Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-25 00:00:00

В січні 2024 року в суд\~ надійшов\~ позов від позивача [PERSON] до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, укладеного та зареєстрованого 10 січня 2020 року Городищенським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 02, залишення прізвища " [PERSON] ", яке набуте у шлюбі, судові витрати залишити за позивачем. На обгрунтування заявленої вимоги вказує, що протягом останнього часу, спільне життя з відповідачем ускладнилось, часто сваряться і тяжко знайти взаєморозуміння, по причині того, що мають різні погляди на сімейне життя. Від спільного проживання, мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Позивач з січня 2024 року з донькою проживає окремо від чоловіка. Втратили почуття один до одного і зберегти сімю не можлвио. Підстав, які б перешкоджали звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу, передбачених ст. 110 СК України, зокрема таких як вагітність або ж недосягнення дітьми одного року, - відсутні. Після розірвання шлюбу неповнолітня донька і надалі продовжить проживати з матірю. Вжиття заходів, щодо примирення є безпідставним, прийшла до висновку, що сімя розпочалась остаточно і відновлювати подружні стосунки не бажає, шлюб існує лише юридично. 01.02.2024 в справі відкрито спрощене позовного провадження з викликом сторін. Сторони в судове засідання не з`явилися, повідомленні належно. Позивач [PERSON] до суду подала заяву про розгляд справи про розірвання шлюбу проводити без її участі, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач [PERSON] про дату, час та місце розгялду справи сповіщений належно, що підтверджено Інформацією АТ "Укрпошта" про особисте отримання рекомендованого листа № 0600249798999 згідно треку відстеження, до суду не прибув без повідомлення причин, заяв (клопотань), як і відзиву на позов до суду не надходило. У відповідності до частини 2 статті 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, за відсутності підстав до відкладення судового засідання, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, перевіривши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які позивач посилався, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. За змістом статті 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Положенням статті 1 СК України передбачено, що побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. За нормами статті 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Відповідно до статті 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя і, в разі неможливості примирення сторін, відповідно до статей 111, 112 СК України розривається. Із оглянутих матеріалів справи вбачається, що 10 січня 2020 року, за даними Свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] , відповідач [PERSON] та позивач [PERSON] , зареєстрували шлюб в Городищенському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про що складено актовий запис № 02. Подружжя має неповнолітню дитину, доньку [PERSON] , [INFO] , згідно даних Свідоцтва про народжекння Серія [NUMBER] , актовий запис № 27 від 11.02.2020. Спільне життя у сторін виявилось невдалим через різні погляди на подружнє життя. Вжиття заходів, щодо примирення є безпідставним. Відповідно до частини 1 статті 110, статті 112 СК УКраїни позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивач [PERSON] скористалася своїм правом та звернулася до суду з даним позовом, наполягає на розірванні шлюбу. За змістом положень частини 2 статті 36 та статті 51 СК України шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. Відповідно до статті 56 СК України дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сімї за свою поведінку в ній. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. Як стверджує позивач подружжя втратили почуття один до одного і зберегти сімю не можлвио, вона з дочкою проживає окремо від чоловіка, поновлювати подружні стосунки не бажає. Вважає, що збереження подружних відносин неможливо, якщо втрачена їх основа, їх подальша спільне життя, як подружжя, неможливе. Згідно положень частини 3, 4 статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Сторони не виявили бажання примиритися. Згідно норм сімейного законодавства, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сімю, а слово "союз", підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин подружжя [PERSON] являється те, що спільне життя позивача з відповідачем не склалося та припинено. Подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе. Згідно статті 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку із реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач при реєстрації шлюбу змінила прізвище, в позові прохала залишити їй прізвище " [PERSON] ". Згідно з частиною 2 статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до частини 3 статті 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. З огляду на викладене, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права дружини та чоловіка, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Крім того, суд зазначає, що під час розгляду цієї справи не вирішувалось питання про визначення місця проживання дитини. Та, розяснює, що за наявності спору щодо того з ким із батьків буде проживати малолітня дитина, - даний спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом (стаття 161 СК України). Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18, провадження № 61-14859св19. Питання щодо судових витрат не вирішується, з огяду на позицію позивача щодо залишення судових витрат за нею. Аналізуючи викладене, виходячи із фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову про розірвання шлюбу, а також того, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved