Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-15 00:00:00

06 листопада 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Також, позивач просить стягнути з відповідача аліменти на неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. Обґрунтовано позов, зокрема, тим, що позивач та відповідач проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . Згодом сімейне життя між позивачем і відповідачем не склалося, вони почали проживати окремо, а дитина залишилася проживати з позивачем. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, не спілкується з нею, коштів на її утримання не надає, навчанням та здоров`ям не займається, веде аморальний спосіб життя. Фінансовим забезпеченням, розвитком та задоволенням потреб дитини займається позивач без участі відповідача. Для розвитку дитини позивач прикладає всі свої зусилля та можливості. За місцем проживання дитини створені всі необхідні умови для її всебічного розвитку. Працівники ювенальної превенції телефонували відповідачу і вона повідомила, що знаходиться в Одеській області та на даний час не має можливості повернутися до міста Чернігова, бо не може залишити роботу. Також, оскільки дитина росте і на її утримання потрібні значні кошти, а тому з відповідача необхідно стягнути аліменти. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 листопада 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі; справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження; визначено відповідачу строк для подачі відзиву на позов. В установлений судом строк відповідач відзив на позов не подала. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 грудня 2023 року, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження в справі і призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи по суті сповіщалася завчасно та належним чином. Судова повістка відповідачу надсилалася за адресою її місця проживання, зареєстрованою в установленому законом порядку. Представник Управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, вказавши, що підтримує висновок виконавчого комітету Чернігівської міської ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача та просить при ухвалеенні рішення врахувати інтереси дитини. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). На підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Позивач та відповідач є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 10). Згідно з довідкою про склад зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 18 жовтня 2023 року № 8346, виданою Управлінням адміністративних послуг Чернігівської міської ради, [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11). За даними Зеленогірської селищної ради Подільського району Одеської області від 17 листопада 2023 року [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . За зверненням позивача співробітниками сектору ювенальної превенції Чернігівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області було проведено перевірку та здійснено телефонний дзвінок до [PERSON] , яка пояснила, що на даний час проживає за адресою: [ADDRESS] , і немає можливості повернутись до м. Чернігова, оскільки не може покинути роботу. З дитиною вона хоче спілкуватись, проте немає можливості з нею зв?язатися. З [PERSON] проведено профілактичну бесіду в телефонному режимі, про що свідчить інформація від 21 вересня 2023 року (а.с. 13). Відповідно до довідки № 01-40/44 від 05 грудня 2023 року, виданої Чернігівським дошкільним навчальним закладом № 59 «Білочка» Чернігівської міської ради Чернігівської області, [PERSON] , [INFO] , з 15 листопада 2023 року по даний час є вихованцем цього закладу. Дитина відвідує дошкільний заклад щоденно. У вихованні та навчанні дитини мама ніякої участі не бере. Приводить та забирає дитину тато. Батько всі сили прикладає у виховання та навчання дитини (а.с. 40). Виконавчий комітет Чернігівської міської ради, враховуючи пропозиції Управління (служби) у справах дітей, затвердив 26 січня 2024 року висновок за № 36 щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до її малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . З даного висновку, зокрема, слідує, що [PERSON] проживає разом з батьком. За місцем проживання для дитини створені належні умови для життя та всебічного розвитку. Мати дитини проживає окремо, вихованням сина не займається, матеріальної допомоги не надає, не цікавиться його життям, здоров`ям та успіхами у навчанні, з дитиною не спілкується. У телефонній розмові зі спеціалістом управління (служби) у справах дітей відповідач повідомила, що відносно позбавлення її батьківських прав щодо сина вона заперечує, але підтвердила, що з сином не спілкується, матеріальної допомоги на його утримання не надає. Статтею 3 Конвенції про права дитини визначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з частинами першою, другою статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Частинами першою, другою статті 141 Сімейного кодексу України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно з положеннями частини другої статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до частини другої статті 157 Сімейного кодексу України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Пунктом 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України визначено, що батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення наведеної статті дозволяє дійти висновку, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно із частиною першою статті 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до пункту 16 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідач вихованням та утриманням сина не займається, проживає окремо від нього, не піклується про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, фактично самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків. Вихованням та утриманням дитини займається позивач, що підтверджується матеріалами справи. Доказів, які б спростовували дані обставини, відповідач суду не надала. За встановлених обставин, оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до сина, суд вважає за доцільне позбавити її батьківських прав відносно нього. Крім того, у статті 51 Конституції України закріплено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Аналогічні положення містяться і в статті 180 Сімейного кодексу України. Відповідно до частин другої, третьої статті 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Частиною третьою статті 181 Сімейного кодексу України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно із частиною першою статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини першої статті 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною другою статті 182 Сімейного кодексу України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із частиною першою статті 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи вимоги закону, обов`язок відповідача утримувати неповнолітню дитину, суд вважає за необхідне стягнути аліменти з відповідача на користь позивача на неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. Також, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути судовий збір. Крім того, на підставі статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення, а відповідно до статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved