Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-18 00:00:00

14.08.2020 року позивач [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом, який в подальшому був уточнений, до відповідача [PERSON] , третьою особою зазначивши КП «Жилкомсервіс», в якому просить суд стягнути з відповідача матеріальну шкоду завдану залиттям квартири у розмірі 15 427,00 грн., вартість ремонтно-відновлювальних робіт в розмірі 16 880,00 грн., моральну шкоду у розмірі 15 000,00 грн., збитки у вигляді витрат по оплаті юридичних послуг у розмірі 6 630,00 грн., витрати на оплату експертизи у розмірі 9 642,96 грн. та стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 1 816,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вона зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Вказана квартира по вулиці Конторській, що в місті Харкові належить позивачу на праві власності, що підтверджується договором купівлі-продажу від 06.06.2008 року, а також витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25.06.2008 року. Квартира позивача № 5 розташована на першому поверсі двохповерхового будинку. На другому поверсі над її квартирою розташована квартира [ADDRESS] , в якій проживає відповідач [PERSON] . Позивач зазначає, що з моменту купівлі нею квартири №5 , тобто з 2008 року, постійно відбувається залиття її житла, оскільки відповідач не бажає здійснити ремонт власних водопостачальних та каналізаційновідводних трубопроводів. Позивач неодноразово зверталася до КП «Жилкомсервіс» з метою фіксації спричинених збитків відповідачем, що підтверджується актом від 30.10.2013 року, актом від 02.07.2015 року, актом від 03.07.2020 року. Окрім цього за період з 2008 року по 2020 роки було 12 випадків залиття її квартири каналізаційними стоками із квартири відповідача, які вона намагалась вирішити з відповідачем без звертання до органів влади. Однак, відповідач жодного разу не компенсувала позивачу матеріальних збитків на ремонтні та дезінфекційні роботи та неналежно ставилась до її прохань привести до належного стану свої (тобто відповідача) водопостачальні та каналізаційні трубопроводи. Так. 30.06.2020 року, приблизно о четвертій годині ранку, відповідач знову затопила житло позивача. Позивач вказує, що намагалася додзвонитися до відповідача, проте остання не відповідала на телефонні дзвінки та не відкривала двері. Течія не припинялась, тому вона була змушена звернутися до поліції, і тільки після прибуття співробітників поліції відповідач відчинила двері. На її вимоги відшкодувати завдані збитки та полагодити джерело залиття, відповідач відповіла відмовою. Таким чином, каналізаційними водами залита кухня, пошкоджена стеля та стіни, відходять шпалери та фарба, по всьому приміщенню розповсюджується пліснява, в квартирі вологе затхле повітря, що негативно відображається на здоров`ї сім`ї позивача. Вирішити проблему в добровільному порядку і відшкодовувати заподіяну шкоду відповідач відмовляється, тому позивач просить стягнути спричинені їй матеріальну шкоду, завдану залиттям квартири у розмірі 15 427,00 грн., вартість ремонтно-відновлювальних робіт в розмірі 16 880,00 грн., що підтверджується висновком експертизи. При цьому вказані обставини, що виникли між позивачем та відповідачем негативно відображаються на психічному та емоційному стані позивача, яка стала знервованою та дратівливою, втратила сон, позбавлена нормальних (звичних) умов перебування у власній квартирі через систематичні залиття, які порушили комфортне проживання позивача. Все це спричинило позивачу моральні страждання. Відмова відповідача від відшкодування збитків вимусила позивача звертатись до суду, що потребує також витрат часу та емоційних втрат, що негативно впливає на здоров`я позивача та членів її сім`ї. Враховуючи вказані обставини позивач оцінює моральну шкоду в розмірі 15000 грн. У зв`язку з викладеним позивач вимушена звернутися до суду з вказаним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 31.08.2020 року прийнято позов до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Комунальне підприємство «Жилкомсервіс» (дільниця №45) про відшкодування матеріальної шкоди та заподіяних збитків. Призначено судове засідання. До початку розгляду справи по суті 30.09.2020 року за вх. №26597 представником відповідача [PERSON] - адвокатом Стрикалем М.В. подано відзив, в якому останній зазначив, що відповідач категорично заперечує проти позовних вимог, вважає їх незаконними, безпідставними та необґрунтованими, оскільки позивач не надала суду необхідних, належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які вона посилається в обґрунтування заявлених позовних вимог, а тому необхідно відмовити в задоволенні цього позову, з наступних підстав. Так, позивач в позові зазначає, що з 2008 року по 2020 рік було 12 випадків залиття її квартири, однак жодного доказу на підтвердження даного факту до суду не надано. Позивач самостійно на власний розсуд визначила розмір завданих матеріальних збитків у сумі 10 000,00 грн., при цьому не надала жодного доказу на підтвердження хоча б однієї витраченої копійки на відновлення свого майна і понесених збитків. Сама позивач в позові зазначає, що відповідач мала б бути присутньою під час складання актів, однак матеріали справи свідчать про те, що акти оформлені неправильно, у зв`язку з чим вказані докази є неналежними і недопустимими. Залиття квартири [ADDRESS] могло статися внаслідок протиправної бездіяльності КП «Харківські теплові мережі», що полягала у незабезпеченні належного стану внутрішньобудинкових систем центрального опалення та гарячого водопостачання у будинку, технічне обслуговування яких було покладено на КП «Харківські теплові мережі», а тому, враховуючи обставини, за яких сталося залиття квартири, а також умови укладеного між КП «Жилкомсервіс» та КП «Харківські теплові мережі» договору, саме з КП «Харківські теплові мережі» підлягає стягненню на користь позивача сума завданої майнової та моральної шкоди. Крім того відповідач вважає, що позивачем не обґрунтовано наявності страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями відповідача, відповідно до яких заподіяно шкоду, не вказано яку саме заподіяно шкоду та в чому вона полягає. Тобто, позивач повинен довести факт завдання йому моральної шкоди, надати належні докази того, що саме дії та бездіяльність відповідача призвела до матеріальних втрат і душевних страждань, що вимагає від позивача додаткових зусиль для організації його життя. Відповідач звертає увагу, що пункт 1.2 договору містить перелік юридичних послуг: проект претензії; проект позовної заяви; консультація. З наданого позивачем договору неможливо встановити по якій справі, щодо яких питань позивачу наддавались юридичні послуги. Також неможливо встановити, які предмет та підстави позову, підготовленого відповідно до договору від 01.07.2020 року. Крім того, в договорі не деталізовано вартість кожної послуги. Також з копії фіскального чеку неможливо встановити, яка особа і за які саме послуги сплатила 3300,00 грн. Крім того, відсутня можливість встановити умови договору, укладеного 01.07.2020 з ТОВ «Центр правової допомоги населенню», оскільки зміст розділів 3, 4, 5 закритий копіями фіскальних чеків від 01.07.2020 року та від 09.07.2020 року. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 24.11.2020 року клопотання позивача [PERSON] про призначення судової експертизи - задоволено. Призначено у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Комунальне підприємство «Жилкомсервіс» про відшкодування матеріальної шкоди та заподіяних збитків судову будівельно-технічну та оціночно-будівельну експертизу. Провадження у цивільній справі зупинено на час проведення експертизи. 07.06.2021 року з Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» повернуто матеріали зазначеної цивільної справи разом із висновком судової будівельно-технічної експертизи №21192 та ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 17.06.2021 року поновлено провадження у вищевказаній цивільній справі, призначено судове засідання. В подальшому позивачем [PERSON] надано позовну заяву (заяву про збільшення позовних вимог) [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Комунальне підприємство «Жилкомсервіс» про відшкодування матеріальної шкоди та заподіяних збитків, в якій змінено розмір позовних вимог у зв`язку з проведеною експертизою. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 24.01.2023 року прийнято до розгляду уточнений позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Комунальне підприємство «Жилкомсервіс» про відшкодування матеріальної шкоди та заподіяних збитків. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Комунальне підприємство «Жилкомсервіс» (адреса: м. Харків, вул. Конторська, буд. 35, ЄДРПОУ:34467793), замість КП «Жилкомсервіс» (дільниця №45). 27.03.2023 року представником відповідача [PERSON] - адвокатом Стрикалем М.В. на адресу суду подано заяву про застосування строку позовної давності та письмові пояснення по справі. 09.11.2023 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова клопотання позивача [PERSON] про проведення судового засідання в режимі відеоконференції по цивільній справі №639/5072/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Комунальне підприємство «Жилкомсервіс» про відшкодування матеріальної шкоди та заподіяних збитків - задоволено. Забезпечно проведення подальших судових засідань в режимі відеоконференції поза межами суду з використанням власних технічних засобів позивачу [PERSON] , яка зареєстрована у системі «EasyCon» за наступними реквізитами: електронна адреса - [INFO] Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] приймали участь у судових засіданнях надали вступне слово, в якому позовні вимоги підтримали у повному обсязі, в подальшому надали заяви, в яких просили розглянути справу у їх відсутність. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Стрикаль М.В. надали відзив на позов, заяву про застосування строку позовної давності, письмові пояснення по справі, а також заяви щодо розгляду справи у їх відсутність, в яких просили відмовити у задоволені позову. Представник третьої особи КП «Жилкомсервіс» у судове засідання не з`явився, повідомлений про дату, час та місце судового засідання належним чином, письмових пояснень не надавав. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази, заяви учасників справи, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] належить на праві власності квартира [ADDRESS] на підставі Договору купівлі-продажу від 06.06.2008 року, що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25.06.2008 року та технічним паспортом КП «ХМБТІ» від 22.05.2008 року (а.с. 16-22). Відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується інформаційною довідкою з реєстру територіальної громади міста Харкова від 28.08.2020 року. Також довідками адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в Харківській області підтверджено, що [PERSON] була зареєстрована за вказаною адресою з 19.06.2002 року (а.с.47,48). 30.10.2013 року складено акт працівниками дільниці 45 КП «Жилкомсервіс» про те, що 27.10.2013 року відбулось залиття приміщення кухні в квартирі [ADDRESS] , на стінах видно сліди течії. Зі слів жильця квартири №3 труба, приєднана до унітазу відійшла і відбулось протікання в нижню квартиру. [PERSON] , що проживає в квартирі 3 течію усунула (а.с.23). 02.07.2015 року складено акт працівниками дільниці 45 КП «Жилкомсервіс» про те, що 02.07.2015 року виходом на місце в квартиру [ADDRESS] встановлено, що вона розташована на 1 поверсі, факт залиття квартири 5 із вище розташованої квартири №3А відбувся 28.06.2015 року з причин, зі слів жильця квартири №3А , виходу з ладу водонагрівального приладу (бойлеру), в квартирі 5 видно наслідки залиття в кухні - стеля площею приблизно 2,5 кв.м (а.с.24). 03.07.2020 року складено акт працівниками дільниці 45 КП «Жилкомсервіс» про те, що виходом на місце за заявою [PERSON] , яка проживає в квартирі [ADDRESS] , проведено обстеження з питань неодноразового залиття і встановлено, що квартира 5 розташована на 1 поверсі 2-хповерхового житлового будинку з 1 під`їздом. Будинок обладнаний системою холодного водопостачання, централізованого опалення, водовідведення, електропостачання, газопостачання. Залиття відбулось 30.06.2020 року. При обстеженні кухонної кімнати квартири №5 видно свіжі сліди залиття. Залиття відбулось з квартири №3 , розташованої на 2 поверсі та встановлена причина залиття - протікання трубопроводу системи водовідведення подводу сантехнічного приладу (унітазу). (а.с..25). 06.07.2020 року складено акт працівниками дільниці 45 КП «Жилкомсервіс» про те, що виходом на місце за заявою [PERSON] , яка проживає в квартирі [ADDRESS] , проведено обстеження з питань неодноразового залиття і встановлено, що квартира 5 розташована на 1 поверсі 2-хповерхового житлового будинку з 1 під`їздом. Будинок обладнаний системою холодного водопостачання, централізованого опалення, водовідведення, електропостачання, газопостачання. Залиття відбулось 30.06.2020 року. При обстеженні кухонної кімнати квартири №5 видно свіжі сліди залиття. Залиття відбулось з квартири №3 , розташованої на 2 поверсі та встановлена причина залиття - протікання трубопроводу системи водовідведення подводу сантехнічного приладу (унітазу). При залитті було виявлено, що на стелі та на стінах видно свіжі сліди залиття: потьоки, плями, зміна кольору покриття, деформація гіпсокартону, відійшли шпалери і видно плісняву. Залиття стелі площею 4.5 кв. м на 1,7 кв.м. Пошкоджені шпалери, які знаходяться під площею протікання (а.с..26). Позивач [PERSON] 04.09.2016 року, 26.10.2016 року, 17.07.2019 року та 30.06.2020 року зверталася до Новобаварського ВП ГУНП в Харківській області з приводу сусідів з кв. [ADDRESS] , які заливають її квартиру, що вбачається з відповіді Новобаварського ВП ГУНП в Харківській області від 23.07.2020 року (а.с. 36). Також позивач [PERSON] направляла відповідачу [PERSON] письмову претензією щодо відшкодування їй вартості ремонтно-відновлювальних робіт в її квартирі, моральної шкоди та інших збитків, які завдані залиттям квартири позивача, претензія отримана Беліковою 13.07.2020 року (а.с.37-42) . До позову надано фото і відео з зображенням наслідків залиття в квартирі позивача (а.с.27-35, 43-а) Згідно з висновком судового експерта Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» №21192 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи, складеного 31.05.2021 року, розмір матеріальної шкоди, який завдано власнику квартири [ADDRESS] в результаті залиття, останній епізод якого стався 30.06.2020 року, становить 15427 грн., а вартість ремонтно-будівельних відновлювальних робіт з урахуванням вартості матеріалів, проведення яких необхідно в квартирі [ADDRESS] , для усунення пошкоджень внаслідок залиття, останній епізод якого стався 30.06.2020 року, становить 16 880 грн. (а.с.109-122). Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтями 77, 78, 79, 80 ЦПК України встановлено правила визначення належності, допустимості, достовірності та достатності доказів. Статтею 82 ЦПК України передбачені підстави звільнення від доказування, зокрема, в ч.1 зазначеної статті визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені статтею 11 ЦК України. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України). Нормами статей 156,151,177 ЖК Української РСР встановлено, що громадяни (власники, наймачі, члени їх сімей) зобов`язані забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання, до об`єктів благоустрою, додержувати правил утримання жилого будинку і придомової території, правил пожежної безпеки, додержувати чистоти і порядку в під`їздах, кабінах ліфтів, на сходових клітках і в інших місцях загального користування. Статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» покладено на споживача обов`язки щодо своєчасного вжиття заходів з усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з власної вини; своєчасного проведення підготовки помешкання та його технічного обладнання до експлуатації в осінньо-зимовий період; допущення у приміщення квартири представників виконавця/виробника для ліквідації аварій, усунення неполадок санітарно-технічного та інженерного обладнання, його встановлення і заміни, проведення технічних і профілактичних оглядів та перевірки показників засобів обліку; дотримання вимог житлового та містобудівного законодавства щодо здійснення ремонту чи реконструкції приміщень або їх частин, не допускати порушення законних прав та інтересів інших учасників відносин у сфері житлово-комунальних послуг. Згідно з п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572 із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45 власники квартир, а також наймачі, орендарі зобов`язані використовувати приміщення житлових будинків згідно їх призначення, зобов`язані дбати про стан санітарно-технічних приладів, утримувати їх у належному стані, не допускати виконання робіт та інших дій, що викликають псування приміщень, приладів та обладнання будинків, порушують умови проживання громадян. За приписами ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Частиною другою ст. 22 ЦК України передбачено, що збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). За положеннями ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі. Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала шкоди та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди. Відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини. Таким чином, законодавцем встановлена презумпція вини заподіювача шкоди та саме він повинен довести, що шкоди завдано не з його вини. Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року № 76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25.08.2005 року № 927/11207 , передбачено, що в разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил). Додатком 4 до вказаних Правил встановлено форму акта, з якої вбачається, що в ньому повинно бути відображено: дату складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та займані посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, з вини якого сталося залиття; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття. Складені комісією дільниці №45 КП «Жилкомсервіс» акти від 30.10.2013 року, від 02.07.2015 року, від 03.07.2020 року та 06.07.2020 року відповідають вимогам Правил, а тому в силу ст.ст. 77,78 ЦПК України приймаються судом як належні та допустимі докази. Згідно зі ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на встановлені судом обставини та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу. Аналогічна позиція зазначена у Постанові Верховного суду від 11.12.2018 року по справі № 308/7607/14-ц, провадження 61-26898св18. Разом з тим, стаття 23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. У відповідності до вимог п.2 постанови №4 Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди роз`яснив, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: - коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень ; - у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 ЦК України та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; - при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди. За змістом п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Частинами першою та п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Обґрунтовуючи свою заяву про застосування строку позовної давності представник відповідача вказував, що позивач у позові зазначила, що з 2008 року по 2020 рік було 12 випадків залиття квартири. Будь-яких доказів на підтвердження того, що завдана їй матеріальна шкода була завдана у період з серпня 2017 року по серпень 2020 року позивачем не надано, відтак, на думку представника відповідача, позивач звернулася до суду з позовом (14.08.2020 року) із пропуском трирічного строку позовної давності. Суд вважає вказану заяву про застосування строків позовної давності безпідставною, оскільки порушення прав позивача носило триваючий характер і твердження представника відповідача спростовуються даними висновку експерта Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» з якого вбачається, що матеріальна шкода, яка завдана власнику квартири [ADDRESS] в результаті залиття, останній епізод якого стався 30.06.2020 року. 14.08.2020 року позивач [PERSON] вже звернулася до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом. В даному випадку судом встановлено, що вдповідачем [PERSON] не надано жодних доказів відсутності її вини у залитті квартири позивача [PERSON] , а також альтернативних доказів щодо розміру спричиненої позивачу шкоди, хоча це є процесуальним обов`язком відповідача, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди. При цьому як представник відповідача так і сама відповідач жодним чином не заперечували факт проживання [PERSON] в квартирі, що розташована над квартирою позивача, а також факти залиття. Заперечення відповідача полягали виключно в оцінці доказів, наданих позивачем та посиланнях на побутові негаразди, які виникали у відповідача при експлуатації систем опалення та водовідведення. При цьому надані позивачем докази свідчать про те, що шкода була заподіяна позивачу [PERSON] в результаті залиття належної їй квартири саме з вини відповідача [PERSON] , яка проживає поверхом вище, в діях (бездіяльності) якої наявний склад правопорушення зі спричинення шкоди. Отже позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з відповідача [PERSON] матеріальної шкоди, завданої залиттям квартири у розмірі 15 427, 00 грн. та вартості ремонтно-будівельних відновлювальних робіт з урахуванням вартості матеріалів у розмірі 16 880,00 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі. Що стосується моральної шкоди, вона відшкодовується незалежно від майнової шкоди, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Обґрунтовуючи моральну шкоду та її розмір позивач [PERSON] пояснювала, що каналізаційними водами залита кухня, пошкоджена стеля та стіни, відходять шпалери та фарба, по всьому приміщенню розповсюджується пліснява, в квартирі вологе затхле повітря, що негативно відображається на здоров`ї. Крім того позивачем понесені емоційні втрати, пов`язані з вирішенням питань щодо відшкодування шкоди, що змінило її уклад життя, вимагало додаткових зусиль для організації захисту своїх прав та налагодження проживання у пошкодженій квартирі. Все це спричинило позивачу моральні страждання. З огляду на вищевикладене, враховуючи характер та обсяг душевних і психологічних страждань позивача, їх тривалість, виходячи із засад справедливості, враховуючи, що дійсно поведінка відповідача [PERSON] порушила нормальні життєві умови проживання позивача, суд вважає, що достатнім і справедливим на відшкодування моральної шкоди буде стягнення з відповідача на користь позивача 5 000,00 грн., у зв`язку з чим позов в цій частині підлягає частковому задоволенню. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Що стосується вимоги позивача про стягнення понесених витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Так, відповідно до ч. 4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 01.07.2020 року між [PERSON] з одного боку та ТОВ «Центр правової допомоги населенню» був укладений Договір про надання правової допомоги. Однак, з наданого позивачем договору неможливо встановити по якій справі, щодо яких питань позивачу наддавались юридичні послуги. Крім того, в договорі не деталізовано вартість кожної послуги. Також з копії фіскального чеку неможливо встановити яка особа і за які саме послуги сплатила 3300,00 грн. З огляду на викладене, беручи до уваги положення ст.ст. 133, 137 ЦПК України, а також враховуючи заперечення зі сторони відповідача, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача витрат по оплаті юридичних послуг у розмірі 6 630,00 грн., у зв`язку з недоведеністю. Окрім того, відповідно до ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У зв`язку із частковим задоволенням позову (на 78,8%) на підставі вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1 431,01 грн. (а.с. 1, 143). Крім того, з огляду на положення ст. 139 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем витрати на оплату експертизи у розмірі 9 642,96 грн. (а.с. 124,125). На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial