Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-13 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась до суду з заявою, де зазначила, що їй на підставі реєстраційного посвідчення Житомирського міжміського бюро технічної інвентаризації Житомирської обласної ради на праві власності належить квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Зауважує, що у відповідному документі, інформація якого відтворена у реєстровій книзі № 117 за реєстровим номером № 12236 від 18.11.1993 року, допущено помилку при визначенні прізвища заявника як власника та замість правильного «Трибель» зазначено [PERSON] . Наведені розбіжності порушують право заявника на вільне розпорядженням належним майном, а їх виправлення є неможливим внаслідок відсутності на день звернення із заявою повноважень Комунального підприємства «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради на посвідчення права власності. Посилаючись на відповідні обставини, заявник просить встановити факт належності [PERSON] реєстраційного посвідчення, виданого Комунальним підприємством «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради, записаного в реєстрову книгу № 117 за реєстровим №12236 18.11.1993 на ім`я [PERSON] . В судовому засіданні представник заявника заяву підтримала з вищенаведених підстав. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Судом встановлено наступні обставини. Так, 18.11.2093 року Житомирським міжміським бюро технічної інвентаризації (Комунальне підприємство «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради) складено реєстраційне посвідчення щодо належності на праві особистої власності кооперативної квартири [ADDRESS] (кооператив «Полісся») [PERSON] , відомості про що записано в реєстрову книгу № 117 за реєстровим № 12236. Судом встановлено, що 10.05.1985 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, прізвище дружини після реєстрації шлюбу - « [PERSON] ». Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У відповідності до п.п. 6, 14 ч.1 ст. 27 Закону України № 1952-IV державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі, зокрема: свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. Згідно з ч.ч. 2-4 ст. 3 Закону України № 1952-IV речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права\~на нерухоме\~майно та\~їх обтяження,\~що виникли\~до 1\~січня 2013\~року,\~визнаються дійсними\~за наявності\~однієї з\~таких умов: реєстрація\~таких прав\~була проведена\~відповідно до\~законодавства,\~що діяло\~на момент\~їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті у випадках, визначених\~статтею 28\~цього Закону, та в інших випадках, визначених законом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Надаючи оцінку дослідженим доказам, суд приходить до висновку про допущення неточностей при формуванні місту реєстраційного посвідчення, яке, у свою чергу, є документом, на підставі якого здійснюється реєстрація речового права згідно вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За змістом ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Слід звернути увагу, що порядок видачі реєстраційного посвідчення (станом на день його реєстрації) визначався діючою у відповідний період Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.66. Повноважними суб`єктами на складення та видачу реєстраційних посвідчень визначались органи бюро технічної інвентаризації. Отже, оскільки заявник внаслідок відсутності владних повноважень бюро технічної інвентаризації у сфері посвідчень прав власності позбавлена можливості у позасудовому порядку встановити факт, що покликає собою можливість реалізації прав власника у повному обсязі, у тому числі через розпорядження майном з проведенням реєстрації прав власності згідно приписів Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а в судовому засіданні знайшли своє підтвердження викладені заявником відомості щодо неточностей у зазначенні її прізвища в офіційному документі, суд вважає необхідним задовольнити заяву про встановлення факту належності такого документа заявнику.

Outcome: approved