Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-21 00:00:00

І. Виклад позиції позивача та заперечень відповідачів. 1. 07.07.2021 [PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса, відділу Держгеокадастру у Біляївському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, Біляївської міської об`єднаної територіальної громади Одеського району Одеської області, [PERSON] , громадянина Російської Федерації (далі - відповідачі), про визнання заповіту дійсним. 2. Позов обґрунтований тим, що 20.01.2019 в приміщенні Одеської міської лікарні № 10 міста Одеси, [PERSON] , [INFO] , склав заповіт, який написав власноруч на аркуші паперу. Заповіт було посвідчено черговим лікарем урологічного відділення лікарні «КУ «Міська клінічна лікарня № 10» [PERSON] . За змістом заповіту заповідач визначив позивача єдиним спадкоємцем усього його майна. [INFO] [PERSON] помер, в зв`язку з чим, 15.07.2019 позивач надіслав на адресу Першої Одеської державної нотаріальної контори, за місцем мешкання заповідача, заяву про прийняття спадщини за заповітом, яка складається з земельної ділянки площею 0,06 гектарів, кадастровий номер 5121082400:01:004:0325, розташованої за адресою: [ADDRESS] , з додатками. 06.09.2019 позивач отримав листа № 378л/2019/02-14 від 06.09.2019 державного нотаріуса Маслової М.В., яким йому було повідомлено, що заповіт складено з порушенням п. 1 ст. 1257 ЦК України та у зв`язку із цим видача свідоцтва про право на спадщину неможлива. Іншим спадкоємцем щодо майна спадкодавця є син спадкодавця - [PERSON] , [INFO] , громадянин Російської Федерації. Як пізніше стало позивачу відомо, 06.02.2008 спадкодавець складав заповіт, який був нотаріально посвідченим, яким усе своє майно [PERSON] заповідав [PERSON] . Між тим, [PERSON] , у заповіті складеному 20.01.2019, заповідач зазначив, що позбавляє свого сина Льоню усіх прав на його майно. Складенню нового заповіту та залишення в ньому такої приписки сприяло неналежне відношення [PERSON] до заповідача, оскільки [PERSON] залишив останнього у безпорадному стані та не цікавився його життям і самопочуттям останні декілька років. Також, 16.01.2019 [PERSON] звертався до Малиновського відділу поліції міста Одеси з письмовою заявою, про порушення кримінального провадження відносно [PERSON] за ознаками ст. 135 КК України, однак зазначені відомості в ЄДРДР внесені не були, оскільки доводи заявника для поліції виявилися непереконливими. Окрім цього позивач зазначив, що за життя [PERSON] повідомив йому, що [PERSON] не є його біологічним сином, однак [PERSON] його виховав та любив як свого рідного. Складаючи заповіт, який є предметом в даній справі, заповідач, зі слів позивача, після поліпшення самопочуття, мав намір скласти аналогічний заповіт, але посвідчений нотаріально, але в зв`язку з погіршенням самопочуття, облаштуванням квартири, пов`язаним з хворобою, питання нотаріального посвідчення заповіту не обговорювалося. Враховуючи зазначені обставини, позивач звернувся до суду з вказаним позовом. 3. Відповідачі відзив на позов не надали. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. 4. 05.11.2021 та 01.12.2022 Біляївською об`єднаною територіальною громадою надіслано листи про заміну неналежного відповідача. (а.с. 41, 90) 5. Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та пояснив, що допомагав останні роки життя [PERSON] , так як його рідний син не допомагав йому. З вказаних підстав [PERSON] маючи невиліковну хворобу і перебуваючи у лікарні склав на позивача заповіт. 6. Представник відповідача 1, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував щодо винесення рішення. (а.с. 67, 93). ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. 7. Згідно автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.07.2021, цивільну справу № 496/3035/21, передано на розгляд судді Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П. (а.с. 25) 8. Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П. від 14.07.2021 позовну заяву було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. (а.с. 26-27) 9. 27.07.2021 на адресу суду від позивача, на виконання ухвали, надійшов лист про усунення недоліків. (а.с. 29) 10. Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П. від 02.08.2021 було відкрито загальне позовне провадження по справі з проведенням підготовчого судового засідання. Окрім того відповідачам було визначено строк для надання відзиву на позовну заяву. (а.с. 31-32) 11. Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області Портної О.П. від 17.08.2023 було замінено неналежного відповідача - Біляївську об`єднану територіальну громаду Одеського району Одеської області на належного відповідача - Дачненську сільську об`єднану територіальну громаду Одеського району Одеської області та визначено належному відповідачу строк для надання відзиву на позовну заяву. (а.с. 107) 12. Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області Портної О.П. від 27.10.2023 закрите підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. (а.с. 136-137) 13. Верховний Суд у своїй Постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц вказав, що, якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи. 14. Під час судового засідання судом на місці було постановлено ухвалу про розгляд справи у заочному порядку з подальшим постановленням заочного рішення відповідно до вимог ст. 280-282 ЦПК України. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. 15. Судом встановлено, що 20.01.2019 черговим лікарем урологічного відділення лікарні КУ «Міська клінічна лікарня № 10» Яценком Андрієм Миколайовичем посвідчено заповіт від імені [PERSON] в простій письмовій формі на аркуші паперу без реєстрації в реєстрі для реєстрації заповітів і довіреностей, що прирівнюються до нотаріально посвідчених. (а.с. 6) 16. Зі змісту заповіту вбачається, що: заповіт написаний заповідачем російською мовою, а посвідчувальний напис написаний черговим лікарем українською мовою; дати складання та посвідчення заповіту вказані як «20 января 2019 г» та «20 січня 2019 р»; окрім прізвища, імені та по-батькові, жодних ідентифікуючих даних заповідача, в тому числі реєстрацію місця проживання, не зазначено; наявні виправлення без будь - яких застережень (прізвище особи на чию користь складено заповіт). 17. Також, посвідчувальний напис на заповіті значною мірою відрізняється від посвідчувального напису викладеного у формі № 45 додатка 25 в редакції Наказу Міністерства юстиції України № 381/5 від 17.03.2015, чинному на момент складення заповіту. 18. Листом від 06.09.2019 за вих. № 378л/2019/02-14 Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса [PERSON] повідомлено про нікчемність наданого ним нотаріусу заповіту на підставі п. 1 ст. 1257 ЦК України та неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину. (а.с. 8) 19. Батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Приморської райадміністрації виконкому Одеської міськради 22.10.1998, а/з № 1677. (а.с. 9) 20. 06.02.2008 року [PERSON] , приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу було посвідчено заповіт від імені [PERSON] , зареєстровано в реєстрі за № 297, яким заповідач, на випадок своєї смерті усе своє майно, яке на день його смерті буде йому належати, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, взагалі усе те, на що він за законом буде мати право заповідав [PERSON] , [INFO] . (а.с. 11) 21. 16.01.2019 рокц [PERSON] звернувся на ім`я начальника Малиновського відділу поліції міста Одеси ГУ НП України з заявою про порушення кримінального провадження відносно [PERSON] за ознаками ст. 135 КК України (а.с. 12), яку було прийнято 16.01.2019 року, що підтверджується копією талону № 0207, реєстр. № 1370 за СО (зворотній а.с. 12). 22. З копії довідки про результати розгляду звернення від 28.01.2019 роуц, за підписом ДОП сектору превенції Малиновського ВП в м. Одеса в ГУНП Одеської області ст. лейтенанта поліції Войтко Б.С., начальника сектору превенції Малиновського ВП в м. Одеса ГУНП в Одеській області капітана поліції Горинцева В.І., начальника Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області підполковника поліції Волкова С.М., вбачається, що при вивчені матеріалів звернення [PERSON] від 16.01.2019 року, керівництво СВ Малиновського ВП ГУНП України в Одеській області не вбачає ознак кримінального правопорушення за ст. 135 ККУ відносно [PERSON] , вважає матеріали ЖЄО № 1370 від 16.01.2019 розглянутими і списаними у справу Малиновського ВП. (а.с. 13) 23. Також, зі змісту довідки про результати розгляду звернення, вбачається, що в ході розгляду заяви [PERSON] встановлено, що останній уклав Договір довічного утримання з [PERSON] . 24. На підтвердження наявності спадкового майна, позивачем до матеріалів справи долучено копію Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 916405, виданого на підставі розпорядження Біляївської районної державної адміністрації Одеської області від 23.02.2006 року № 251/2006 та зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі Біляївської районної державної адміністрації Одеської області 03.08.2006 року за № 01.06.516.00292, яким підтверджується право особистої приватної власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0600 га, надану для ведення садівництва, що розташована на території Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області, ОСК «Чайка», СТ «Простір», [ADDRESS], кадастровий номер 5121082400:01:004:0325. (а.с. 15) 25. Копія заяви про прийняття спадщини від імені [PERSON] на адресу Першої Одеської державної нотаріальної контори, з письмовою відміткою про отримання 01.08.2019 (вхідний номер нечитабельний), судом не приймається до уваги, оскільки дата зазначена на вказаній заяві не відповідає даті надходження заяви до державної нотаріальної контори, вказаній в листі щодо надання інформації - 15.08.2019 року, що позбавляє суд можливості надати оцінку доказам, які є суперечливими. (а.с. 7) 26. Письмові докази, надані позивачем, які викладені на а.с. 14, 16, 17, 18-20, судом не розглядалися, оскільки не мають відношення до справи та не несуть доказової бази в даній справі. Суд не погоджується з твердженням позивача у судовому засіданні, що докази на аркуші справи 18-20 вірші покійного [PERSON] , підтверджують його намір скласти заповіт на позивача у зв`язку з поганими взаємовідносинами з сином. V. Оцінка Суду. 27. Положеннями ст.ст. 15, 16 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України), ст. 4 Цивільно-процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 28. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. 29. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). 30. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. 31. Згідно з ч.1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. 32. Згідно з ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. 33. На дату складення оспорюваного заповіту вимоги до його форми та порядку посвідчення були визначені главою 85 книги 6 ЦК України, ЗУ "Про нотаріат" та Порядком посвідчення заповітів до довіреностей, що прирівнюються до нотаріально посвідчених, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15.06.1994 № 419 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 06.07.2006 № 940). 34. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України). Зазначене також закріплене в Порядку посвідчення заповітів до довіреностей, що прирівнюються до нотаріально посвідчених (п. 15) 35. За правилами ч. 1 ст. 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт складений з порушенням вимог щодо його оформи та посвідчення, є нікчемним. 36. Заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину встановлена законом, то він є нікчемним і визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. 37. Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4 ст. 207 цього Кодексу. Зазначене також відображено в п. 7 Порядку посвідчення заповітів до довіреностей, що прирівнюються до нотаріально посвідчених. 38. Відповідно до ч. 4 ст. 207 ЦК України, якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Аналогічна норма міститься в Порядку посвідчення заповітів до довіреностей, що прирівнюються до нотаріально посвідчених (абз. 2 п. 7) 39. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у ст.ст. 1251-1252 ЦК України. 40. Положенням ч. 8 ст. 1252 ЦК України закріплено, що до заповітів, посвідчених посадовими, службовими особами, застосовуються положення ст. 1247 цього Кодексу. 41. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у ч. 3 ст. 1247 ЦК України, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. 42. Відповідно до ч. 1 ст. 1252 ЦК України, заповіт особи, яка перебуває на лікуванні у лікарні, госпіталі, іншому стаціонарному закладі охорони здоров`я, а також особи, яка проживає в будинку для осіб похилого віку та осіб з інвалідністю, може бути посвідчений головним лікарем, його заступником з медичної частини або черговим лікарем цієї лікарні, госпіталю, іншого стаціонарного закладу охорони здоров`я, а також начальником госпіталю, директором або головним лікарем будинку для осіб похилого віку та осіб з інвалідністю. 43. Згідно з абз. 5 п. 1 Порядку посвідчення заповітів до довіреностей, що прирівнюються до нотаріально посвідчених, посвідчувати заповіти і довіреності, що прирівнюються до нотаріально посвідчених, відповідно до ст.ст. 245 і 1252 ЦК України та ст. 40 ЗУ "Про нотаріат", мають право головні лікарі, їх заступники з медичної частини або чергові лікарі лікарень, госпіталів, інших стаціонарних закладів охорони здоров`я, начальники госпіталів - заповіти осіб, що перебувають на лікуванні в таких закладах. 44. Абзацом 3 п. 7 Порядку закріплено, що фізична особа, на користь якої заповідається майно, не може бути присутньою під час підписання заповіту, а також підписувати його за заповідача. 45. Пунктом 8. Порядку закріплено, що тексти заповітів і довіреностей повинні бути написані зрозуміло і чітко; дати в тексті посвідчуваних заповітів і довіреностей щонайменше один раз позначаються словами. У заповітах і довіреностях прізвища, імена та по батькові фізичних осіб, а також місце їх проживання зазначаються повністю. Виправлення вносяться за згодою заповідача або довірителя до всіх примірників заповіту чи довіреності так, щоб усе помилково написане, а потім закреслене можна було прочитати. Якщо в тексті заповіту слова "житловий будинок" виправлено на слова "одна друга частина житлового будинку", то виправлене слід застерегти так: "Закреслені слова "житловий будинок" не читати, написаному "одна друга частина житлового будинку" вірити". Якщо заповіт чи довіреність викладено неправильно або неграмотно (чи складено з порушенням вимог законодавства), посадова, службова особа пропонує фізичній особі, що звернулася за вчиненням нотаріальної дії, скласти новий заповіт чи довіреність. 46. Відповідно до п. 9. Порядку, для посвідчення заповіту і довіреності посадовими, службовими особами на відповідних документах вчиняються посвідчувальні написи за формами, затвердженими Мін`юстом. 47. Згідно з п. 10. Порядку, посвідчені заповіти і довіреності реєструються посадовими, службовими особами, крім капітанів морських або річкових суден, що плавають під прапором України, начальників пошукових або інших експедицій, в реєстрі для реєстрації заповітів і довіреностей, що прирівнюються до нотаріально посвідчених, форма якого встановлюється Мін`юстом. 48. Пунктами 15, 16, 18 Порядку закріплено, що посадова, службова особа посвідчує заповіти дієздатних фізичних осіб у присутності свідків. Заповіт складається у письмовій формі із зазначенням місця і часу його складення, дати та місця народження заповідача і підписується заповідачем власноручно. Заповідач може написати заповіт власноручно або надрукувати за допомогою технічних засобів. Присутність не менш як двох свідків є обов`язковою умовою при посвідченні заповітів. Свідком не може бути, зокрема, спадкоємець за заповітом. У заповіті зазначаються прізвище, ім`я та по батькові свідка, дата його народження, місце проживання, реквізити паспорта чи іншого документа, на підставі якого встановлено особу свідка. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. 49. Також, відповідно до абз. 3 п. 20 Порядку, умова, визначена у заповіті, повинна існувати на час відкриття спадщини і є нікчемною, якщо суперечить закону або моральним засадам суспільства. 50. Згідно з п. 21 Порядку, посадова, службова особа під час посвідчення заповіту зобов`язана роз`яснити заповідачу зміст ст. 1241 ЦК України про право на обов`язкову частку у спадщині та зміст ст. 1307 ЦК України щодо нікчемності заповіту на майно, яке є предметом спадкового договору. 51. Відповідно до змісту п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", не допускається визнання дійсним заповіту, який є нікчемним у зв`язку з порушенням вимог щодо його форми та порядку посвідчення, оскільки норми глави 85 ЦК України не передбачають можливості визнання заповіту дійсним. 52. Також відповідно до п. 6 листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» нікчемність заповіту, встановлена в рішенні суду, має наслідком позбавлення права спадкування за заповітом осіб, визначених розпорядженням заповідача в якості спадкоємців за заповітом, незалежно від того, чи пред`являлися позовні вимоги про застосування наслідків нікчемності заповіту 53. Судом встановлено, що заповіт, складено [PERSON] в приміщенні лікарні «КУ «Міська клінічна лікарня № 10» та посвідчено [PERSON] , черговим лікарем урологічного відділення лікарні. Зі змісту заповіту вбачається, що він складений з великою кількістю порушень вимог щодо його форми та посвідчення, а саме: окрім прізвища, імені та по-батькові відсутня будь-яка інформація про заповідача; наявні незастережені виправлення; заповіт складено без присутності свідків; не зазначено час складання заповіту, а дата не прописана (хоча б один раз) повністю літерами; посвідчувальний напис не відповідає вимогам, встановленим Міністерством юстиції України; зі змісту посвідчувального напису не вбачається, чи був зареєстрований зазначений заповіт в реєстрі реєстрації заповітів та довіреностей; відсутній відтиск печатки лікарні. 54. Отже, суду не відомо при яких обставинах був складений заповіт, який є предметом позову в даній справі, не відомо чи був присутнім позивач при складені заповіту, що забороняється Порядком посвідчення заповітів до довіреностей, що прирівнюються до нотаріально посвідчених та чинним законодавством, чи було волевиявлення заповідача вільним та відповідало дійсним намірам заповідача, з урахуванням наявності раніше укладеного Договору довічного утримання, як вбачається з довідки про результати розгляду звернень Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області, також достеменно не відомо чи особа, яка посвідчила заповіт, дійсно був черговим лікарем КУ «Міська клінічна лікарня № 10», будь - яких клопотань зі сторони позивача про допит свідків та витребування доказів не надходило. 55. Ураховуючи, що при складанні оспорюваного заповіту та його посвідченні не було дотримано процедури, регламентованої ЦК України, Законом України "Про нотаріат" та Порядком посвідчення заповітів до довіреностей, що прирівнюються до нотаріально посвідчених, суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення вимог в цій частині. 56. Відповідно до ст. 188 ЦПК України похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги). 57. Оскільки судом відмовлено в задоволенні позовних вимог в частині визнання заповіту дійсним, то оцінка вимоги позивача в частинах визнання факту прийняття спадщини позивачем та усунення [PERSON] від права на спадкування судом не надавалась. 58. Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року). 59. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. 60. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 61. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 62. Враховуючи зазначені обставини, суд приходить до висновку про відмову у задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: dismissed