Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-22 00:00:00

Представник Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. Позов мотивує тим, що відповідачі проживають за адресою: [ADDRESS] та згідно із договором №4959/Р про постачання теплової енергії з централізованого опалення та гарячої води 01.07.2011 року, користуються послугами з централізованого опалення та послугами з централізованого постачання гарячої води, у зв`язку з чим відповідачам для здійснення оплати за надання послуг з теплопостачання був відкритий особовий рахунок № [NUMBER] . Вказує, що між відповідачами та позивачем встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання послуг в сфері теплопостачання, а саме позивач надавав послуги відповідачам, останні такими послугами користувалися, але оплату проводили нерегулярно, чим порушили свої зобов`язання перед позивачем, відтак станом на 01.05.2015 року за спожиту теплову енергію за період з 01.02.2011 року до 01.05.2015 року у відповідачів перед ЛМКП "Львівтеплоенерго" рахується заборгованість в сумі 1690,53 грн., яка залишилась неоплаченою. Враховуючи вищевикладене, просить стягнути з відповідачів заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води в сумі 1690,53 грн. та витрати з оплати судового збору в сумі 1378,00 грн. Не погоджуючись з поданим позовом від відповідача [PERSON] до суду надійшли заперечення по суті позовних вимог, в яких останній вказує, що позивачем належним чином не доведено і не обґрунтовано позов, оскільки не вказано кількість спожитої енергії, тарифи на опалення, опалювальна площа, а також не долучено жодного рахунку на оплату за спожиту теплову енергію. Окрім цього, зазначає, що з жовтня 2005 року встановлене індивідуальне опалення, та станом на 01.12.2008 року квартиру від`єднано від системи теплопостачання. До того ж, жодних договорів про надання послуг із «Львівтеплоенерго» не укладалося, а щодо договору №4959/р то він укладений 01.07.2011 року проте позивач нараховує заборгованість з лютого 2011 року. Окрім цього, відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до яких позовні вимоги заперечив повністю. Вказує, що будинок [ADDRESS] в переліку будинків згідно додатку до Рішення Виконавчого комітету /Львівської міської ради від 08.10.2007 року №879 « Про надання послуг з теплопостачання мешканцям житлових будинків КЕВ м.Львова». Також, вказує, що позивачем неправильно зазнена площа, оскільки у розрахунках вказана опалювальна площа становить 62,0 кв.м. і не доведено, яким чином обраховувалась і як розподілялась площа місць загального користування між 17 квартирами будинку [ADDRESS] . Окрім цього, за лютий 2011 року позивачем нарахований борг у сумі 405,39 грн. та на підтвердження цього надана копія Додаткової угоди №1 та Додаток №1 до договору №4290/Ф, який немає відношення до даної справи. Вказує, що за період з жовтня 2013 року по квітень 2014 року за однаковій площі, тарифах та кількості спожитої теплової енергії, позивач нараховує різні суми, а також з жовтня 2014 року по січень 2015 не здійснив ніяких нарахувань, а пізніше по березень 2015 нараховує необґрунтовані суми. 23.02.2023 року на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, розпорядження керівника апарату Франківського районного суду м. Львова №640/Р від 23.02.2023 року, вказану цивільну справу передано судді Марків Ю.С. Ухвалою судді Франківського районного суду м.Львова Марків Ю.С. від 27.02.2023 року прийнято до провадження вказану цивільну справу та розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, однак подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову, просив відмовити в задоволенні такого. Також, просив застосувати позовну давність, оскільки така позивачем пропущена. Інші відповідачі в судове засідання не з`явились, хоча й були належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення такого, однак в матеріалах справи містяться заяви таких про розгляд справи без їх участі. Суд, вислухавши думку відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є зареєстровані та проживають у квартирі [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Квартирно-експлуатаційного відділу з місця проживання про склад сім`ї і прописку №1881 від 05.05.2015 року. ЛМКП «Львівтеплоенерго», будучи наділеним повноваженнями виконавця послуг з договором приєднання про надання послуг надавало послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води до будинку, в якому зареєстровані та проживають відповідачі. Положеннями ст. 68 ЖК України передбачено обов`язок квартиронаймачів нести витрати по оплаті комунальних послуг. Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до договору приєднання про надання послуг від 01.07.2014 року, виконавець зобов`язаний своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води за встановленими відповідними уповноваженими органами тарифами для відповідних категорій споживачів, у строки і на умовах, що передбачені цим договором приєднання. Індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами (п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Згідно ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Згідно Акту від 27.11.2008 року, затвердженого 01.12.2008 року начальником Франківського ФРТМ ЛМКП "Львівтеплоенерго" та начальником БУ Львівської КЕЧ району, квартира [ADDRESS] станом на 01.12.2008 року від системи теплопостачання від`єднана; в квартирі встановлено автономне опалення. Відтак, як вбачається з матеріалів справи, нарахування по квартирі проводиться тільки за опалення місць загального користування відповідно до п. 28 Постанови КМУ № 630. Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», витрати на управління багатоквартирним будинком розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, якщо рішенням зборів співвласників або законодавством не передбачено іншого порядку розподілу витрат. Факт надання відповідачам послуг з централізованого опалення місць загального користування, проживаючих за адресою: [ADDRESS] підтверджується Договором №4290 від 20.10.2008 року про постачання теплової енергії в гарячій воді до житлового будинку [ADDRESS] , укладеного між ЛМКП "Львівтеплоенерго" та БУ №3 КЕВ у м.Львові. Згідно зст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як встановлено судом, відповідачі, отримавши послуги з централізованого опалення місць загального користування, від виконання обов`язку по їх оплаті ухилились та допустили утворення заборгованості. Як вбачається із наданої представником позивача довідки за послуги опалення місць загального користування по квартирі [ADDRESS] , заборгованість відповідачів за період з 01.02.2011 року по 01.12.2016 року становить 1690,53 грн. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давніть - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність тісно пов`язана з принципом правової визначеності, який у свою чергу є «одним з фундаментальних аспектів верховенства права» (рішення ЄСПЛ в справі «Недждет Шахін та Періхан Шахін проти Туреччини»). Як зазначає Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» строки позовної давності слугують декільком важливим цілям, зокрема вони забезпечують правову визначеність та остаточність, захищають потенційних відповідачів від задавнених вимог, яким було б важко протистояти, і запобігають несправедливості, що могла б виникати, якби суди повинні були б ухвалювати рішення стосовно подій, які мали місце в далекому минулому, і на підставі доказів, які вже могли б стати ненадійними і неповними з плином часу. У відповідності до згаданого рішення в справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», право на доступ до суду, як однин із елементів права на справедливий суд, не є абсолютним, воно допускає певні обмеження і, зокрема, часові ліміти, встановлювані інститутом позовної давності. Однак, будь-які обмеження цього праву повинні бути виправданими, в протилежному випадку вони є несумісними з Конвенцією і становлять порушення основоположних прав людини. Для того, щоб те чи інше обмеження права на суд (у тому числі лімітування цього права часовими рамками) вважалось виправданим, мають бути додержані умови: 1) обмеження не повинно перешкоджати доступу до суду у такий спосіб чи такою мірою, що б зводити нанівець саму сутність цього права; 2) таке обмеження повинно мати легітимну мету; 3) має бути забезпечено належне пропорційне співвідношення між використаними засобами та поставленою метою. Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 2 ст.264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Позивач просить стягнути заборгованість за надані послуги з централізованого опалення місць загального користування з відповідачів за період з 01.02.2011 року по 01.12.2016 року. З позовною заявою позивач звернувся до суду 11.07.2016 року. Як вбачається з матеріалів справи позивач звертався до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідачів заборгованості, однак ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 08.10.2015 року судовий наказ №465/5454/15-ц від 04.09.2015 року за заявою ЛМКП "Львівтеплоенерго" про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] 1690,53 гривень заборгованості скасовано. Інститут наказного провадження був запроваджений у цивільному процесі України з 1 вересня 2005 року, коли набрав чинності ЦПК України. ЦК України набрав чинності 1 січня 2004 року. З того часу приписи статті 264 цього кодексу про переривання перебігу позовної давності залишаються незмінними, а перелік підстав такого переривання є вичерпним. Наказне провадження як особливий спрощений вид провадження у цивільному судочинстві спрямоване на швидкий та ефективний захист безспірних прав особи шляхом видачі судового наказу, що одночасно є і судовим рішенням, і виконавчим документом, без судового засідання та без виклику заявника (стягувача) і боржника. Процес доказування для першого починається з моменту подання заяви про видачу судового наказу та закінчується прийняттям цієї заяви судом, тоді як для боржника цей процес розпочнеться, якщо він вирішить подати заяву про скасування судового наказу після отримання копії останнього. Звернення до суду із заявою про видачу судового наказу є правом, а не обов`язком особи, якій належить право вимоги, а також органів і осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті). Переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників. Подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з частиною другою статті 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи її частиною. На підставі припису частини другої статті 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі (така позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 року у справі №712/8916/17). Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Судом не встановлено обставин, за яких переривався перебіг позовної давності. Таким чином, зважаючи на те, що позивач просить стягнути заборгованість, яка виникла за період з 01.02.2011 року по 01.12.2016 року, а до суду з даним позовом звернувся лише 11.07.2016 року, суд вважає, що у задоволенні вимог про стягнення заборгованості за період з 01.02.2011 року по 31.06.2013 року слід відмовити, оскільки позовна давність щодо стягнення заборгованості в межах цього строку сплила. Із долученої позивачем довідки за послуги опалення місць загального користування по квартирі [ADDRESS] вбачається, що станом на 01.07.2013 року розмір заборгованості становив 1131,54 грн. Враховуючи, що позивач втратив право вимоги стягнення заборгованості, що виникла до 31.06.2013 року в розмірі 1131,54 грн, у зв`язку зі спливом позовної давності, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Однак, суд вважає, що вимоги про стягнення з відповідачів заборгованості за надані послуги централізованого опалення місць загального користування за період з липня 2013 року по 01.12.2016 року підлягають до задоволення, оскільки знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи. Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, з відповідачів слід солідарно стягнути на користь позивача за надані послуги централізованого опалення місць загального користування за період з липня 2013 року по 01.12.2016 року у розмірі 558,99 грн. (1690,53 грн. - 1131,54 грн. = 558,99 грн). У відповідності до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом частин 1-2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, суд, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір за подання позовної заяви пропорційно до задоволених позовних вимог. Оскільки вказаний позов задоволено на 33,07%, з відповідачів підлягає до стягнення судовий збір в розмірі 455,72 грн., тобто по 113,93 грн. з кожного.

Outcome: approved