Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просить усунути перешкоди в користуванні власністю шляхом виселення [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яка діє від свого імені та від імені неповнолітньої дитини, разом із неповнолітньою дитиною [PERSON] з квартири за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] в м. Горішні Плавні Кременчуцького району Полтавської області помер син позивача [PERSON] - [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входила двокімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] , будучи єдиним спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON] , успадкувала зазначену квартиру на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 20.06.2023 р. приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Куцом С.М. за реєстр. номером 1099. За життя сина приблизно у листопаді 2020 року до квартири за його згоди вселилися та зареєстрували своє місце проживання за адресою квартири відповідач [PERSON] , яка на той час мала прізвище - [PERSON] , а також троє її дітей - відповідачі [PERSON] , [PERSON] та неповнолітня [PERSON] . Після смерті сина у лютому 2023 року позивач, маючи намір особисто проживати у квартирі, звернулася до відповідачів з проханням звільнити квартиру. Відповідачі відповіли категоричною відмовою. Після цього позивач ще декілька разів зверталася до відповідачів з вимогою звільнити квартиру, кожного разу відповідачі відповідали відмовою. У березні 2023 року відповідач [PERSON] (на той час - [PERSON] ) уклала шлюб з чоловіком, прізвище якого обрала після реєстрації шлюбу, і майже одразу після укладення шлюбу разом з неповнолітньою донькою [PERSON] переїхала жити до свого чоловіка. Але з реєстрації місця проживання за адресою спірної квартири [PERSON] та її донька не знялися. Станом на день подання до суду цього позову у квартирі продовжують проживати двоє синів [PERSON] - відповідачі [PERSON] та [PERSON] . Вимоги про усунення перешкод у здійсненні права власності позивач вважає за необхідне заявити як до [PERSON] , [PERSON] , так і до [PERSON] та [PERSON] , оскільки не вирішення питання щодо права проживання останніх у квартирі може призвести до необхідності повторного звернення до суду за захистом права позивача. За заявою позивача 22 червня 2023 року усіх відповідачів було знято з зареєстрованого місця проживання за адресою спірної квартири на підставі пункту 2 частини першої статті 18 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні». Позивач разом з поданням позовної заяви звернулась з клопотанням про витребування доказів, а саме: від виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області інформацію стосовно періоду, протягом якого [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та неповнолітня [PERSON] були зареєстровані за місцем проживання за адресою: [ADDRESS] , а також інформацію стосовно підстави реєстрації місця проживання зазначених осіб за вказаною адресою та витребувати копії документів, на підставі яких останні були зареєстровані. Ухвалою суду від 11.09.2023 року позовна заява прийнята та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Клопотання позивача про витребування доказів від виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області задоволено. У судовому засіданні позивач підтримала позовну заяву та просила суд її задовольнити. Відповідач особисто та як законний представник неповнолітнього відповідача надала пояснення та просила суд відмовити у задоволенні позову. Відповідач особисто та як законний представник неповнолітнього відповідача у відповідності до ст. 278 ЦПК України відзив на позов, у наданий судом строк до суду не подала. Суд, дослідивши докази, матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, надавши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, доказам у справі у цілому, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, беручи до уваги, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, ґрунтуючись на засадах верховенства права, законності і обґрунтованості судового рішення, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 22.09.2022 року [PERSON] помер, [INFO] . (а.с. 12). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом зареєстрованого за № 1099, витягу з Державного реєстру речових прав № 336345444 від 20.06.2023 року та витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 72897042 від 20.06.2023 року позивач володіє квартирою [ADDRESS] . (а.с. 13-15). Відповідно до довідок виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не значаться зареєстрованими в житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 16-18). Відповідно до квитанцій до платіжної інструкції на переказ готівки № 3082096 від 23.06.2023, № 3102005 від 07.08.2023 за адресою: : [ADDRESS] існує суттєвий борг за не сплату комунальних та інших послуг. (а.с. 19-20). Також судом встановлено, що позивач зверталася до ВП № 2 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області та особисто до відповідачів з проханням у сприянні виселення та у добровільному виселенні відповідно. (а.с 21-22). Згідно з актом складеним 04 серпня 2023 року керівником КЖРЕП № 1 у якому гр. [PERSON] , гр. [PERSON] , гр. [PERSON] підтвердили факт проживання [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у кв. [ADDRESS] . (а.с. 23). На виконання ухвали Комсомольського міського суду Полтавської області від 11.09.2023 року виконавчий комітет Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області надав суду копії завірених заяв про реєстрацію місця проживання відповідачів та довідки про зняття з реєстрації місця проживання особи останніх. (Вх. № 9628 /23 від 10.11.2023). Згідно зі статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Так у статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Суд аналізуючи наведені вище норми цивільного законодавства України дійшов висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Право користування чужим майном передбачено у статтях 401-406 ЦК України. У частині першій статті 401 ЦК України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Відповідно до частини першої статті 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо). У статті 406 ЦК України унормовано питання припинення сервітуту. Сервітут припиняється у разі, зокрема, припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Судом встановлено, що згоду на проживання у квартирі [ADDRESS] відповідачам надавав попередній власник квартири, який помер, що є обставиною припинення встановленого сервітуту між сторонами. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ під майном також розуміються майнові права. Згідно із статтею 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа -добросовісний набувач унаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (заява № 43768/07). ЄСПЛ у ряді рішень зауважує, що стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою. Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних · положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного. балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. У практиці . ЄСПЛ напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; в) чи є такий захід пропорційним визначеним цілям. Також судом встановлено, що відповідачі користуючись даною квартирою не добросовісно сплачують комунальні та інші платежі за користування послугами у зв`язку з чим виникла заборгованість, що підтверджується наявними у справі доказами. Судом враховано правові висновки у постановах Верховного суду України постановах Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі № 6-2931цс16, від 29 листопада 2017 року у справі № 753/481/15-ц (провадження № 6-13113цс16), та постановах Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 695/2427/16-ц (провадж??ння № 61-29520св18), від 09 жовтня 2019 року у справі № 523/12186/13-ц (провадження № 61-17372св18), від 20 квітня 2022 року у справі № 495/2643/17 (провадження № 61-9325св21) де зазначено, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї; а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь\-який час. Враховуючи вищевикладене суд дійшов до висновку, що відповідачі не спростували доводів позивача тому позовну заяву слід задовольнити. Питання про судові витрати вирішено судом у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, за приписами якої судовій збір у разі задоволення позову покладається на відповідачів.

Outcome: approved