Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-12 00:00:00

01.12.2023 надійшла вказана позовна заява, у якій позивач зазначає, що 04.02.2021 між ТОВ «ФК «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики № 1756545 на суму позики 8500,00 гривень. В подальшому, оскільки позичальник не виконувала взяті на себе зобов`язання за договором факторингу право вимоги за договором позики перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Таким чином загальний розмір заборгованості перед позивачем складає - 28798,00 гривень. Позивач посилаючись на вказані вище обставини та на ст. ст.15, 16, 20, 205, 207, 509, 512-514, 516, 525-526, 530, 549, 610-612, 625, 626, 628, 639, 641, 644,1047, 1049 ЦК України, ст. ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», ст. ст. 4, 9, 19, 27, 43, 49, 58, 60, 61,133, 141, 175,177, 184, 274-279 ЦПК України, просить суд стягнути з відповідачки на користь ТОВ « ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за договором позики № 1756545 від 04.02.2021 суму заборгованості у розмірі 28 798,00 гривень. Стягнути з відповідачки судові витрати. 11.12.2023 судом відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін на 15.01.2024. 29.12.2023 позивач на виконання ухвали суду від 11.12.2023 надав письмову форму копії договору позики № 1756545 від 04.02.2021, що був укладений між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] для огляду їх під час судового розгляду справи ( а.с. 49). Суд вважає, що відповідачка про відкриття провадження та про час і місце розгляду справи належним чином повідомлена. Одночасно судом було вжито всіх відповідних заходів для її повідомлення про час і місце розгляду справи належним чином: шляхом направлення на адресу її місця реєстрації поштових повідомлень (а.с. 39, 71), розміщення оголошення на офіційному вебпорталі судової влади України ( а.с.69). Відповідачка своїм правом не скористалася та відзив на позов не подала. Згідно ч. 8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Позивач проти ухвалення заочного рішення не заперечує, про що зазначено у позовній заяві (а.с. 6). Судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу з постановленням заочного рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, ознайомившись із позовною заявою, взявши до уваги позицію позивача, за відсутності відзиву відповідачки, оглянувши оригінали надані на запит суду, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних міркувань. Судом із матеріалів справи встановлено, що 04.02.2021 між ТОВ «Фінансова Компанія «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] було укладено договір позики № 1756545, відповідно до умов якого Товариство зобов`язалось надати позичальнику у власність грошові кошти у сумі 8500,00 грн. шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальниця прийняла на себе обов`язок повернути таку ж суму грошових коштів та сплатити проценти від суми позики. Строк позики визначено в пункті 2, а саме: 30 днів - до 06.03.2021. Пунктом 2 обумовлено розмір процентів за користування позикою: знижена процентна ставка 0,68 відсотків, процентна ставка за користування позикою 2,70 відсотків, орієнтовна річна процентна ставка 251,85 відсотків. Орієнтовна загальна вартість позики 10250,50 грн. 14 червня 2021 року між ТОВ «Фінансова Компанія «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», як клієнтом, та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», як фактором, було укладено договір факторингу № 14/06/21, згідно якого до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідачки за договором позики. Перелік боржників зазначені в Реєстрі боржників, який формується у додатку № 1 (в паперовому вигляді) і додатку № 5 (в електронному вигляді). Відповідно до витягу з додатку до договору факторингу № 14/06/21 - реєстру боржників, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за договором позики № 1756545 від 14.06.2021, сума заборгованості разом 28798,00 грн, з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу 8500,00 грн, сума заборгованості за відсотками 20298,00 грн ( а.с.8-13). Таким чином, відповідачка взяті на себе зобов`язання по виплаті коштів наданих у позику у строки визначені договором позики не виконує, термін сплати коштів порушено. Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Згідно із статтею 638 цього Кодексу, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно із ст. ст.1046,1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути надана розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). Законом України «Про електронну комерцію» встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини 1статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Таким чином, між сторонами досягнуто згоду щодо всіх істотних умов договору позики, який оформлений сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Аналогічна позиція міститься у постанові Верховного Суду від 02 лютого 2022 року у справі № 345/3085/19. Відповідно до статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до пункту першого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно статті 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги по суті - це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Частиною першою статті 1077 та ст. 1078 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Положеннями частини першої статті 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Судом встановлено факт невиконання належним чином зобов`язань по поверненню коштів за договором позики відповідачем. Так, за умовами укладеного договору позики № 1756545 від 04.02.2021 сторони погодили істотні умови: дату сплати заборгованості за позикою по минуванню 30 днів, тобто до 06.03.2021 та розмір процентів за наданою позикою 0,69. Знижена процентна ставка, визначена п. 2 договору, припиняє свою дію та застосовується базова процентна ставка, визначена п.п. 2.3. п. 2 договору. В такому разі проценти, нараховані за зниженою процентною ставкою, підлягають перерахуванню за базовою процентною ставкою (2,70%) та сплачується позичальником в повному обсязі за весь період строку позики. Суд вважає, що враховуючи наведене, сума боргу повинна становити -15385,00 грн, виходячи з наступного розрахунку: -період розрахунку з 04.02.2021 по 05.03.2021 - 30 днів, -проценти = 8 500,00 грн (сума боргу) ? 2,700% (процентна ставка) / 100% ? 30 (кількість днів) = 6 885,00 грн. Загальна сума вимог дорівнює 15 385,00 грн та складається з: заборгованість за зобов`язаннями: 8 500,00 грн + застосовані санкції: 6 885,00 грн (проценти). Відтак, у межах строку позики (з 04.02.2021 по 06.03.2021 ) за умовами договору сторони погодили вартість позики за весь строк на який її видано. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за договором позики припиняється після спливу визначеного договором строку чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Таким чином, позикодавець мав право на нарахування процентів за користування позиками лише в межах строку надання позики. Після закінчення строку її дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. Наразі строк позики був погоджений сторонами та становив за договором позики 30 днів. Доказів того, позичальник ініціювала продовження строку користування позикою та зміну дати повернення всієї суми позики матеріали справи не містять. Не надано й доказів того, що первісний кредитор погодив зміну строку кредитування. Велика палата Верховного суду у постанові по справі № 444/9519/12 від 28.03.2018 зазначила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Одночасно слід зазначити , що у даному конкретному випадку положення ст. 625 ЦК України не підлягають до застосування. Так, аналіз практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві свідчить, що статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, ч. 1 цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У ч. 2 зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Приписи ст. 625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Одночасно слід зауважити, що позиція Великої палати ВС полягає в тому, що проценти за правомірне користування грошовими коштами можуть нараховуватись лише в межах визначеного договором строку кредитування. Після спливу строку кредитування, нарахування процентів за користування кредитом припиняється в силу приписів статей 1048, 1054 ЦКУ, що підтверджується висновками Великої палати ВС (пункти 48-55 постанови від 28.03.2018 № 444/9519/12) та постановою Верховного Суду від 27.07.2021 у справі №910/18943/20. Доцільно також звернути увагу на правовий висновок сформований у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №910/1238/17 в якому касаційний суд, формуючи практику, дійшов такого висновку: « Проценти за користування кредитом - проценти, які нараховуються в межах строку кредиту (позики), визначені у договорі. Такі проценти розуміються як проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором або законом, які сплачує позичальник. Порядок їх виплати врегульований ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Проценти за неправомірне користування чужими грошовими коштами - проценти, які нараховуються внаслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, порядок виплати якого врегульований ч. 2 ст. 625 ЦК України, у зв`язку з чим такі проценти можуть бути стягнуті після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування». ВП Верховного Суду, зазначив, що після закінчення строку дії кредитного договору або у разі пред`явлення банком вимоги про дострокове повернення грошових коштів змінюється правова природа зобов`язання. У такому випадку нарахування штрафних санкцій можливе не на підставі умов договору, а на підставі ст. 625 ЦК України (3% річних). Велика Палата Верховного Суду дійшла до вказаного висновку з тих мотивів, що поведінка боржника не може бути одночасно правомірною і неправомірною, тобто виключається одночасне застосування ст. 1048 та ст. 625 ЦК України. Припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами договору строку надання позики (тобто за період правомірного користування нею), наразі така вимога не підлягає застосуванню. Таким чином, наявні правові підстави для стягнення заборгованості за договором позики в розмірі 15385,00 гривень. Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог, саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12ЦПК України). За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суду встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України). Згідно зі статтею 77ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Враховуючи, що цивільне судочинство згідно частин першої-третьої статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням встановленого, беручи до уваги, що обставини, на які посилається позивач, як на підстави для задоволення позову, частково знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, слід дійти висновку, що відповідачка не виконала взяті на себе певні зобов`язання та належним чином в установлений договором строк не виконала зобов`язання за договором позики № 1756545 від 04.022021 року та має непогашену заборгованість, у розмірі 15 385, 00 гривень. За наведених обставин суд доходить висновку що позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики підлягають частковому задоволенню. На підставі п. 3 ч. 2 і ч. 13ст. 141 ЦПК України розподіл судових витрат проводиться пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, оскільки позивачу задоволено позов в розмірі 53,42 % ( 15385,00х100:28798,00) позовних вимог, то судовий збір необхідно стягнути в розмірі 1433,79 грн (2684 грн х 53,42 %). На підставі ст. ст. 1048, 1049, 1050, 1180 ЦК України,

Outcome: partial