Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, яким просив позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він, [PERSON] , являється батьком [PERSON] , [INFO] . Матір`ю дитини являється [PERSON] . Шлюб між ними, як батьками дитини, не укладався, у фактичних сімейних відносинах не знаходились, дитина деякий час проживала з матір`ю, але він постійно турбувався про дитину, а потім забрав сина проживати до себе, оскільки існувала загроза для здоров`я та життя дитини з боку матері. Його син постійно проживає та зареєстрований за його адресою реєстрації: [ADDRESS] . Ним ніколи не створювалися будь-які перешкоди у спілкуванні відповідачки із дитиною та участі у її вихованні, навпаки він постійно просив відповідачку спілкуватися з дитиною, щоб син відчував материнську турботу і любов, але відповідачка такого бажання не виявляє та не бажає виконувати покладені на неї законом батьківські обов`язки. Крім цього, син не бажає спілкуватися з матір`ю, так як вона постійно зловживає спиртними напоями та наркотичними засобами, веде аморальний образ життя, постійно з ним свариться та не займається його вихованням. Це свідчить про відсутність об`єктивного волевиявлення відповідачки на активну участь у формуванні життя своєї дитини. Вважає, що відповідачка за власною ініціативою самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї дитини, без поважних причин залишивши його без материнської уваги та турботи, при цьому має місце відсутність перешкод у спілкуванні з дитиною, крім цього, поведінка відповідача відносно дитини є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, що свідчить про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. Ухвалою суду від 30 листопада 2023 року залучено до участі у справі в якості третьої особи [INFO] (військова частина [NUMBER] ). Ухвалою суду від 23 січня 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. 08.02.2024 року представник третьої особи [INFO] (військова частина [NUMBER] ) надав письмові пояснення по справі, у яких зазначив, що відповідно до наявних в позові додатків позивач є військовослужбовцем військової частини [NUMBER] та проходить в ній військову службу, стосовно відповідача не надано документів, якими б визначався статус відповідача у військовій частини [NUMBER] і якими б правовідносинами вони були пов`язані в даному спорі. Відповідач військову службу у військовій частині [NUMBER] не проходить. Відповідний спір відноситься до цивільних спорів і норми, які регулюють спірні відносини закріплені в Цивільному кодексі України та Сімейному кодексі України. Державна прикордонна служба України здійснює повноваження на підставі Закону України «Про Державну прикордонну службу України» від 03.04.2003 № 661-IV та повноваження військової частини [NUMBER] не відносяться до врегулювання чи впливу на сімейні правовідносини позивача і відповідача. В судовому засіданні позивач зазначив, що все життя підтримував зв`язок з відповідачкою. В останній час мати дитини перестала слідкувати за дитиною, до школи дитина перестала ходити, жила у поганих умовах. Що мати дитини, що її співмешканець зловживають наркотичні засоби, вони є наркозалежними. Син розповідав бабусі, йому, його співмешканці про його погане життя. У дитини почали проявлятися психологічні відхилення. З 25.05.2023 дитина проживає з позивачем, з його співмешканкою та її донькою, та бабусею. З цього періоду мати не цікавилася життям дитини, не з`являється. Інша дитина відповідачки проживає в державній установі як дитина позбавлена піклування. Представник позивача в судовому засіданні зазначив, що дитина сама просила перейти жити до батька, та не має бажання спілкуватися з матір`ю. Після переїзду до батька, хлопчик почав краще виглядати, почувати себе та навчатися. Мати, коли дитина проживала з нею, часто не годувала дитину, в школу не пускала, вихованням та навчанням її не займалася. Психічний стан дитини став нормальним тільки після переїзду до них. Мати з травня місяця 2023 року до них не приходила. Не дзвонила (хоча знає номер телефону та адресу), життям сина не цікавиться. Представник третьої особи Органу опіки та піклування виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області в судовому засіданні зазначив, що позов підтримує. [PERSON] була на обліку органу опіки та піклування. Дитина часто не відвідувала школу. Житлові умови були дуже погані у матері, брудно. 25.05.2023 року за заявою матері дитину передано батькові. 30.05.2023 інша дитина (донька) відповідачки була відібрана від матері та влаштована в Будинок дитини, так як умов для проживання належних забезпечено не було. Цю дитину мати відвідала лише один раз у липні, більше не відвідувала, не телефонувала, до служби не зверталась. Бажання повернути дітей не виявляла. 16.02.2024 також надано до суду позов про позбавлення батьківських прав мати відносно її доньки. Висновком органу опіки вирішено це питання, та наголошено на доцільності позбавлення прав [PERSON] відносно її малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Представник третьої особи [INFO] (військова частина [NUMBER] ) в судовому засіданні зазначив, що підтримує письмові пояснення військової частини [NUMBER] від 08.02.2024, військова частина не має відношення до цих справ. Не заперечує проти позовних вимог, так як рішення не вплине на права/обов`язки військової частини. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була сповіщена належним чином, про що свідчить її особистий підпис в повідомленні «Укрпошти» про отримання судового виклику, причину неявки суд не повідомила, відзив, пояснення не надала, тому суд відповідно до ч.1 ст.280, ч.4 ст.223 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у зв`язку з відсутністю заперечень проти такого вирішення справи позивача. Судом були вжиті вичерпні засоби для повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи. Так, існуюча практика судів України, в тому числі і практика Верховного Суду, визначає, що неотримання стороною провадження судового виклику, надісланого на її адресу у визначеному законом порядку, зокрема повернення такого виклику за закінченням терміну зберігання у поштовому відділенні або відмова від отримання, вважається належним повідомленням сторони про виклик. Згідно рішенню від 08.11.2005 р. у справі «Смірнов проти України» в силу ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. В своїх рішення Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, заслухавши пояснення позивача, його представника, представників третіх осіб, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. В судовому засіданні встановлено, що сторони не перебували в шлюбі та однією сім`єю не проживали. У них є малолітній син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 27.05.2023 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис №834. Згідно повного витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» Міністерства внутрішніх справ України ВР - 001035765, громадянин України [PERSON] , на території України станом на 25.05.2023 до кримінальної відповідальності не притягувався. У зв`язку із складними життєвими обставинами, відповідачка дала згоду на проживання малолітнього сина разом з батьком, про що написала заяву 25.05.2023. [PERSON] взяв на себе відповідальність за життя та здоров`я сина. Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 18.07.2023 за №05-13/931, виданої Центром надання адміністративних послуг Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою реєстрації батька [PERSON] : [ADDRESS] . Відповідно до акту обстеження умов проживання від 25.05.2023, умови проживання дитини за адресою: [ADDRESS] , відповідають санітарно-гігієнічним вимогам. У малолітнього є окреме спальне місце, облаштоване робоче місце, є шафа для одягу, технічні засоби для дистанційного навчання. [PERSON] дбає про виховання, навчання та розвиток малолітнього [PERSON] , [INFO] . Малолітній [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку дітей, які опинилися у складних життєвих обставинах, у службі у справах дітей Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області з 05.05.2023, наказ № 35. Малолітній [PERSON] , [INFO] та інша дитина відповідачки проживали разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] та відповідно до актів обстеження від 05.05.2023, 25.05.2023, 25.09.2023, умови проживання не відповідали санітарно-гігієнічним вимогам. В орендованому житлі брудні речі розкидані по кімнатам, залишки будівельного сміття, брудний посуд, відсутні спальні ліжка для дітей, не облаштовано робоче місце для дитини, приміщення не прибирається та не провітрюється, немає продуктів харчування. Згідно з характеристикою, наданою адміністрацією Ізмаїльської гімназії № 2, [PERSON] , [INFO] навчається у закладі з 01.09.2022, є учнем 2 класу. [PERSON] пропустив багато занять без поважних причин, що вплинуло на рівень його успішності. Мати не приділяє уваги вихованню сина, не відвідує батьківські збори, не надає матеріальної допомоги, не цікавиться успіхами ні в письмовій, ні в усній формі, тобто фактично самоусунулася від виконання батьківських обов`язків. Питання доцільності/недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] , 17.10.2023 розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, протокол № 17. Члени комісії розглянули матеріали справи та вирішили: пропонувати органу опіки та піклування Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області надати висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . Згідно висновку органу опіки та піклування Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області за №04/21-1206 від 23.10.2023 року, позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] , є доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини. Відповідно до ст. 27 Конвенції про права дитини держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Відповідно до ч.2 ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. У відповідності до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення кого-небудь із батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для застосування до винної особи такого виду відповідальності, як позбавлення батьківських прав. У відповідності до ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні. Відповідно до п.2, п.3 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, зокрема, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п.2), жорстоко поводяться з дитиною (п.3). Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п. п.15, 16, 18 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктами 4,5 ст. 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВП № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Судом встановлено, що поданий Органом опіки та піклування висновок щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав є достатньо обґрунтованим. Відповідач [PERSON] жодним чином не була позбавлена інформації стосовно міста перебування дитини, не створювались перешкоди у спілкуванні матері з сином, прийманні участі матері у вихованні, що свідчать про фактичну можливість, але вольове небажання виконувати відносно малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] батьківські обов`язки, покладені на відповідача законом. Нехтування батьківськими обов`язками з боку відповідача, на думку позивача, може в подальшому привести до негативних наслідків у житті дітей як з моральної, так і з правової точки зору. Позивачем було надано суду переконливі докази того, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків і вирішення даного спору можливе тільки у разі позбавлення її батьківських прав. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року та ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Відповідно до пункту 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Савіни проти України" право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до пункту 49 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Савіни проти України" хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідно до пункту 50 рішення Європейського Суду у справі "Хант проти України" втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно здійснене "згідно із законом", відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є "необхідним у демократичному суспільстві" для забезпечення цих цілей. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВП № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За таких обставин, суд вважає, що відповідачка дійсно не виконує своїх батьківських обов`язків, оскільки не приділяє увагу вихованню сина, не здійснює за ним належний догляд та контроль, не піклується про його духовний і фізичний розвиток, не забезпечує його необхідним харчуванням, не цікавиться його здоров`ям, не створює умови для отримання ним освіти, а також не проявляє до нього материнської уваги та турботи. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 78, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки відповідач [PERSON] самоусунулась від виховання малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , суд вважає за можливе позовну заяву задовольнити та позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] .

Outcome: approved