Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-12 00:00:00

28 грудня 2023 року до суду звернулася [PERSON] із позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів. В обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, за період якого у них народився син [PERSON] , [INFO] . 18 січня 2017 року шлюб було розірвано та прийнято рішення про стягнення з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина до досягнення дитиною повноліття в розмірі 700 грн щомісячно, відповідно до рішення суду від 18.01.2017. Станом на день звернення до суду з даним позовом відповідач має заборгованість зі сплати аліментів в сумі 25230,00 грн, що підтверджується розрахунком, що виданий Тростянецьким відділом державної виконавчої служби Гайсинського району Вінницької області від 26 грудня 2023 року за ВП №53822589. На час звернення з позовом до суду відповідач проходить службу за призовом по мобілізації у військовій частині [NUMBER] ЗСУ, матеріальний стан покращився, що підтверджується частковою відповіддю командира військової частини [NUMBER] від 11 грудня 2023 року за №1482. Позивач вказує, що на даний час малолітній син сторін потребує значно більшого догляду та матеріальних коштів у зв`язку з чим збільшуються потреби в забезпеченні у навчанні, розвитку та інше. З урахуванням викладеного, позивачка вважає, за доцільне збільшити розмір стягуваних аліментів на утримання дитини на частину доходу відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки на даний час позивач не може повністю забезпечити та задовольнити потреби малолітнього сина [PERSON] , одягом, продуктами харчування, засобами гігієни, відвідування гуртків, придбання шкільного приладдя, оплати у разі потреби його лікування. Зважаючи на викладене, оскільки на момент звернення до суду з цим позовом між сторонами не досягнути згоди з приводу способу виконання свого обов`язку утримувати неповнолітню дитину, позивач просить змінити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина з твердої грошової суми у розмірі 700 грн щомісячно на суму 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набранням рішення суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 29 грудня 2023 року дану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує та просить задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судові засідання призначені на 23.01.2024, та 13.02.2024 не з`явився, конверти адресовані відповідачу за місцем реєстрації повертались, як невручені з відміткою відділення поштового зв`язку: «адресат відсутній за вказаною адресою», а конверт адресований на військову частину [NUMBER] вручений уповноваженій особі військової частини 02.02.2024. Крім того, відповідно до ч.11\~ст. 128 ЦПК України\~відповідач повідомлявся про дату, час і місце проведення судового засідання, призначеного на 13.02.2024 через оголошення на офіційному вебсайті судової влади України, про що в матеріалах справи наявне підтвердження (а. с. 27). З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження відповідач не подавав, своїм правом на подання відзиву на позовну заяву - не скористався. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За таких обставин, суд вважає можливим відповідно до статтей 223, 280 ЦПК України, розглянути справу та ухвалити заочне рішення у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. З врахуванням вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного висновку. Статтею 4 ЦПК України\~передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 18.01.2017, що підтверджується копією рішення суду від 18.01.2017 у справі №147/1288/16-ц (а.с. 10-12). За час перебування у шлюбі, [INFO] у них народився син - [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Летківською сільською радою Тростянецького району Вінницької області (а.с. 9). Рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 18.01.2017 у справі №147/1288/16-ц ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 700,00 грн щомісячно, починаючи з дня звернення до суду, тобто з 24 жовтня 2016 року і до досягнення сином повноліття (а.с. 10-12). Відповідно до вимог статті 76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно зі статтею 77\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. За вимогами статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За положеннями частини 6 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В силу вимог ч. 1 ст. 3 та ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Частиною 1\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно зі статтею 141 Сімейного Кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до\~ст. 150 Сімейного Кодексу України\~батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до\~ст. 180 Сімейного кодексу України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Згідно зі ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст.\~182\~СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При цьому, суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ч.1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~15.05.2006\~№3\~«Про практику\~застосування судами\~окремих норм\~Сімейного Кодексу\~України при\~розгляді справи\~щодо батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану. Погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму\~ВСУ №3\~від 15.05.2006\~«Про застосування\~судами окремих\~норм Сімейного\~кодексу України\~при розгляді\~справ щодо\~батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки\~статті 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", стаття 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", стаття 184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі"). Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11 березня 2020 року у справі №759/10277/18 (провадження 61-22317св19) зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів. Вирішуючи питання щодо збільшення розміру аліментів, які мають стягуватись з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітнього сина, суд бере до уваги, що дитина проживає з позивачем і фактично тягар її утримання лежить на [PERSON] . Також суд враховує ту обставину, що [PERSON] дорослішає і потребує додаткового матеріального забезпечення, і дані докази відповідачем не спростовані. Тому, беручи до уваги те, що відповідач не заперечує проти позовних вимог, враховуючи інтереси дитини, суд вважає, що вищевказані обставини свідчать про наявність підстав для збільшення розміру аліментів, що стягуються з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітнього сина і суд вважає за можливе стягнути їх у новому розмірі в сумі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, як про те просить позивач, а тому позов підлягає задоволенню. Так, згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадку зміни розміру аліментів, аліменти у новому розмірі стягуються від дня набрання чинності рішенням суду. Таким чином, аліменти на утримання дитини у новому розмірі підлягають стягненню від дня набрання чинності даним рішенням суду. Відповідно до ч. 1\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 6\~ст. 141 ЦПК України\~якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Ураховуючи те, що позивач звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви про зміну розміру аліментів на підставі п. 3) ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір у розмірі 1073,60 грн потрібно стягнути з відповідача в дохід держави. Згідно зі ст.430 ЦПК України\~суд вважає можливим допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved