Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-20 00:00:00

13.11.2023 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним розпорядження міського комітету про приватизацію, свідоцтва про право власності та договору дарування частини квартири, обґрунтувавши позовні вимоги тим, що 25.10.2023 року, позивач [PERSON] отримав довідку від КП Первомайське міжміське бюро технічної інвентаризації № 70/04-02-04 від 25.10.2023 року. Відповідно до вищевказаної довідки у період реєстрації з 17.12.1994 по 19.11.2003 року позивач приймав участь у приватизації квартири [ADDRESS] в частці на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого міським комітетом житлово-комунального господарства від 11 грудня 1998 року. У приватизації приймали участь батьки позивача: [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] використано право на безоплатну передачу житла у власність у розмірі (загальна площа вищевказаної квартири складає 64,8 кв.м. / 3 чол) 21,6 кв.м. Відповідно до довідки про склад сім`ї наймача, в квартирі за адресою: [ADDRESS] на момент приватизації проживали: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до розпорядження Первомайського міського комітету житлово-комунального господарства від 11.12.1998 року № 2388 вирішено передати у власність [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS] . На підставі вищезазначеного розпорядження, видано свідоцтво про право власності на житло від 11 грудня 1998 року, відповідно до якого власниками квартири за адресою: [ADDRESS] стали вказані особи в рівних частках. Право власності зареєстроване у Первомайському міжміському бюро техінвентаризації за № 13006. Крім того, відповідно до договору дарування від 15 січня 2004 року, посвідченого Токарчуком С.А., приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу, Миколаївської області, [PERSON] передав у власність [PERSON] безоплатно частину вказаної вище квартири. Між тим, позивач не писав заяви про передачу йому у власність квартири, так як на той час (з 28.11.97 по 30.06.99) проходив військову службу, що підтверджується копією військового квитка. У зв`язку з цим виникла ситуація за якої своєї згоди на приватизацію вказаної квартири він не надавав, заяву про приватизацію не підписував та не подавав. Отже, свідоцтво про право власності на квартиру не відображає волевиявлення позивача, стосовно наміру приватизувати спірну квартиру і, як він недавно з`ясував, усе оформлення відбулося без його участі. Все це призвело до порушення його прав та позбавило його самостійно реалізувати своє право на отримання повноцінного житла за місцем фактичного проживання. Враховуючи вищевикладені обставини, позивач змушений звернутися до суду з цим позовом про визнання недійсним вищевказаних розпорядження органу приватизації та скасування свідоцтва про право власності на вищевказане нерухоме майно в частинах, що стосуються позивача. Відповідно до ст. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Згідно ч.1 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Відповідно до ч. 4 ст. 5 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в будинку разом з наймачем, або за якими зберігається право на житло. Згідно з нормами статей 1, 6, 9, 61 ЖК України, статті 29 ЦК України місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені статтею 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право і при тимчасовій відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Згідно з п. 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15 вересня 1992 року № 56, що діяло станом на 16.08.2018р., громадянин подає до органів приватизації такі документи: заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі. Згідно з п. 19 вказаного Порядку довідка про реєстрацію місця проживання видається органом реєстрації відповідно до вимог Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207 (із змінами). На час ухвалення оскарженого вищезазначеного рішення місцевої влади про державну реєстрацію, приватизація здійснювалась у відповідності до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та положень наказу Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15 вересня 1992 року № 56 «Про затвердження Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян» (із змінами, внесеними згідно з наказом Держжитлокомунгоспу від 05 серпня 1994 року № 72). Беручи до уваги вищевказані обставини, на переконання позивача слід визнати, що приватизацію цієї квартири було проведено з порушенням діючого законодавства щодо вільного волевиявлення позивача стосовно реалізації його права на приватизацію. Отже, після ухвалення рішення про скасування вищевказаного свідоцтва про право власності на житло, право позивача на приватизацію житла буде відновлено. Згідно з ч. 2 ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду", житлові чеки - це приватизаційні папери, які отримують усі громадяни України і які використовуються при приватизації державного житлового фонду. Частиною 4 ст. 5 вказаного Закону передбачено, право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Порядок приватизації квартир, визначений «Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», затверджений Наказом Міністерства ЖКХ України № 396 від 16.12.09 року. Згідно п.п. 17, 18, 20 «Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Громадянином до органу приватизації подається, зокрема документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду. Документом, що підтверджує невикористання громадянином житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, є довідка з попередніх місць проживання (після 1992 року) щодо невикористання права на приватизацію державного житлового фонду. Враховуючи викладене та беручи до уваги, що свідоцтво про право власності на житло від 11.12.1998 року, що було видане Первомайським міським комітетом житлово-комунального господарства підлягає частковому скасуванню, позивач має бути визнаний таким, що не використав свого права на приватизацію державного житлового фонду. Так, відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Враховуючи те, що позивач не висловлював свого волевиявлення щодо приватизації, підлягає визнанню недійсним і вищевказаний договір дарування частки квартири. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , через свого представника звернулася із зустрічною позовною заявою до позивача та Виконавчого комітету Первомайської міської ради, про визнання права власності на квартиру в рівних частках. У зустрічному позові зазначено, що у разі задоволення позовної вимоги [PERSON] щодо визнання недійсним Свідоцтва про право власності, видане міського комітету житлово-комунального господарства Виконавчого комітету Первомайської міської ради, від 11.12.1998 року в частині частки права власності [PERSON] стосовно квартири [ADDRESS] , у [PERSON] та [PERSON] у власності залишиться також в рівних частках. Таким чином, право власності порушене не буде, так як вони набули дану квартиру, використавши своє право на приватизацію, та отримали її в рівних частках, тобто по 1/2 часткі. Проте, [PERSON] просить визнати недійсним договір дарування від 15 січня 2004 року, посвідчений Токарчуком С.А., приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу, Миколаївської області, відповідно до якого [PERSON] передав у власність [PERSON] безоплатно 1/3 частину квартири. Ця позовна вимога є похідною, та логічним наслідком скасування розпорядження та свідоцтва про право власності в частині частки [PERSON] , проте внаслідок укладення договору дарування, були внесені зміни до реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, відповідно до яких [PERSON] має 2/3 частки вищевказаної квартири. В разі задоволення позовних вимог [PERSON] може виникнути ситуація, що за [PERSON] та [PERSON] буде зареєстровано по 1/3 частки на вищевказану квартиру за кожним, що буде не відповідати свідоцтву про право власності на житло від 11 грудня 1998 року, відповідно до якого власниками квартири за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] та [PERSON] , в рівних частках. З метою недопущення вказаних розбіжностей та з метою захисту своїх прав вважають за необхідне подати вказаний позов про визнання права власності, в якому просять визнати за ними право власності на квартиру по 1/2 частині за кожним. Ухвалою суду від 15.01.2024 року позовні вимоги первісного та зустрічного позовів були об`єднані в одне провадження. Представники сторін фізичних осіб, в судовому засіданні підтримали свої вимоги та просили їх задовольнити у повному обсязі. Представник Виконавчого комітету Первомайської міської ради в судове засідання не з`явився, але надав заяву з проханням слухати справу у його відсутність, проти задоволення позовів не заперечував. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, надані суду докази, суд приходить до наступного висновку. Викладені у первісному та зустрічному позовах обставини повністю підтверджуються матеріалами справи. На час ухвалення оскарженого рішення місцевої влади про державну реєстрацію, приватизація здійснювалась у відповідності до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та положень наказу Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15 вересня 1992 року № 56 «Про затвердження Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян» (із змінами, внесеними згідно з наказом Держжитлокомунгоспу від 05 серпня 1994 року № 72). Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Згідно з п. 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15 вересня 1992 року № 56, що діяло станом на 16.08.2018 р., громадянин подає до органів приватизації такі документи: заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі. Дійсно, як вбачається з копії військового квитка, [PERSON] з 28.11.97 по 30.06.99 проходив військову службу, а тому, з огляду на те, що сторони не оспорювали таку обставину, не мав можливості звернення в цей період часу до Первомайського міського комітету житлово комунального господарства із заявою про передачу йому у власність частини квартири. Отже, для поновлення права позивача на приватизацію житла за його зверненням, слід визнати недійсним розпорядження міського комітету житлово-комунального господарства Виконавчого комітету Первомайської міської ради, від 11.12.1998 року № 2388, в частині приватизації позивачем частки квартири [ADDRESS] та визнати недійсним Свідоцтво про право власності, видане міського комітету житлово-комунального господарства Виконавчого комітету Первомайської міської ради, від 11.12.1998 року в частині частки права власності позивача на цю квартиру. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Враховуючи наведені норми ЦК України та встановлену судом недійсність правовстановлюючих документів щодо права власності позивача на 1/3 частку квартири, слід також визнати недійсним договір дарування від 15 січня 2004 року, яким [PERSON] передав у власність [PERSON] безоплатно свою частину квартири. Щодо вимог по зустрічному позову, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В даному випадку, для забезпечення непорушності права власності на квартиру відповідачів [PERSON] та [PERSON] , слід визнати за ними право власності на спірну квартиру в рівних частках по 1/2 ідеальній частці за кожним.

Outcome: approved