Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до Дзержинського районного суду м.Харкова із позовною заявою до [PERSON] , в якій просить встановити факт проживання разом зі спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] , однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме з 12.04.2011 року до часу його смерті та визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на 13/18 частин квартири [ADDRESS] , житловою площею 41,7 кв.м., загальною площею 67,4 кв.м, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] та [PERSON] , який помер [INFO] . Заяву обґрунтовує тим, що їй на праві власності належить 5/18 частин квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19.05.2023 року, яка була нею оформлена після смерті [PERSON] . Зазначає, що станом на 24.12.1993 року вказана квартира належала на праві спільної власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді 1/3 частини вказаної квартири. Спадкоємцями майна після смерті останнього стали його дружина [PERSON] , син [PERSON] та батько [PERSON] , кожен з яких оформив своє право на 1/9 частину квартири та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом. 19.08.1997 року за договором купівлі-продажу, право власності на 1/9 частину квартири перейшло від [PERSON] до [PERSON] . Таким чином, після оформлення 19.08.1997 року договору купівлі-продажу, квартира на праві власності стала належати: 5/9 частин [PERSON] та 4/9 частини її сину [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина на 5/9 частин вказаної вище квартири. За час свого життя [PERSON] залишила заповіт, яким належну їй частину квартири заповіла позивачу. Вказує, що вона, [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] шляхом фактичного вступу в управління та володіння майном, бо була зареєстрована та мешкала разом зі спадкодавцем у квартирі. Зазначає, що подала заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори у встановлений законом строк. Окрім того, оформила спадщину у вигляді 5/18 частин вказаної квартири. Вказує, що родинних зв`язків з сім`єю [PERSON] не має. Позивач вселилась до зазначеної вище квартири у 2007 році після укладення шлюбу із [PERSON] , який на підставі договору найму житлового приміщення орендував одну із кімнат в квартирі, яка належала [PERSON] та [PERSON] . З часу вселення, позивач та члени її родини постійно мешкали в квартирі, а з квітня 2011 року в ній зареєстровані за згодою її власників. Так, [PERSON] був інвалідом дитинства 1 групи, непрацездатним, страждав психічним захворюванням, не розмовляв та був паралізованим у зв`язку з чим потребував постійного догляду. Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 01.04.1997 року [PERSON] визнано недієздатним та призначено його мати [PERSON] опікуном останнього. Після вселення позивача в квартиру остання разом з родиною стали допомагати [PERSON] опікуватись її сином, надавати фізичну та матеріальну допомогу. В подальшому, рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 08.12.2011 року [PERSON] звільнено від повноважень опікуна над недієздатним сином та призначено новим опікуном останнього - позивача [PERSON] . Вказує, що з часу призначення її опікуном як до смерті [PERSON] так і після її смерті, вона добросовісно та в повному обсязі виконувала обов`язки опікуна у відношенні [PERSON] , займалась його лікуванням та підтримкою задовільного стану здоров`я. [INFO] [PERSON] помер, після смерті якого відкрилась спадщина у виді 13/18 частин квартири [ADDRESS] , з яких 4/9 частини зареєстровані за ним на підставі свідоцтва про право власності на житло та свідоцтва про право на спадщину за законом та 5/18 частин обов`язкова частка у спадщині після смерті матері [PERSON] , яка була ним прийнята, але за життя не оформлена. У зв`язку зі смертю [PERSON] нотаріальною конторою за заявою позивача було заведено спадкову справу. Постановою Шостої ХМДНК від 19.05.2023 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину за законом на 13/18 частин квартири після смерті [PERSON] у зв`язку з відсутністю в матеріалах спадкової справи документу на підтвердження родинного зв`язку позивача із спадкодавцем. Зазначає, що вона є спадкоємцем 4 черги, оскільки постійно мешкала однією сім`єю разом зі спадкодавцем, була зареєстрована разом з ним, мала спільний побут, виконувала усі обов`язки опікуна, взяла на себе усі затрати по похованню. Інші спадкоємці після смерті [PERSON] відсутні. У зв`язку з вищенаведеним просить задовольнити позовну заяву у повному обсязі. Ухвалою суду від 26.06.2023 року позовну заяву залишено без руху та надано час на усунення недоліків. Після усунення недоліків позовної заяви, ухвалою суду від 29.06.2023 року відкрито провадження у справі, визначено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 02.08.2023 року витребувано з Шостої харківської міської державної нотаріальної контори належним чином засвідчені копії спадкових справ, заведених після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (спадкова справі №950/2021) та [PERSON] , який помер [INFO] (спадкова справа №37/2023). Ухвалою суду від 19.09.2023 року повторно витребувано з Шостої харківської міської державної нотаріальної контори належним чином засвідчені копії спадкових справ, заведених після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (спадкова справі №950/2021) та [PERSON] , який помер [INFO] (спадкова справа №37/2023). Ухвалою суду від 07.11.2023 року залучено у справі в якості співвідповідача Харківську міську раду. Ухвалою суду від 18.12.2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив справу розглядати без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Представник Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся, про причини неявки суду не повідомив. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , який є сусідом позивача, показав, що знайомий з позивачем приблизно з 2006 року. Зазначив, що в квартирі [ADDRESS] проживали [PERSON] разом з дружиною [PERSON] та дитиною, а також разом з ними проживали [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] . Як відомо свідку, подружжя [PERSON] робили ремонт в зазначеній квартирі, замінювали вікна, двері та сантехніку. [PERSON] та [PERSON] виглядали як одна родина, оскільки постійно гуляли разом, часто свідок зустрічав їх у магазині. [PERSON] завжди виглядав доглянутим. Стосунки між [PERSON] та [PERSON] були дуже теплі, жодних образ з боку [PERSON] свідок не чув та не бачив. Також зазначив, що [PERSON] особисто хвалився що [PERSON] разом з [PERSON] подарували йому телевізор. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , яка є подругою та сусідкою по тамбуру позивача, показала, що в квартирі [ADDRESS] спочатку проживала [PERSON] разом з чоловіком та сином інвалідом [PERSON] . В подальшому знайшли квартиранта [PERSON] . З 2005 року він почав зустрічатись з [PERSON] , вона почала часто бувати у вказаній квартирі. Свідок часто заходила до них у гості. Однією родиною почали проживати десь з 2006-2007 року після одруження [PERSON] та [PERSON] . Зазначила, що їй особисто відомо, що родина [PERSON] та [PERSON] спільно робили ремонт у квартирі, також разом купляли продукти харчування, мали спільний холодильник. [PERSON] робила усе щоб [PERSON] та його мати почували себе комфортно, постійно гуляла разом із [PERSON] , купляла йому речі, ліки, книжки, разом їздила з ним до лікаря, влітку возила його до своїх батьків у заміський будинок. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , яка є матір`ю позивача, показала, що [PERSON] почала проживати однією сім`єю разом з [PERSON] та його матір`ю з 2011 року після оформлення опікунства над [PERSON] . Свідок часто приїздила до них в гості, мала теплі стосунки з родиною [PERSON] . Зазначила, що [PERSON] та [PERSON] вели спільне господарство, [PERSON] готувала їжу як і для нього так і для [PERSON] , купляла [PERSON] солодощі, книжки, одяг, ліки та інші необхідні речі. Жодного поділу між родинами не було, все робили спільно, в тому числі і ремонт у квартирі. [PERSON] опікувалась [PERSON] , їздила разом з ним до лікарні, слідкувала за його зовнішнім виглядом та станом здоров`я. Суд,\~заслухавши вступне\~слово позивача\~та представника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, оцінивши кожний доказ окремо, у їх сукупності та взаємозв`язку, дійшов наступного висновку. Частиною 1 ст.2 ЦПК України\~передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Статтями 10, 81 ЦПК України\~передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Щодо вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю разом зі спадкодавцем, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що [PERSON] 12 серпня 2007 року зареєструвала шлюб із [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 07.03.2023 року та від 23.11.2021 року, [PERSON] з 12.04.2011 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , в якій також окрім інших осіб зареєстровані [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] , згідно висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу №421 є особою з інвалідністю І групи з дитинства. Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 01.04.1997 року [PERSON] , [INFO] , визнано недієздатним та зобов`язано Дзержинський райвиконком м.Харкова призначити опікуна останньому. Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 08.12.2011 року [PERSON] звільнено від повноважень опікуна над недієздатним [PERSON] та призначено новим опікуном [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 27.09.2022 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), актовий запис №9036. З матеріалів позовної заяви та показів свідків вбачається, що [PERSON] та [PERSON] з 2011 року проживали разом за однією адресою, а саме [ADDRESS] , мали спільний побут, позивач опікувалась недієздатним [PERSON] до самої смерті останнього. 19.05.2023 року [PERSON] звернулась до Шостої харківської міської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] . Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19 травня 2023 року, державним нотаріусом Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори Абрамченко Т.А. відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , у зв`язку з тим, що з наявних в матеріалах спадкової справи №37/2023 документів, родинний зв`язок між спадкодавцем та заявником щодо жодної з передбачених законодавством черг у спадкуванні не підтверджується. У пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що в разі якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Так, у відповідності до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Той факт, що [PERSON] починаючи з квітня 2011 року по 20 вересня 2022 року постійно проживала разом із [PERSON] за адресою: [ADDRESS] підтверджується показами свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які кожний окремо показали, що позивач дійсно постійно проживала разом із недієздатним [PERSON] у вказаний позивачем період, також і на момент смерті останнього. У суду немає підстав для сумнівів у достовірності показів свідків, які попереджені про кримінальну відповідальність та приведені до присяги. Крім того, судом встановлено, що [PERSON] займалась організацією поховання [PERSON] , що підтверджується договором-замовлення №002990 на організацію та проведення поховання у КП «Ритуал» ХМР, актом на ритуальні послуги та предмети ритуального призначення. На підставі викладеного та безпосередньо досліджених доказів, суд приходить до висновку про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] не менше п`яти років до часу відкриття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Щодо вимоги про визнання права власності на 13/18 частини квартири [ADDRESS] , суд зазначає наступне. Судом встановлено, що в [ADDRESS] , яка згідно свідоцтва про право власності на житло від 24 грудня 1993 року приватизована [PERSON] та членами її сім`ї [PERSON] та [PERSON] та належить їм на праві спільної сумісної власності. [INFO] помер [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Згідно свідоцтва про право на спадщину від 15.05.1997 року серії ААІ №545196, посвідченого державним нотаріусом Шостої Харківської державної нотаріальної контори Абрамченко Т.А., спадкоємцями майна [PERSON] є в рівних частинах дружина [PERSON] , недієздатний син [PERSON] та батько [PERSON] . Спадкове майно, на яке видано свідоцтво складається з 1/3 частини квартири [ADDRESS] . Відповідно до договору купівлі-продажу від 19.08.1997 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , остання набула права власності на 1/9 частини квартири [ADDRESS] . Таким чином, [PERSON] набула права власності на 5/9 частин квартири [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 30.10.2021 року. Згідно заповіту від 19.06.2009 року, посвідченого державним нотаріусом Шостої ХДНК Вовкожою О.М. серії ВМІ №042022, [PERSON] заповіла належну їй частку квартири [ADDRESS] [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19.05.2023 року, виданого державним нотаріусом Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори Абрамченко Т.А., спадщина на яку в зазначеній частці видано це свідоцтво складається з 5/9 часток квартири [ADDRESS] , яка в цілому складається з трьох житлових кімнат, загальною площею 67,4 кв.м., житловою площею 41,7 кв.м. Свідоцтво на право на спадщину на 5/18 часток (1/2 від 5/9 часток) видано [PERSON] . Свідоцтво про право на обов`язкову частку у спадщині на підставі статті 1241 Цивільного кодексу України на 5/18 часток (1/2 від 5/9 часток) ще не видавалось. Так, частиною 1 статті 1241 ЦК України передбачено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Судом встановлено, що у [PERSON] був син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 30.09.1964 року. Оскільки [PERSON] був інвалідом дитинства І групи та був визнаний судом недієздатним, в силу ч.1 ст.1241 ЦК України останньому належить майна, що залишилось після смерті матері [PERSON] , а саме 5/18 часток квартири [ADDRESS] . Як вже раніше встановлено судом, [PERSON] помер [INFO] та на підставі заяви позивача Шостою ХМДНК заведено спадкову справу №37/2023, що також вбачається з витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі №71315729 від 31.01.2023 року. З матеріалів спадкової справи №37/2023 вбачається, що [PERSON] звернулась до Шостої ХМДНК з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 13/18 частин квартири [ADDRESS] після смерті [PERSON] , однак постановою державного нотаріуса Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори Абрамченко Т.А. від 19.05.2023 року відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] у зв`язку з тим, що з наявних в матеріалах спадкової справи №37/2023 документів, родинний зв`язок між спадкодавцем та заявником щодо жодної з передбачених законодавством черг у спадкуванні не підтверджується. Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч.1 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Місцем відкриття спадщини відповідно до ст.1221 ЦК України є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 31.01.2023 року, яка міститься в матеріалах справи, [PERSON] на час смерті ( [INFO] ) був зареєстрований та постійно проживав за адресою [ADDRESS] , що також підтверджується показами свідків та не заперечується учасниками справи. Отже, після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, зокрема, квартира [ADDRESS] . Частинами 1, 2 ст.1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. З матеріалів справи вбачається, що після смерті [PERSON] інших спадкоємців, окрім позивача, яка є спадкоємцем четвертої черги, немає. Так, мати спадкодавця [PERSON] померла [INFO] , батько спадкодавця [PERSON] помер [INFO] , у шлюбі [PERSON] не перебував, дітей не мав. Статтею 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає прямо із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Суд вважає, що позивач, як спадкоємець, який проживав із спадкодавцем однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини, прийняла спадщину після смерті [PERSON] шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. Державним нотаріусом було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] в зв`язку з відсутністю підтвердження родинного зв`язку між спадкодавцем та позивачем щодо жодної з передбачених законодавством черг у спадкуванні. Однак, оскільки судом встановлено факт проживання [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] не менше п`яти років до часу відкриття спадщини, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимоги про визнання права власності в порядку спадкування за законом на 13/18 частини квартири [ADDRESS] за [PERSON] , як за спадкоємцем четвертої черги. При цьому\~суд наголошує,\~що судове\~доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, суд зазначає, що відповідачем у справі може бути фізична або юридична особа, а також держава (ч.2 ст.48 ЦПК України) до якої звернуті матеріально-правові вимоги позивача і яка, за твердженням позивача, є або порушником його прав, або необґрунтовано, на думку позивача, оспорює його права, і на якого внаслідок цього може бути покладено обов`язки судовим рішенням. Аналогічні роз`яснення містить п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», згідно якого оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (аналогічні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц (п.41); від 20 червня 2018 року у справі №308/3162/15-ц (п.49); від 21 листопада 2018 року у справі №127/93/17-ц (п.50); від 12 грудня 2018 року у справі №570/3439/16-ц (п.п.37,54); від 12 грудня 2018 року у справі №372/51/16-ц (п.31.4); від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (п.38), від 13 березня 2019 року у справі №757/39920/15-ц (п.31), від 27 березня 2019 року у справі №520/17304/15-ц (п.63); від 11 вересня 2019 року у справі №203/3682/17; від 23 червня 2020 року у справі №680/214/16-ц (п.71)). Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог до цього відповідача, який не є належним (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц (п.40), від 21 листопада 2018 року у справі №127/93/17-ц (п.50), від 12 грудня 2018 року у справі №570/3439/16-ц (п.37,44), від 12 грудня 2018 року у справі №372/51/16-ц (п.31.10), від 30 січня 2019 року у справі №552/6381/17 (п.39); від 1 квітня 2020 року у справі №520/13067/17 (п.75); від 23 червня 2020 року у справі №680/214/16-ц (п.74)). У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2021 року в справі № 759/19779/18 (провадження № 61-4523св21) вказано, що: «у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування». Враховуючи викладене, суд зазначає, що [PERSON] є неналежним відповідачем у справі, оскільки в даному випадку через відсутність інших спадкоємців належним відповідачем є орган місцевого самоврядування, а саме Харківська міська рада, а отже в задоволенні позовних вимог до [PERSON] слід відмовити у повному обсязі. При цьому, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач та її представник як на підставу вимог знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про задоволення позовних вимог до Харківської міської ради в повному обсязі. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення суду, що набрало законної сили є однією з підстав для реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна. Відповідно до п.12 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» при пред`явленні позову та ухваленні рішення за вимогами про право спадкоємців на майно, судовий збір визначається судом, виходячи із загальної вартості майна, і витрати на його оплату покладаються на кожного спадкоємця пропорційно до виділеної йому частки. Враховуючи викладене, судові витрати, понесені позивачем при розгляді справи в суді необхідно віднести на його рахунок. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed