [PERSON] звернувся до ПАТ «Київенерго» із заявою, у якій просив поновити його законне право на користування електроенергією за адресою спірного будинку. Листом від 08 січня 2014 року ПАТ «Київенерго» повідомило [PERSON] про укладення договору про користування електричною енергією з [PERSON] та про те, що електропостачання за вказаною адресою не припинялось. З жовтня 2013 року електропостачання у належних [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] квартирах було відсутнє, на повторне звернення [PERSON] щодо продовження строку дії договору про користування електричною енергією від 05 березня 2010 року № 14100164820 ПАТ «Київенерго» відмовило. 21 жовтня 2013 року [PERSON] уклав із сусідом [PERSON] договір про тимчасове надання послуг споживання електроенергії, відповідно до якого [PERSON] погодився прокласти до належної відповідачу частини будинку електричний кабель та подавати обмежену кількість електроенергії для часткового освітлення кімнат та роботи електропомпи опалювального котла. [PERSON] , не погоджуючись з діями ПАТ «Київенерго» щодо переоформлення договору про користування електричною енергією та особового рахунку на ім`я [PERSON] , звернувся до Печерського районного суду міста Києва з позовом про порушення прав споживача на послуги з електропостачання та відшкодування шкоди (справа № 757/2109/14-ц), проте рішенням Печерського районного суду міста Києва від 19 травня 2014 року у задоволенні позову відмовлено (том 2, а.с. 49-51). Судовим рішенням установлено, що строк дії договору про користування електричною енергією від 05 березня 2010 року № 14100164820, укладений між [PERSON] та ПАТ «Київенерго», закінчився 05 березня 2014 року (пункт 28 цього договору). При цьому суд указав, що умови договору про користування електричною енергією від 05 березня 2010 року № 14100164820 не передбачають автоматичного продовження дії договору більш ніж на один рік після закінчення трирічного терміну його дії. Листом від 10 лютого 2014 року ПАТ «Київенерго» письмово повідомило [PERSON] про небажання продовжувати строк дії договору про користування електричною енергією від 05 березня 2010 року № 14100164820. Встановлено, що [INFO] [PERSON] помер, спадщину після його смерті прийняв [PERSON] [PERSON] та [PERSON] зверталися до Дніпровського районного суду м. Херсона з позовом до ПАТ «Київенерго» з вимогами про спонукання укласти договір про стандартне приєднання до електромереж спірного будинку (справа № 666/6260/14-ц). Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 24 березня 2015 року, з врахуванням рішення Апеляційного суду Херсонської області 01 липня 2015 року, позов задоволено частково, а саме: визнано дії ПАТ «Київенерго» неправомірними; зобов`язано відповідача укласти з [PERSON] та [PERSON] окремі договори про стандартне приєднання їх електроустановок до електромереж; стягнуто моральну шкоду (ЄДРСР № 46172248, № 43351797). Із судового рішення встановлено, що 18 квітня 2014 року та 23 квітня 2014 року позивачі звернулись до ПАТ «Київенерго» із заявами про стандартне приєднання електроустановок споживача до електричних мереж і долучили до заяв документи, що передбачені Типовим договором про приєднання. Листами ПАТ «Київенерго» від 16 липня 2014 року та від 02 грудня 2014 року їм відмовлено у задоволенні вимог. На час звернення до суду енергозабезпечення всього будинку здійснюється на підставі договору на користування електричною енергією, який укладено ПАТ «Київенерго» 08 жовтня 2013 року з одним із співвласників будинку [PERSON] , що порушує права інших споживачів. Встановивши, що ПАТ «Київенерго» не вбачало жодних перешкод для укладення окремих договорів про користування електричною енергією з кожним із співвласників, а майно співвласників виділено в натурі (окремі ізольовані квартири), суд, пославшись на пункти 3.5, 7 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357, згідно з якими енергопостачальники, що здійснюють постачання електричної енергії на закріпленій території, не мають права відмовити споживачу в укладенні договору, а для споживання електроенергії новий наймач (власник) квартири або іншого об`єкта повинен звернутися до енергопостачальника для укладення договору про користування електричною енергією, дійшов висновку про покладення на ПАТ «Київенерго» обов`язку укласти договори на надання послуг у сфері електропостачання. На підставі цього судового рішення [PERSON] у 2016 році уклав з ПАТ «Київенерго» договір про стандартне під`єднання належної йому частини будинку (квартир) до електричних мереж. Аналізуючи вимоги вказаного позову та заперечення сторін, суд керується наступним. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 Цивільного кодексу України). У розумінні закону суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Під порушенням необхідно розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, а також право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. За приписами статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до статті 319 цього Кодексу власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Стаття 321 ЦК України, у якій закріплений конституційний принцип непорушності права власності, проголошує, що особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Стаття 391 ЦК України надає власнику майна право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі власника будинку або квартири, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та існування перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право, та з яких підстав. Позивач обґрунтовуючи вимоги вказаного позову, на підтвердження того, що відповідачі здійснюють недобросовісно свої права власників належних їм частин будинку, чинять позивачу перешкоди у безпечному користуванні електромережами будинку, долучив до матеріалів справи дві не кольорові фотокартки з зображенням електрощитової, що розташована на першому поверсі будинку та дві фотокартки із зображенням чоловіків (том 2, а.с. 197, 198, т. 1, а.с. 177,178 ). Разом з тим, з досліджених фотографій не можливо встановити наявність на електрощитовій замка та перебування біля неї охоронців. Крім того, на запитання суду позивач повідомив, що йому взагалі не відомі люди, що зображені на фотокартках, оскільки в той час він не проживав у будинку [ADDRESS] . У свою чергу, [PERSON] на підтвердження відсутності перешкод у користуванні сходами другого та третього поверху будинку, долучив до матеріалів справи не кольорові фотокартки, з яких не встановленого будь-яких штучних перешкод між поверхами (том 2, а.с. 120). Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України). Статтею 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Судом не встановлено, що відповідачі чинять перешкоди позивачу у користуванні електричними мережами, які забезпечують електропостачання будинку та квартир, що у ньому розташовані, шляхом захоплення [PERSON] електрощитової та утримання її під замком чи під охороною. Не підтверджують цих доводів і долучені позивачем фотографії електрощитової Крім того, в судовому засіданні позивач вказав, що перешкод у користуванні сходами другого та третього поверхів садового будинку йому ніхто із співвласників не чинить. Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі у дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів. Досліджуючи матеріали справи, суд не встановив, що на час розгляду справи право позивача у користуванні сходами між другим та третім поверхами та електрощитовою чи електромережами будинку порушується відповідачами. Суд констатує, що право [PERSON] звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, яке закріплене положеннями статті 391 ЦК України, кореспондується з його обов`язками, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, щодо доведення своїх вимог. Вимога [PERSON] про надання йому права доступу до приміщень (квартир) інших співвласників з метою ремонту та профілактичного обслуговування ліній комунікацій та обладнання, є явно необґрунтованими, оскільки відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] отримали у своє володіння та користування фізично відокремлену частину майна, а тому саме на них покладається обов`язок по його обслуговуванню та ремонту. Отже, у задоволенні позову у цій частині слід відмовити через недоведеність вимог. Щодо вимог, заявлених на майбутнє (превентивний позов), суд зазначає таке. У постанові Верховного Суду від 26 вересня 2022 року у справі № 372/2896/19 (провадження № 61-1612св22) вказано, що частиною другою статті 386 ЦК України закріплений окремий превентивний (попереджувальний) спосіб захисту права власності, який на відміну від інших способів закріплює, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Тобто у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майно власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі, шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Підставою для задоволення позову про усунення перешкод у користуванні власністю є встановлення сукупності певних обставини, а саме: наявність у позивача права власності на майно та наявність перешкод у можливості користування ним своєю власністю. При цьому для задоволення вимог власника достатньо встановити факт об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей. Таким чином, право власності як абсолютне право має захищатися лише при доведенні самого факту порушення За результатами розгляду цієї справи судом не встановлено фактів, які б свідчили про реальну ймовірність порушення права користування співвласника будинку - [PERSON] нерухомим майном, діями відповідачів, яке підлягало б превентивному захисту, на підставі частини другої статті 386 ЦК України, а тому у задоволенні позову [PERSON] у частині вимог про визнання права на майбутнє, слід відмовити. Щодо вимог про відшкодування збитків (упущеної вигоди), суд зазначає таке. Позовні вимоги позивача в цій частині обґрунтовані понесенням ним збитків у зв`язку з неправомірним діями [PERSON] , а саме незаконним відключенням від електричної мережі, яка забезпечує електропостачання до квартири позивача, що мало наслідком неотримання ним у 2013-2015 роках доходу від здачі в оренду своєї частини будинку (квартири) у розмірі 50 000,00 грн. У підтвердження понесених збитків, пов`язаних з упущеною вигодою у розмірі 50 000,00 грн, позивач долучив до матеріалів справи договір оренди, укладений 31 жовтня 2016 року між ним та [PERSON] на строк з листопада 2016 року до грудня 2021 року з щомісячною оплатою оренди у розмірі 4 500,00 грн. Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно із частиною четвертою статті 623 ЦК України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини (стаття 614 ЦК України). Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані. Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Аналогічна правова позиції викладена Верховним Судом України у постанові від 18 травня 2016 у справі № 6-237цс16 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 у справі № 750/8676/15-ц (провадження № 14-79цс18). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зроблено висновок, що збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником. Чинним законодавством України обов`язок доведення факту наявності таких збитків та їх розмір, а також причинно-наслідковий зв`язок між правопорушенням і збитками покладено на позивача. Тлумачення статей 22, 614, 623 ЦК України свідчить, що презумпція вини особи має бути спростована тільки за умови, якщо буде встановлено, що саме внаслідок дій або бездіяльності конкретної особи завдано збитків. Тому тільки за умови встановлення конкретної особи, яка завдала збитків, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність збитків та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини (див постанову Верховного Суду від 03 лютого 2022 року у справі № 751/5379/19 (провадження № 61-10126св20). За обставинами справи установлено, що спірний будинок в цілому не було відключено від електропостачання у 2014 році. Натомість, на підставі неправомірних дій ПАТ «Київенерго» позивачу у 2014 році було відмовлено у приєднанні до електричних мереж належної йому частини будинку (квартири), яке було усунуто влітку 2016 року на підставі судового рішення, яким на ПАТ «Київенерго» покладено обов`язок укласти, зокрема з [PERSON] , договір про надання послуг у сфері електропостачання. Позивач належними та допустимими доказами не підтвердив факту наявності збитків та їх розмір, а також причинно-наслідковий зв`язок між правопорушенням (неправомірними діями [PERSON] ) і збитками. З огляду на вказане, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову [PERSON] у частині стягнення з [PERSON] на його користь 50 000,00 грн збитків пов`язаних з упущеною вигодою. Суд не дає оцінки доводам [PERSON] про порушення його прав шляхом встановлення [PERSON] камер відеоспостереження на подвір`ї будинку, оскільки вимоги про усунення перешкод шляхом демонтажу камер відеоспостереження позивачем в позові не заявлялися, із заявою про зміну предмета позову останній до суду не звертався. Доводи [PERSON] про необхідність притягнення до відповідальності позивача та відповідача 3 за ініціювання штучного позову з предметом та підставами, які вже розглядалися Дарницьким районним судом м. Києва, суд відхиляє, оскільки це не узгоджується із положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України. Надаючи оцінку заяві [PERSON] про визнання доказів, поданих позивачем, недопустимими, суд вважає за потрібне зазначити таке. Позов подано до суду у 2016 році, тобто до набрання чинності Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ, отже, суд не бере до уваги твердження, викладені у клопотанні [PERSON] про визнання недопустимими доказів, поданих позивачем, мотивоване тим, що ці докази не відповідають вимогам частини п`ятої статті 95 ЦПК України. При цьому суд констатує, що у тому випадку, якщо [PERSON] мав сумніти щодо походження цих доказів, він не був позбавлений можливості звернутися до суду з клопотанням у порядку частини шостої статті 95 ЦПК України про огляд оригіналів цих письмових доказів у судовому засіданні. Отже, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які досліджені в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд дійшов висновку про відмову [PERSON] у задоволенні позову, у зв`язку з недоведеністю позивачем позовних вимог. ІV. Розподіл судових витрат між сторонами. За змістом статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, судові витрати позивача не відшкодовуються відповідачами. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed