Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-18 00:00:00

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ. Позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом до [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, скасування рішення приватного нотаріуса щодо державної реєстрації права приватної власності на квартиру, в якій позивач просить визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину, реєстровий номер 514 від 07.07.2023, видане приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вакуленко С. О. на квартиру [ADDRESS] на ім`я [PERSON] . Позов обґрунтовано наступним. [INFO] померла рідна сестра позивача [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина на все належне їй майно, а саме: квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] .Єдиною спадкоємицею є рідна сестра [PERSON] . Позивач не мала змоги належним чином своєчасно, протягом шести місяців з дня смерті спадкодавця звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки на момент відкриття спадщини та до теперішнього часу вона проживає на тимчасово окупованій території України селі Зелений Гай, Мелітопольського району, Запорізької області, де відсутнє будь-яке транспортне або поштове сполученням між селом Зелений Гай та містом Запоріжжя, та взагалі будь-яким державним органом України. Позивач звернулась за юридичною консультацією до адвоката Бабіч С.А., з питань прийняття спадщини. 13.09.2023 року отримано інформацію з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, та встановлено, що квартиру померлої [PERSON] , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , прийняла у спадщину донька позивача [PERSON] , минуючи законом встановлену черговість прийняття спадщини. Встановлено, що 07.07.2023 року приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Вакуленко Світлана Олександрівна видала [PERSON] свідоцтво про право на спадщину, реєстровий номер 514, та зареєструвала право власності останній на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Отже, позивача [PERSON] , було незаконно усунуто від спадкування, скориставшись тим фактом, що вона не мала змоги вчасно звернутись до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після померлої рідної сестри та оформити спадщину. ІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25.10.2023 року заяву [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Бабіч Сергій Анатолійович, заінтересована особа [PERSON] про забезпечення позовуу цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Вакуленко Світлана Олександрівна, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину- задоволено. Накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , право власності на яку зареєстровано за [PERSON] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2761758623060. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27.10.2023 року відкрито провадження по справі, ухвалено про розгляд справи в порядку загального позовного провадження , учасникам справи встановлено строк для подачі заяв по суті справи. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27.11.2023 року підготовче провадження по справі закінчено. Розгляд справи призначено до судового розгляду. ІІІ. ЗАЯВИ (КЛОПОТАННЯ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ. У судове засідання представник позивача не з`явився, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, на позові наполягає. Відповідач у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про день, час , місце розгляду справи, із заявами до суду не звертався, у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подав, в зв`язку з чим суд відповідно до положень ст. 178 ч.8 ЦПК України вирішує справу за наявними в ній матеріалами та вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Третя особа- приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Вакуленко Світлана Олександрівна в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про день, час , місце розгляду справи, із заявами до суду не зверталася. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, з урахуванням клопотання представника позивача про слухання справи за його відсутності та в зв`язку з неявкою відповідача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІV. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН.. [INFO] померла рідна сестра позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим Олександрівським відділом ДРАЦС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління МЮ (м. Одеса) 12.09.2023. Родинні зв`язки між померлою та позивачем підтверджуються копіями свідоцтва про народження позивача серії [NUMBER] , виданим Червоним сільЗагСом Великобілозерського району від 16.06.1950; архівного витягу з запису акту про народження померлої [PERSON] (актовий запис № 57 від 22.04.1937, складений Червоним сільЗагСом Великобілозерського району); свідоцтва про шлюб позивача серії [NUMBER] від 05.09.2023. Після смерті [PERSON] спадщина на все належне їй майно, зокрема на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка на праві власності належала померлій, що підтверджується копією довідки № 74, виданої ЖБК № 4 автозаводу «Комунар» м. Запоріжжя 18.07.1992, зареєстрованої Запорізьким міжміським БТІ 15.10.1992 в реєстровій книзі № 238 за реєстровим номером 36464, яка міститься в матеріалах спадкової справи № 4/2023 від 20.01.2023, заведеної після померлої [PERSON] приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Вакуленко Світланою Олександрівною. [PERSON] (відповідач) є донькою позивача. 07.07.2023 року приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Вакуленко Світлана Олександрівна видала [PERSON] свідоцтво про право на спадщину, реєстровий номер 514, та зареєструвала право власності останній на квартиру за адресою: [ADDRESS] . ІV. МОТИВИ СУДУ ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА. Відносини між сторонами регулюються нормами ЦК України, що регулюють питання спадкування та виникнення права на спадщину і його здійснення. Відповідно до вимог діючого законодавства, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. (статті 1216-1218 ЦК України). Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Крім того порядок здійснення спадкоємцями права на спадщину визначено нормами глави 87 книги VI Цивільного кодексу України. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1262 Цивільного кодексу України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. На підставі ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Подання заяви про прийняття спадщини є дією, що її повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину у разі, коли він не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Відповідно до ст.1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини, при цьому кожному конкретному випадку, з огляду на обставини кожної справи. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.Якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. У даному випадку, сестра позивача померла [INFO] , у зв`язку з чим, позивач мала звернутись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у строк до 02.07.2023 року. Загальновідомим є факт початку 24.02.2022 військової агресії російської федерації проти України, у зв`язку з чим, Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року "Про введення воєнного стану в Україні" в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року, який продовжений наступними Указами Президента України і триває дотепер. [PERSON] зареєстрована та постійно проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорту. Село Зелений Гай , входить до складу Чкалівської селищної територіальної громади. На теперішній час, Чкалівська селищна територіальна громада, з 26.02.2022 року знаходиться під окупацією, що підтверджується витягом з переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затверджених Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22 грудня 2022 року № 309 (із змінами відповідно Наказу 224 від 17 серпня 2023 року). На території Чкалівської селищної територіальна громади (до якої входить село Зелений Гай), не працює жодний державний орган. Крім того відсутнє будь-яке транспортне або поштове сполученням між селом Зелений Гай та містом Запоріжжя. У відповідь на адвокатський запит від 19.09.2023 року АТ «Укрпошта» зазначили, що пересилання поштових відправлень між будь-яким населеним пунктом території України на тимчасово окупованій частині Запорізької області, зокрема між містом Запоріжжя Запорізької області та селом Зелений Гай та містом Мелітополь Запорізької області, тимчасово не є можливим. Це підтверджує той факт, що позивач [PERSON] перебуваючи на тимчасово окупованій території України не мала можливості поштою направити на протязі 6 місяців з моменту смерті спадкодавця до будь-якої нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. У відповідь на адвокатський запит від 19.09.2023 року Південне міжрегіональне управління юстиції (м. Одеса) зазначили, що на території Мелітопольського району Запорізької області утворено 5 державних нотаріальних контор, також зареєстровано приватна нотаріальна діяльність у кількості 15 осіб. Починаючи з 18 березня 2022 року нотаріальні контори не працюють, прийом громадян не здійснюється. Додатково зазначено, що нотаріуси робоче місце яких розташовано в межах тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій, не наділені повноваженнями заводити спадкові справи, а також засвідчувати справжність підпису на заявах про прийняття спадщини. Це підтверджує той факт, що позивач [PERSON] перебуваючи на тимчасово окупованій території України не мала можливості звернутись до нотаріуса для заведення спадкової справи після померлої сестри, або засвідчити підпис на заяві про прийняття спадщини. У відповідь на адвокатський запит від 19.09.2023 року Запорізька обласна військова адміністрація зазначили, що відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22 грудня 2022 року №309, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 грудня 2022 р. за N? 1668/39004 (із змінами) с. Зелений Гай, Чкаловської сільської територіальної громади, Мелітопольського району, Запорізької області з 26.02.2022 знаходиться на тимчасово окупованій території України. Регулярне транспортне сполучення між м. Запоріжжя (Запорізького району) та с. Зелений Гай (Мелітопольського району) відсутнє. Це підтверджує той факт, що позивач [PERSON] перебуваючи на тимчасово окупованій території України не мала змоги виїхати з місця свого проживання с. Зелений Гай Мелітопольського району до міста Запоріжжя, з метою звернення до нотаріуса для заведення спадкової справи після померлої сестри. Транспортне сполучення між с. Зелений Гай та містом Запоріжжя, або взагалі будь-яким містом де діють державні органи України фактично з 26 лютого 2022 року і по теперішній час відсутнє. Також [PERSON] , було видано окупаційною владою (Адміністрацією Чкаловського поселення) довідку від 01.09.2023 року, у якій зазначено, що [PERSON] , зареєстрована та фактично проживає за адресою [ADDRESS] , та з 24.02.2022 року і по теперішній час за межі села та району не виїжджала. Це підтверджує той факт, що позивач [PERSON] з 24.02.2022 року і по теперішній час не має можливості виїхати з місця свого проживання (с. Зелений Гай, що наразі тимчасово окуповане), до будь-якого міста України де діють державні органи України, для реалізації свого права на спадщину після померлої рідної сестри. Щодо виданої довідки окупаційною владою, слід зазначити про наступне, частинами 2, 3, 4 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законодавством України. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення зв`язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України. Відтак хоча зазначена вище довідка і видана незаконними органами окупаційної влади, однак іншого документу за місцем свого проживання позивач не має можливості отримати, для підтвердження того, факту що вона не мала змоги виїхати за межі населеного пункту свого постійного місця проживання. Відтак позивач не мала змоги належним чином своєчасно, протягом шести місяців з дня смерті спадкодавця звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки як зазначено вище на момент відкриття спадщини та до теперішнього часу вона приживає на тимчасово окупованій території України селі Зелений Гай, Мелітопольського району, Запорізької області, де відсутнє будь-яке транспортне або поштове сполученням між селом Зелений Гай та містом Запоріжжя, та взагалі будь-яким державним органом України. На переконання суду, введення воєнного стану на території України, окупація Мелітопольського району, що є загальновідомою обставиною, слід розцінювати як об`єктивну обставину, що істотно перешкоджала позивачу здійснити передбачені законом дії з прийняття спадщини після смерті сестри за місцем її відкриття. При цьому, суд зауважує, що факт пропуску строку для прийняття спадщини не є підставою для усунення від спадкування. Виконуючи завдання цивільного судочинства, окрім основних принципів: справедливості, добросовісності та розумності, суд також керується аксіомою цивільного судочинства: «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», яка означає «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права». Відмова у визначенні додаткового строку для прийняття спадщини позбавить позивача прав на майно. При оцінці встановлених обставин, суд враховує не тільки умови застосування правил ч. 3 ст. 1272 ЦК України, але і загальні засади цивільного судочинства та європейські принципи, зокрема, принцип верховенства права з його складовими. Так, запроваджене ст. 8 Конституції України та ст. 10 ЦПК України верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості. Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права (рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004). Умовою реалізації та інструментом принципу верховенства права є принцип «пропорційності». Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Вжиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Втручання держави у право особи на мирне володіння своїм майном є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного інтересу» та з дотриманням «справедливої рівноваги (балансу)» між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. Під необхідністю втручання мається на увазі, що воно відповідає нагальній соціальній потребі, і, зокрема, є пропорційним до поставленої законної мети (наприклад, рішення у справі «Кутцнер проти Німеччини», п. 60, та рішення від 18.12.2008 у справі «Савіни проти України» (Saviny v. Ukraine), заява № 39948/06, п. 47).Соціальна потреба визначається, зокрема, метою законодавчого врегулювання того чи іншого питання. Необхідність встановлення певних строків на прийняття спадщини обумовлена інтересами цивільного обігу в цілому, маючи на меті якнайшвидше усунення стану правової невизначеності, яка виникає в разі смерті спадкодавця, та забезпечення певних гарантій особам, права яких є похідними від поведінки спадкоємців попередньої черги. Отже, у цій справі суд має визначити, чи відповідає цій меті, а також принципу справедливості та інтересам суспільства позбавлення позивача прав на спадкове нерухоме майно з передачею спадщини спадкоємцю наступної черги. Проте, таке втручання у право власності (законне сподівання, очікування) позивача не у повній мірі відповідає законній меті встановлення строків у спадковому праві, не вирішує нагальні соціальні потреби, а тому не може вважатись пропорційним. Невиправдана фактична конфіскація майна державою суперечить ідеології справедливості. Таким чином, суд дійшов висновку про поважність причин пропуску позивачем строку для прийняття спадщини , надання позивачу додаткового строку на прийняття спадщини відповідає загальним положенням спадкового права, конституційному принципу верховенства права та положенням ст. 1 Першого протоколу Конвенції з прав людини та основоположних свобод. Крім того, як вбачається з матеріалів цивільної справи, спадкової справи після смерті [PERSON] , єдиною спадкоємицею є рідна сестра- [PERSON] . Інших спадкоємців другої черги, у тому числі, передбачених ст. 1241 ЦК України, у померлої немає. Однак, спадщину після [PERSON] прийняла донька позивача- [PERSON] , минуючи законом встановлену черговість прийняття спадщини. Встановлено, що 07.07.2023 року приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Вакуленко Світлана Олександрівна видала [PERSON] свідоцтво про право на спадщину, реєстровий номер 514, та зареєструвала право власності останній на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Згідно ст. 1265 ЦК України - п`ята черга спадкоємців за законом, у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Відтак, відповідач будучи племінницею померлої, являється спадкоємцем 5 черги, та мала б право оформити спадщину, лише якщо б відмовилась від спадщини спадкоємець 2 черги, якою являється її мати, позивач по справі. Отже, позивача [PERSON] , було незаконно усунуто від спадкування, скориставшись тим фактом, що вона не мала змоги вчасно звернутись до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після померлої рідної сестри та оформити спадщину. Згідно ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Порядок визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину врегульовано статтею 1301 ЦК України, якою передбачено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. У постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11 (провадження № 61-12290св18) зроблено висновок, що у статті 1301 ЦК України, як підставу визнання свідоцтва недійсним, прямо вказано лише відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, що давали б їй підстави набути право на спадкування - утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини тощо. В даному випадку відповідач [PERSON] як спадкоємець п`ятої черги мала б право на спадкування у разі відсутності спадкоємців другої черги. За наявності такого спадкоємця (позивача) та його бажання прийняти спадщину, позивач не набула права спадкування за законом, а тому видачею відповідачу свідоцтва про право на спадщину за законом було порушено спадкові права позивача. Таким чином, аналіз наведеного дає змогу дійти висновку про те, що порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших заінтересованих осіб, яким в даному випадку є позивач як спадкоємець другої черги за законом, є самостійною підставою для визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним. За таких обставин, оскільки позивач не усунута від права на спадкування у порядку вимог статті 1224 ЦК України, не відмовилась від прийняття спадщини у порядку вимог статті 1273 ЦК України, судом задоволено вимогу про визначення додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини, видача відповідачу [PERSON] , яка є спадкоємцем п`ятої черги спірного свідоцтва про право на спадщину є протиправним, оскільки порушує правила черговості прийняття спадкового майна та права [PERSON] як спадкоємиці другої черги після смерті рідної сестри а тому воно підлягає визнанню недійсним відповідно до статті 1301 ЦК України.. Подібні висновки щодо застосування статті 1301 ЦК України у подібних правовідносинах викладено також в постановах Верховного Суду від 23 вересня 2020 року в справі №742/740/17, від 11 листопада 2020 року у справі № 752/8119/17-ц, від 11 грудня 2019 року у справі № 414/811/17. Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України. Оскільки наявні підстави для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, то похідним є скасування державної реєстрації речового права на нерухоме майно, а саме на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , здійснену на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, реєстровий номер №514 від 07 липня 2023 року, виданого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вакуленко С.О. Згідно пункту 1 частини першої статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" - державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав (абзац перший частини першої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності за відповідачем на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , стосується запису про це право. Саме скасування такого запису є належним способом захисту прав та інтересів позивача, оскільки за змістом п.3 ч.3 ст.26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи те, що позов задоволено, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у виді сплаченого судового збору в сумі 2684,00 грн, що складається із судового збору, сплаченого позивачем за подання позовної заяви у розмірі 2147,20 грн та судового збору за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 536,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved