Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-12 00:00:00

30.08.2023 позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з нього в її користь 85 000 гривень відшкодування майнової шкоди та 50 000 гривень відшкодування моральної школи, загалом на суму 135 000 гривень. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що 20 березня 2009 року [PERSON] за допомогою персонального комп`ютера, який знаходився на його робочому місці, в кредитній спілці "Альянс" ( вул. Шашкевича,3 м.Тернопіль ), від імені головного державного виконавця другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції Кріля О.І., підробив постанову про арешт майна боржника [PERSON] та оголошення заборони його відчуження від 20.03.2009, а також бланк акту опису й арешту майна [PERSON] серії АА №407753 від 20 березня 2009 року, в який вніс завідомо неправдиві відомості. В подальшому, в травні 2009 року [PERSON] , перебуваючи на своєму робочому місці, в кредитній спілці " Альянс " ( вул. Шашкевича,3 м.Тернопіль ), за допомогою персонального комп`ютера підробив протокол №41-й проведення прилюдних торгів від 15.05.2009, з метою подальшого його використання. 20 березня 2009 року [PERSON] , реалізуючи свій злочинний намір, пред`явив та надав підроблені документи бухгалтеру ТзОВ "Омаліс" [PERSON] [PERSON] сприйняв пред`явленні йому [PERSON] виконавчі документи, а саме, постанову про арешт майна боржника [PERSON] та оголошення заборони його відчуження від 20.03.2009, а також бланк акту опису й арешту майна [PERSON] серія АА №407753 від 20 березня 2009 року, як документи, які дійсно видані другим відділом державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції. В подальшому [PERSON] , внаслідок шахрайських дій відповідача, вивіз вісім станків, які належали [PERSON] (основний станок для виготовлення хвої, станок для виготовлення ялинки, станок для виготовлення жилки, станок для порізки плівки, контактна зварка, станок для вирівнювання та порубки дроту, станок для намотування дроту, станок для порізки) із території ТзОВ "Омаліс", перевізши їх в складські приміщення розташовані за адресою [ADDRESS] та [ADDRESS] для зберігання [PERSON] 06 травня 2009 року [PERSON] незаконно вилученні станки в кількості 8 шт. на підставі особисто ним підроблених виконавчих документів, продав [PERSON] і [PERSON] . Внаслідок шахрайських дій [PERSON] , які виразилися у використані підроблених виконавчих документів на начебто примусове вилучення майна належного потерпілій [PERSON] , які були вилучені із ТзОВ "Омаліс" шляхом обману бухгалтера [PERSON] , що в подальшому послужило їх реалізації, спричинено шкоду на суму 85 тисяч гривень [PERSON] . Вироком Тернопільського міськрайонного суду від 09 серпня 2010 року визнано винним [PERSON] у скоєнні злочинів, передбачені ч.3 ст.191, ч.3 ст.190, ч.1 ст.358, ч.3 ст.358 КК України та призначено покарання застосуванням ст. 75 КК України. Цивільний позов [PERSON] залишено без розгляду. Внаслідок злочинних дій відповідача [PERSON] потерпілій [PERSON] було спричинено моральні страждання та душевні хвилювання, внаслідок погіршення її матеріального становища. Позивачка [PERSON] вимушена була вживати додаткових зусиль, щоб відновити свій бізнес та матеріальне становище. Як наслідок позивачка отримала негативні зміни у житті: втрату майна, переживання, тривогу, безсоння, емоційну напругу, нервозність, почуття образи та обурення. Переживала емоційний стрес. З урахуванням наведеного та глибини перенесених страждань позивачем, з [PERSON] слід стягнути в користь позивача 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн. на відшкодування завданої унаслідок кримінального правопорушення моральної шкоди. 10.10.2023 судом зареєстрований відзив на позовну заяву, який мотивований тим, що під час розгляду кримінальної справи позивач [PERSON] скористалася своїм правом на подання цивільного позову про відшкодування майнової шкоди в розмірі 85 000 грн в кримінальній справі. Проте, як убачається з вироку Тернопільського міськрайонного суду від 09.08.2010, зазначений цивільний позов залишено без розгляду, оскільки потерпіла не надала суду необхідних доказів вартості майна. Такі докази не надано і до матеріалів позову в даній справі, а тому, вважає що позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди не підлягають до задоволення. Що ж стосується позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, то у їх задоволенні також просить відмовити за необґрунтованістю вимог, оскільки позивач не обґрунтувала розмір заявленої моральної шкоди і не надала доказів на її підтвердження. Крім того, вважає, що позивач пропустила строк позовної давності звернення до суду, а тому просить суд застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову. Ухвалою судді від 12.09.2023 відкрито провадження у вказаній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги, підтримала з підстав зазначених у позові та просила суд їх задоволити. Зазначила, що позивачем не пропущено строк позовної давності, оскільки їй невідомо було про залишення її цивільного позову у кримінальному провадженні, без розгляду. Представник відповідача в судовому засіданні просила суд відмовити у позові, застосувати строк позовної давності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд зробив висновок, що слід відмовити у задоволені позову, застосувавши строки позовної давності. Судом встановлено, що 20 березня 2009 року [PERSON] за допомогою персонального комп`ютера, який знаходився на його робочому місці, в кредитній спілці "Альянс" ( вул. Шашкевича,3 м.Тернопіль ), від імені головного державного виконавця другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції Кріля О.І., підробив постанову про арешт майна боржника [PERSON] та оголошення заборони його відчуження від 20.03.2009, а також бланк акту опису й арешту майна [PERSON] серії АА №407753 від 20 березня 2009 року, в який вніс завідомо неправдиві відомості. В подальшому, в травні 2009 року [PERSON] , перебуваючи на своєму робочому місці, в кредитній спілці " Альянс " ( вул. Шашкевича,3 м.Тернопіль ), за допомогою персонального комп`ютера підробив протокол №41-й проведення прилюдних торгів від 15.05.2009, з метою подальшого його використання. 20 березня 2009 року [PERSON] , реалізуючи свій злочинний намір, пред`явив та надав підроблені документи бухгалтеру ТзОВ "Омаліс" [PERSON] [PERSON] сприйняв пред`явленні йому [PERSON] виконавчі документи, а саме, постанову про арешт майна боржника [PERSON] та оголошення заборони його відчуження від 20.03.2009, а також бланк акту опису й арешту майна [PERSON] серія АА №407753 від 20 березня 2009 року, як документи, які дійсно видані другим відділом державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції. В подальшому [PERSON] , внаслідок шахрайських дій відповідача, вивіз вісім станків, які належали [PERSON] (основний станок для виготовлення хвої, станок для виготовлення ялинки, станок для виготовлення жилки, станок для порізки плівки, контактна зварка, станок для вирівнювання та порубки дроту, станок для намотування дроту, станок для порізки) із території ТзОВ "Омаліс", перевізши їх в складські приміщення розташовані за адресою [ADDRESS] та [ADDRESS] для зберігання [PERSON] 06 травня 2009 року [PERSON] незаконно вилученні станки в кількості 8 шт. на підставі особисто ним підроблених виконавчих документів, продав [PERSON] і [PERSON] . Внаслідок шахрайських дій [PERSON] , які виразилися у використані підроблених виконавчих документів на начебто примусове вилучення майна належного потерпілій [PERSON] , які були вилучені із ТзОВ "Омаліс" шляхом обману бухгалтера [PERSON] , що в подальшому послужило їх реалізації, спричинено шкоду на суму 85 тисяч гривень [PERSON] . Вироком Тернопільського міськрайонного суду від 09 серпня 2010 року визнано винним [PERSON] у скоєнні злочинів, передбачені ч.3 ст.191, ч.3 ст.190, ч.1 ст.358, ч.3 ст.358 КК України та призначено покарання на підставі ст..70 КК України у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади пов`язані з обслуговуванням товарно-матеріальних цінностей строком на 1 рік. На підставі ст. 75 КК України звільнено засудженого [PERSON] від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 2 роки. Цивільний позов [PERSON] залишено без розгляду. Відповідно до вимог ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. За ч.4 с. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Щодо строків позовної даності Суд зазначає наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Вона обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку. Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як вбачається із матеріалів кримінальної справи про обвинувачення [PERSON] у скоєнні злочинів, передбачених ч.3 ст.191, ч.3 ст.190, ч.1 ст.358, ч.3 ст.358 КК України, позивачка в рамках кримінального провадження подавала цивільний позов до [PERSON] про відшкодування завданої шкоди, який вироком Тернопільського міськрайонного суду від 09.08.2010 залишено без розгляду. І матеріалів кримінальної справи вбачається, що 05.11.2010 представник потерпілої [PERSON] звертався в суд із заявою про видачу копії вироку від 09.08.2010, копію якого отримав. Крім цього, у матеріалах кримінальної провадженні наявна заява представника потерпілої [PERSON] - адвоката Черніцького І.Р. про ознайомлення із матеріалами справи та зняття фотокопій. Згідно розписки адвоката Черніцького І.Р. останній ознайомився із матеріалами справи 05.10.2017. Із позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування шкоди позивачка звернулась 30.08.2023, тобто поза межами трирічного строку позовної давності. Виходячи із наведених фактів суд вважає, що позивачка ще у 2010 році знала про результати розгляду кримінального провадження та долю її цивільного позову, який залишено без розгляду. Крім цього, її представник повторно у 2017 році ознайомлювався із матеріалами кримінального провадження. Таким чином, твердження представника відповідача - адвоката Ходюк К.М. про те, що [PERSON] невідомо було, що її цивільний позов залишено без розгляду, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Інших поважних причин через які пропущений строк позовної давності, стороною позивача не наведено та не подано доказів в їх підтвердження. За частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття «позовна» вказує на форму захисту - шляхом пред`явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах - процесуальному (право на пред`явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту). Питання про об`єкт дії позовної давності виникає через відмінності в розумінні категорії «право на позов у матеріальному сенсі» (право на захист) у контексті її співвідношення із суб`єктивним матеріальним цивільним правом як одним з елементів змісту цивільних правовідносин. Набуття права на захист, для здійснення якого встановлено позовну давність, завжди пов`язане з порушенням суб`єктивного матеріального цивільного права. Суб`єктивне матеріальне цивільне право і право на позов відносяться до різних видів матеріального права: перше - регулятивне, друге - охоронне. Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватись тільки за допомогою звернення до суду. Оскільки метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, можна зробити висновок, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Аналогічна позиція висловлена у Постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 128/1534/14-ц. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Саме такої позиції дотримуються суд і при розгляді в спорів (зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц тощо). Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне та обґрунтоване рішення у справі неможливо. Враховуючи вищевикладене, Судом встановлено, що внаслідок шахрайських дій [PERSON] , які виразилися у використані підроблених виконавчих документів на нібито примусове вилучення майна належного потерпілій [PERSON] , які були вилучені із ТзОВ "Омаліс" шляхом обману бухгалтера [PERSON] , що в подальшому послужило їх реалізації, [PERSON] спричинено шкоду на суму 85 тисяч гривень, а також завдано моральної шкоди, однак цивільний позов останньої, в рамках кримінального провадження був залишений без розгляду вироком суду від 09.08.2010. Таким чином, суд вважажє, що трирічний строк позовної давності сплив, а відтак, слід відмовити у задоволені позову [PERSON] .

Outcome: dismissed