Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-15 00:00:00

\~\~\~\~\~\~ОМР звернувся з позовом до [PERSON] , про скасування рішень про державну реєстрацію права власності, звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки.\~ Представник позивача\~посилається на\~те,\~що 10.02.2023 року на адресу Юридичного департаменту Одеської міської ради надійшов лист Київської районної адміністрації Одеської міської ради, з якого стало відомо про факт незаконної державної реєстрації речового права на господарську будівлю за адресою: [ADDRESS] . За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно [PERSON] з 20.10.2021 р. є власником господарської будівлі, складовими частинами якої зазначено господарську будівлю, цистерну та мостіння, загальною площею 3,9 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2484896251100, номер відомостей про речове право: 44590106. Державна реєстрація речового права на нерухоме майно проведена 20.10.2021 р. Одеська міська рада звертається до Київського районного суд м. Одеси з вказаним позовом як власник земель комунальної власності територіальної громади м. Одеси, оскільки незаконною державною реєстрацією права власності на господарську будівлю за адресою: [ADDRESS] , порушується право власності останньої на земельну ділянку за вказаною адресою. Рішення державних реєстраторів від 22.10.2021 р. індексний номер 61076693 та від 16.08.2022 р. індексний номер 64501263 є незаконними та такими, що підлягають скасуванню, з огляду на наступне. Рішенням державного реєстратора Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області Хохич Р.В. від 22.10.2021 р. індексний номер 61076693 (з відкриттям розділу) до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності [PERSON] на господарську будівлю, складовими частинами якої зазначено господарську будівлю А, цистерну І та мостіння ІІ, загальною площею 3,9 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . Документи, які подані для державної реєстрації вказаного права власності, наступні: - довідка від 19.10.2021 р., видана ТОВ «НІКАМЕГАБУД»; - довідка від 10.05.2019 р. № 07/65001-815-1, видана ОД АТ «УКРПОШТА»; - технічний паспорт від 30.07.2021 р., серія та номер ТІ01:7877-6475-6794-7678. Крім того, рішенням державного реєстратора Василівської сільської ради Болградського району Одеської області від 16.08.2022 р. індексний номер 64501263 внесено зміни до відомостей про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а саме додано до документів, які подані для реєстрації, наступні:технічний паспорт від 12.08.2022 р., серія та номер ТІ01: [NUMBER] ;- довідка від 12.08.2022 р., видана ТОВ «НІКАМЕГАБУД». Одеська міська рада звертає увагу суду, що подані заявником документи не відповідають вимогам законодавства, не є правовстановлюючими та не могли стати підставою для державної реєстрації права власності [PERSON] на господарську будівлю за відповідною адресою. \~\~\~\~\~\~Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі. \~\~\~\~Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. \~\~\~\~\~\~ Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі державна реєстрація прав) офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно з вимогами ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обов`язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Положеннями ч. 1 ст. 27 вказаного Закону унормовано, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва або майбутній об`єкт нерухомості, речові права на які підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; 5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; 6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; 9) судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об`єкта нерухомого майна релігійній організації; 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 13-1) договору, яким встановлюється довірча власність на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, та акта приймання-передачі нерухомого майна, яке є об`єктом довірчої власності; 13-2) актів приймання-передачі нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості неплатоспроможного банку перехідному банку, що створюється відповідно до статті 42 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"; 14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Відповідно до п. 40 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127 (далі Порядок), державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», іншими законами України та цим Порядком, крім випадку, передбаченого абзацом другим цього пункту. Згідно з п. 77 Порядку державна реєстрація права власності на закінчений будівництвом об`єкт проводиться відповідно до статті 331 Цивільного кодексу України щодо особи, яка здійснювала будівництво такого об`єкта (замовник будівництва), чи у випадку, передбаченому статтею 332 Цивільного кодексу України, - щодо особи, яка є власником закінченого будівництвом об`єкта, реконструкція якого проводилася, якщо інше не встановлено договором або законом. Державна реєстрація права власності на закінчений будівництвом об`єкт проводиться за наявності відомостей про його технічну інвентаризацію, про прийняття його в експлуатацію та про присвоєння такому об`єкту адреси (крім випадку проведення реконструкції об`єкта, що не має наслідком його поділ, виділ частки або об`єднання), отриманих державним реєстратором з Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва. Державному реєстратору у даному випадку не було надано жодного документу, який би відповідав визначеному законом переліку та засвідчував би набуття [PERSON] права власності на спірний об`єкт. У даному випадку заявником відповідачем не надано для державної реєстрації ані документів, передбачених ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ані документів, передбачених п. 77 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127. Відповідно до довідки від 19.10.2021 р. ТОВ «НІКАМЕГАБУД» під час проведення технічної інвентаризації за адресою: [ADDRESS] , нібито встановило, що громадянином [PERSON] за вказаною адресою було побудовано у 1990 році господарську будівлю загальною площею 3,9 кв.м. Довідкою від 12.08.2022 р. ТОВ «НІКАМЕГАБУД» виявило та встановило, що об`єкт нерухомого майна складається не лише з господарської будівлі, а й з цистерни та мостіння. Але у довідці від 19.10.2021 р. відсутні жодні вихідні дані та конкретні документи, з яких суб`єкт господарювання міг встановити, що об`єкт побудовано у 1990 році. Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якою врегульовано особливості державної реєстрації прав на об`єкти нерухомого майна, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: 1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; 2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав. Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені об`єкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким об`єктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність. Тобто, законодавством встановлено чіткий перелік документів, які мають бути надані реєстратору для державної реєстрації прав на об`єкти нерухомого майна, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, і до вказаного переліку не включено довідку приватного суб`єкта господарювання. Відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 р. № 127, технічний паспорт - документ, що складається на основі матеріалів технічної інвентаризації об`єкта нерухомого майна, містить основні відомості про нього (місцезнаходження (адреса), склад, технічні характеристики, план та опис об`єкта, ім`я/найменування власника/замовника, відомості щодо права власності на об`єкт нерухомого майна, відомості щодо суб`єкта господарювання, який виготовив технічний паспорт тощо) та видається замовнику. Тобто, технічний паспорт - це документ, який містить інформацію про фактичний стан нерухомості, а саме: про площі, поверховості, дату побудови, капремонту, товщину стін, технічні характеристики покрівлі та фундаменту. Проаналізувавши вищезазначене, можна дійти до висновку, що технічний паспорт не є правовстановлюючим документом, який може посвідчувати право власності на об`єкт нерухомого майна та в даному випадку не може бути самостійною підставою для державної реєстрації права власності на господарську будівлю. Відповідно до довідки від 10.05.2019 р. № 07/65001-815-1 Одеською дирекцією акціонерного товариства «Укрпошта» з метою надання поштових послуг та інших послуг відповідно до статуту АТ «Укрпошта» на підставі заяви [PERSON] зарезервовано у Поштовому реєстрі Одеської дирекції акціонерного товариства «Укрпошта» адресу м. Одеса, вул. Ільфа і Петрова, буд. 20/3. АТ «Укрпошта» не є визначеним законодавством органом, який може присвоювати адресу об`єктам нерухомого майна, а тому відповідна довідка не може слугувати підставою для державної реєстрації. Вказана довідка очевидно не підтверджує присвоєння спірному об`єкту адреси, а лише свідчить про резервування адреси для листування та надання поштових послуг для [PERSON] . Право власності на спірну господарську будівлю, державний реєстратор прийняв рішення про державну реєстрацію прав власності відповідача на вказане нерухоме майно від 22.10.2021 р. № 61076693.У подальшому, рішенням державного реєстратора від 16.08.2022 р.№ 64501263 проведено державну реєстрацію змін до права власності. Зі змісту вказаних рішень вбачається, що при їх прийнятті державні реєстратори керувалися ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та п. 18 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 р. № 1127. Водночас, положеннями статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» врегульовано загальні вимоги до державного реєстратора та обсяг його повноважень. Пункт 18 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015 р., містить перелік дій, які державний реєстратор зобов`язаний вчинити за результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав. Тобто, державні реєстратори посилалися на норми, які містять загальні положення про державну реєстрацію, натомість в оскаржуваних рішеннях відсутні жодні посилання на спеціальні норми, які б містили перелік документів, що мають бути підставою для державної реєстрації права власності. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підставою для відмови в державній реєстрації прав є подання документів, які не дають змогу встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. Також у ч. 2 ст. 24 відповідного Закону зазначено, що за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав. Згідно з абз. 2 ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. Враховуючи всі наведені Одеською міською радою обставини, рішення державних реєстраторів не відповідають вимогам законодавства та підлягають скасуванню у судовому порядку. При цьому, враховуючи існуючу практику Верховного Суду спір про скасування рішення, запису щодо скасування права власності на об`єкт нерухомого майна має розглядатися як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав на цей об`єкт. Належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено відповідний запис у Реєстрі (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2019 р. у справі № 911/1580/18). Відповідно до ст. 80 Земельного кодексу України (далі ЗК України) суб`єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, на землі комунальної власності. Згідно з ч. 1 ст. 83 ЗК України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної і державної власності, а також земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування. Приписами ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом. Виходячи зі змісту ст. 12 ЗК України, до повноважень міських рад у галузі земельних відносин належить, зокрема, право розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадянам та юридичним особам, здійснення контролю за використанням і охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства, тощо. Статтею 116 ЗК України визначені підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності. Виходячи з положень наведених норм законодавства, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Відповідно до листа Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради від 15.12.2022 р. № 01-18/1358 Одеською міською радою рішень щодо передачі у власність або користування (оренду) земельної ділянки за спірною адресою не приймалось. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 376 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 р. у справі № 2-921/09 зроблено висновок, що «згідно з частиною першою статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступає умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним». Таким чином, у результаті здійснення самочинного будівництва за адресою: [ADDRESS] , та подальшої державної реєстрації права власності на нього [PERSON] самовільно зайняв земельну ділянку комунальної власності. Відповідно до статей 124-126 ЗК України обов`язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність у зазначеної особи таких документів свідчить про самовільне зайняття земельної ділянки. Таким чином, відповідно до наведених вимог закону обов`язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку та державної реєстрації майнового права на неї, а відсутність у цієї особи таких документів, свідчить про самовільне зайняття вказаної земельної ділянки. Відповідно до ст. 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Власник земельної ділянки відповідно до ст. 319 ЦК України володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна може вимагати усунення будь-якого обмеження його права власності. Відповідно до п. б ч. 3 ст. 152 ЗК України до способів захисту прав на земельні ділянки належить, зокрема, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Згідно до \~ст.141 ЦПК України,\~стороні,\~на користь\~якої ухвалено\~рішення,\~суд присуджує\~з другої\~сторони понесені\~нею і\~документально підтверджені\~судові витрати.\~Отже,\~з відповідача\~на користь\~позивача також\~необхідно стягнути\~сплачений при\~подані позовної\~заяви до\~суду судовий\~збір у\~розмірі 6710гривень.\~\~

Outcome: approved