Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-14 00:00:00

13.10.2023 [PERSON] звернувся до суду за вимогою позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина, [PERSON] [INFO] та доньки, [PERSON] , [INFO] , а також стягнути з відповідача на його користь судові витрати у розмірі 1073,0 гривень та витрати на правничу допомогу. Як підставу позову зазначив, що з відповідачем перебував у фактично шлюбних відносинах з 2010 року. Від цих відносин у них народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням суду його визнано батьком цих неповнолітніх дітей, на утримання яких рішенням суду з [PERSON] на його користь стягуються аліменти в розмірі 1500,0 гривень на кожну дитину. Рішенням суду також визначено місце їх проживання з батьком. Відповідач взагалі не приділяє уваги дітям та свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків, пов`язаних із вихованням дітей, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, навчання, не спілкується із дітьми, не створює умов для належної освіти, матеріально не забезпечує. Така поведінка відповідача триває уже два роки, тобто мати свідомо самоусунулась від виховання та утримання дітей. Також зазначив, що у 2022 році звертався з позовом до суду про позбавлення [PERSON] батьківських прав та стягнення аліментів. Однак, суд дійшов висновку, що невиконання матір`ю батьківських обов`язків не носить злісного характеру, тому було відмовлено. Проте, відповідач ніяким чином не змінила ситуацію та ставлення до їх дітей, надалі не спілкується з ними, не бере участі у їхньому вихованні, тобто самоусунулась від життя дітей. Вважає, що викладене вище може розцінюватися як ухилення від виховання дітьми матір`ю, свідомого нехтування нею своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення матері дітей до своїх обов`язків. Ухвалою Галицького районного суду від 30.11.2023 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за загальними правилами позовного провадження. Ухвалою суду від 29.01.2024 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. У судове засіданні представник позивача не з`явився, надавши письмову заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача. При цьому зазначив, що позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про причини неявки чи зміну місця проживання у передбаченому законом порядку суд не повідомила, заяву про розгляд справи за її відсутності, письмовий відзив на позов не надала, належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи відповідно до статті 128 ЦПК України через оголошення на сайті судової влади України від 27.12.2023 та 30.01.24. Представник третьої особи, служби у справах дітей Бурштинської міської ради у судове засідання не з`явилася, надавши заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги вважають аргументованими та підтримують їх в повному обсязі. При цьому долучили до матеріалів справи рішення виконавчого комітету Бурштинської міської ради від 15.12.2023 № 323 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами. Згідно вимогам ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільно-процесуального кодексу України за неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні докази, суд дійшов наступного. Згідно з положеннями частин 1, 4, 6 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Позбавлення батьківських прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Батьки несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Нормами частин 2, 3, 4 статті 150 Сімейного кодексу України (СК України) передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Згідно частині 2 ст. 157 СК України той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Встановлено, що сторони перебували у фактично шлюбних відносинах з 2010 року. Згідно Витягу з реєстру Бурштинської територіальної громади [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] (а. с. 16). Рішенням Галицького районного суду від 21.12.2021 [PERSON] визнано батьком [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а. с. 17-20). Рішенням Галицького районного суду від 27.12.2022 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітніх дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 1500,0 гривень на кожну дитину, з їх подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, і до досягнення дітьми повноліття. В частині вимог про позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо малолітніх дітей відмовлено (а. с. 21-27). Рішенням суду від 24.05.2012, визначено місце проживання малолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] з батьком [PERSON] (а. с. 28-33). Актом обстеження матеріально-побутових умов проживання від 14.02.2023 № 1 підтверджено, що [PERSON] проживає разом із малолітніми дітьми за адресою: [ADDRESS] . Зі слів [PERSON] мати дітей - [PERSON] з ними не проживає, будь - якої участі у вихованні дітей не приймає, з серпня 2021 року знаходиться у Республіці Польща. Діти знаходяться на повному утриманні [PERSON] (а. с. 34). Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 20.03.2023 № 4 [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , однак проживає разом із малолітніми дітьми за адресою: [ADDRESS] . Зі слів [PERSON] мати дітей [PERSON] з ними не проживає (а. с. 35). З відповіді директора закладу загальної середньої освіти слідує, що вихованням [PERSON] та [PERSON] займається їх батько [PERSON] .. Дбає про успішність дітей, присутній на батьківських зборах, бере участь у цивільних заходах, співпрацює з класним керівником (а. с. 36-37). Згідно розрахунку відповідно до виконавчого листа № 341/376/22 від 01.02.2023 станом на 01.02.2024 заборгованість зі сплати аліментів боржника [PERSON] становить 101400,00 грн. Рішенням виконавчого комітету Бурштинської міської ради від 15.12.2023 № 323 про доцільність позбавлення батьківських прав матері відносно малолітніх дітей встановлено вважати за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітніх дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Таким чином, відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню дітей, не цікавиться їх розвитком, не піклується про здоров`я, проживає окремо від дітей, не спілкується з ними. Всі вищезазначені факти як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення матері від виховання дітей, свідомого нехтування матір`ю своїми батьківськими обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення до дітей. Вищезазначені обставини підтверджуються матеріалами цивільної справи, які були досліджені у судовому засіданні. Пунктом 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання обов`язків має місце тоді, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зважаючи на викладене, суд визнає, що відповідач свідомо не виконує батьківських обов`язків щодо виховання, утримання та розвитку своїх малолітніх дітей, а отже суд вважає, що наявні правові підстави для задоволення позову. Щодо витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, суд виходить з наступного. Пунктом 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За приписами ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи. Відповідно ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. У Постанові Верховного Суду від 23.09.2023 у справі N 686/31892/19 провадження N 61-4683св23 зазначено, що згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Частиною першою статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з вимогами частин першої, другої, п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. На підтвердження понесених витрат позивачем надано: копію Ордера від 22.11.2022, а також у позові зазначено орієнтований розрахунок витрат. Отже, матеріали справи не підтверджують надання адвокатом вказаних вище послуги з правової допомоги по справі. На підставі викладеного,

Outcome: approved