Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позов мотивовано тим, що з 2010 року позивач проживав з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу. [INFO] у них народився син - [PERSON] . З 2018 року син проживає з позивачем та його матір`ю. Відповідач перестала цікавитись життям сина, почала подорожувати по різним містам. Ухилення відповідача від обов`язків по вихованню сина проявляється у тому, що вона не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, не забезпечує необхідного харчування, одягу, медичного огляду, не спілкується з сином та не виявляє будь-якого інтересу до нього. Така поведінка відповідача свідчить про умисність ухилення її від виконання вказаних обов`язків, тому позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 13 листопада 2023 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 30 січня 2024 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, просив задовольнити та позбавити батьківських прав [PERSON] . Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, проте подала до суду заяву, в якій позов визнала, не заперечувала щодо його задоволення, просила розглядати справу у її відсутність. Представник служби у справах дітей в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, підтримав наданий суду висновок. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз`яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). 30 січня 2023 року [PERSON] написала заяву, засвідчену приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області Нікітчук Н.А., якою відмовляється від батьківських прав по відношенню до свого сина [PERSON] , (а.с.8). Згідно довідки Іллінецького ліцею №1 від 30 січня 2023 року №20 (а.с.9) [PERSON] навчається в 5-му класі Паріївської філії Іллінецького ліцею №1 Іллінецької міської ради Вінницької області. Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи від 27 жовтня 2021 року №5145 (а.с.10) [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно характеристики [PERSON] з Іллінецького ліцею №1 (а.с.11) батько [PERSON] займається вихованням та навчанням сина. Відповідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON] від 27.01.2023 р. (а.с.12) дружина не проживає вже на протязі кількох років. Згідно висновку щодо недоцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] (а.с.40-41) виконавчий комітет Іллінецької міської ради як орган опіки та піклування вважає за недоцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідно до повідомлення відділу поліції № 3 Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області від 27.11.2023 року №2906/233/01-2023 встановлено, що інформації порушення прав дитини та фактів жорстокого поводження з дитиною, зокрема домашнього насильства стосовно дитини та за її участю не надходило. Стосовно притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності ВП №3 Вінницького РУП ГУНП даною інформацією не володіє. Відповідно до повідомлення КП «ЦПМСД» Іллінецької міської ради від 27.11.2023 р. № 01-35-505 в якому йдеться про те, що [PERSON] , [INFO] , жителька [ADDRESS] задекларована в сімейного лікаря Іллінецької АЗПСМ. При потребі звертається до сімейного лікаря. Мати [PERSON] виконує рекомендації лікаря стосовно сина. 28 листопада 2023 року та 26 грудня 2023 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини [PERSON] , [INFO] не з`явилася. В судовому засіданні свідок [PERSON] (мати позивача) повідомила суду, що живе неподалік свого сина [PERSON] через три хати, допомагає сину та онуку [PERSON] по дому, готує їсти, пере. [PERSON] найшла другу сім`ю. Свідок [PERSON] (сестра відповідача) надала суду покази, що [PERSON] виїхала за кордон 5 років тому, дитиною не цікавиться. В судовому засіданні [PERSON] (син позивача та відповідача) надав суду покази, що мати з ним не проживає і він з нею не спілкується. Щодо позбавлення матері батьківських прав не знає чи слід позбавляти її батьківських прав. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблею ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, ст. 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересів дитини. Таке визначення може бути необхідними у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, яка знайшла своє відображення і в Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991року № 789ХІІ) дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. Згідно із ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Частиною 1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. В абзаці 2 п. 16 Постанови Пленуму ВСУ від 30.03.2007року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей (п. 15 вищевказаної Постанови). Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні факт навмисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, щодо дитини та свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками. Відмовляючи в задоволенні даного позову, суд приймає до уваги висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо дитини [PERSON] , наданий виконавчим комітетом Іллінецької міської ради, як органом опіки та піклування, а також відношення дитини, яка має сумніви щодо позбавлення матері батьківських прав. Суд вважає, що мати може змінити свою поведінку у кращу сторону та бере до уваги, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для матері, так і для дитини, а тому суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в даній справі. Згідно ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне судові витрати залишити за позивачем. На підставі викладеного згідно ст.ст. 150, 164-167 СК України,

Outcome: dismissed