Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-14 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про усунення перешкод у користування правом власності шляхом вселення. Свої вимоги мотивував тим, що сторони є співвласниками квартири за адресою: [ADDRESS] . 09 травня 2023 року позивач звернувся до Дніпровського районного управління поліції Головного управління поліції Національної поліції у м. Києві з заявою про проведення перевірки та встановлення осіб, які мешкають в квартирі за адресою: [ADDRESS] , на що отримав відповідь про те, що вказані обставини мають цивільно-правовий характер. Позивач не має можливості вільно володіти та користуватися належним йому майном, оскільки відповідач перешкоджає йому в здійсненні права на проживання в квартирі. У зв`язку з чим просить усунути перешкоди у праві користування правом власності [PERSON] шляхом вселення в квартиру за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва Виниченко Л.М. від 19 червня 2023 року відкрито провадження у справі та постановлено її розгляд проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Розпорядженням керівника апарату Дніпровського районного суду м. Києва № 409 від 04 вересня 2023 року, відповідно до п.п. 2.3, 2.3.4, 2.3.23, 2.3.49, 2.3.52 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду призначено повторний автоматичний розподіл вказаної справи. 05 вересня 2023 року в порядку визначеному ст. 14 ЦПК України цивільну справу передано в провадження судді Арапіної Н.Є. Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва Арапіної Н.Є. від 11 вересня 2023 року прийнято цивільну справу до свого провадження та призначено судове засідання. 15 лютого 2024 року розгляд справи закінчено ухваленням рішення по суті вимог. Позивач у судове засідання не з`явилися, хоча повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи. Представництво інтересів здійснювала [PERSON] . Представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги з підстав, зазначених у позові. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Свідок [PERSON] пояснив, що перший раз на початку травня 2023 року був запрошений позивачем на третій поверх до квартири 15 . За дверима квартири було чутно наявність собак, зі слів сусідів брат позивача тримає в квартирі трьох собак. У вересні 2023 року його знову запросили до квартири, відповідач обіцяв привезти ключі від вхідної двері, але не привіз. Свідок [PERSON] пояснив, що його запросив позивач поміняти замки на вхідній двері кваритири [ADDRESS] . Біля квартири знаходилися робітники поліції. Двері ніхто не відчинив, у квартирі гавкали собаки. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. Позивач та відповідач є співвласниками квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9, 10, 11, 12, 13, 14, 19-22). 09 травня 2023 року позивач звернувся до Дніпровського районного управління поліції Головного управління поліції Національної поліції у м. Києві з заявою про проведення перевірки та встановлення осіб, які мешкають в квартирі за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15-16), на що отримав відповідь про те, що вказані обставини мають цивільно-правовий характер (а.с. 18). Позивач просить усунути перешкоди у праві користування правом власності шляхом його вселення в квартиру за адресою: [ADDRESS] . За змістом п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідач, у встановлений судом строк, не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву та доказів на підтвердження своїх заперечень. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. 316 ЦК України). Згідно із ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право користування полягає в тому, що власник має юридично закріплену можливість використовувати корисні якості речі (майна) для себе, здобувати з цього користь, вигоду. Право розпорядження означає юридично забезпечену можливість встановлювати, змінювати, припиняти юридичну долю речі (майна). Право розпорядження закріплює абсолютну владу власника над річчю (майном), яка може виражатися навіть у відчуженні або знищенні речі (майна). Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності припиняється у разі: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викупу пам`яток культурної спадщини; примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; реквізиції; конфіскації; припинення юридичної особи чи смерті власника (ст. 346 ЦК України). Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва (ч. 1 ст. 383 ЦК України). Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Як роз`яснено у п.33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року за №5 « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Судом встановлено, що в спірній квартирі, співвласниками якої є сторони по справі, проживає відповідач, який чинить перешкоди позивачу у користуванні правом власності, що підтверджується поясненнями свідків [PERSON] , [PERSON] та матеріалами справи. Отже, оскільки відповідач чинить позивачу перешкоди у праві користування житловим приміщенням, тому позовні вимоги по цій справі підлягають задоволенню повністю: усунути перешкоди у праві користування правом власності [PERSON] шляхом вселення в квартиру за адресою: [ADDRESS] . При поданні позовної заяви кожним позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1 073, 60 грн відповідно до Закону України "Про судовий збір" (а.с. 1), який відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved