Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-13 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Мотуз О.В. звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області із позовом до відповідача ТДВ «Шахта «Білозерська» про відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання та нещасного випадку на виробництві. В обґрунтування позову зазначено, що позивач починаючи з 07.04.2004 року працював у різних структурних підрозділах на різних посадах у ТДВ «Шахта «Білозерська», з якого 02.08.2019 року позивача було звільнено. За час роботи на підприємстві відповідача позивач отримав хронічне професійне захворювання та на підставі довідки МСЕК від 19.11.2019 р. йому було визначено первинно-повторно безстроково встановлено третю групу інвалідності та визначено ступінь втрати професійної працездатності на рівні 65%, з яких 40% радикулопатія. Внаслідок чого позивач має постійні скарги на стан свого здоров`я, змушений проходити лікування, що позбавляє позивача можливості вести повноцінний спосіб життя, реалізовувати свої звички та бажання, відчуває біль, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги. У зв`язку з чим, вважає, що йому завдано моральної шкоди, яка має бути відшкодована відповідачем. Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 18.10.2023 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 23.11.2023 року підготовче судове засідання закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Клопотання представника відповідача була задоволено, продовжено строк для подання відзиву та витребувано у Обласної профпатологічної МСЕК письмові докази. Позивач в судові засідання не з`являвся, про їх дату і час повідомлявся належним чином. Представник позивача адвокат Мотуз О.В. в судових засіданнях підтримував позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату і час повідомлявся належним чином. Надав до суду відзив на позовну заяву в якому проти позову заперечував в повному обсязі та просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що відсутні протиправні діяння та вина відповідача у заподіянні позивачеві моральної шкоди. Позивач при укладанні трудового договору був проінформований про умови праці та наявності на його робочому місці небезпечних та шкідливих виробничих факторів, проведено його медичні огляди, забезпечено засобами індивідуального захисту, проведено навчання з питань охорони праці, технології виконання робіт тощо. Таким чином, відповідачем виконано усі вимоги нормативних актів з охорони праці та трудового законодавства. Також зазначає, що під час проходження медичних огляді позивач не надавав інформації про те, що в нього наявна стійка втрата працездатності у розмірі 25%. Крім того, на думку представника відповідача, позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту завдання йому моральної шкоди. Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Як вбачається з трудової книжки серії [NUMBER] від 10.10.1987 року, на ім`я [PERSON] , 07.04.2004 року він був прийняти учнем гірника підземного з повним робочим днем під землею до ДП «Добропіллявугілля» ВП «Шахта «Білозерська». 12.08.2012 року його було прийнято за переведенням прохідником 5 розряду з повним робочим днем у шахті до ВСП «Шахтоуправління «Білозерське». 26.08.20214р. прийнято з переведенням прохідником 5 розряду підземно з повним робочим днем в шахті до ТДВ «Шахта «Білозерська». 02.08.2019 року його було звільнено у зв`язку із виявленою невідповідністю вказаній роботі за станом здоров`я. (а.с.9-12) Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 11.10.2019 року, хронічне професійне захворювання (отруєння) виникло у [PERSON] через тривалу роботу в умовах недосконалості технології видобутку вугілля; порушення у режимі експлуатації устаткування та виконання робіт. Несприятливі виробничі фактори (фізичні навантаження, вимушена робоча поза, несприятливий мікроклімат). (а.с.12-14) Як вбачається з акту (спеціального) розслідування нещасного випадку (аварії), що стався (сталася) від 29.03.2011 року за формою H-5, 27.03.2011р. о 13:30 год. на ТДВ «Шахта «Білозерська» стався нещасний випадок, а саме в 1 зміну заступником начальника дільниці ремонтно-відновлювальних робіт -2 (РВР -2) був виданий наряд ланці робітників, до складу якої входив прохідник [PERSON] , на ремонт рам арочного кріплення по вентиляційній магістралі пласта L3 горизонту 830м. В 13:30 годині виникла виробнича необхідність встановлення площадки, що зійшла з рейок рейкової колії на ПК-0. Прохідники в кількості 4-х чоловіків, почали встановлювати площадку на рейки вручну, без призначених для цього самоставів. Робітники не захотіли користуватися самоставами, тому що площадка була порожня. Під час постановки площадки колеса зіскочили з рейок, при цьому 1 палець лівої ноги був придавлений площадкою до рейки, де в цей час стояла нога [PERSON] . Причино нещасного випадку зазначено - порушення технології робіт, невиконання вимог інструкції з охорони праці, невиконання посадових обов`язків. Особами, які допустили порушення вимог законодавства з охорони праці зазначено [PERSON] та [PERSON] (гірничого майстра, який керував роботами). Шкідливим та небезпечним фактором визнано відсутність природного світла(а.с.17-18) Відповідно до Акту проведення розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку (аварії) що встався (сталася) 04.06.2012 року, за формою Н-5 від 06.06.2012 року, 04.06.2021р. о 14:00 год. на ТДВ «Шахт «Білозерська» стався нещасний випадок, а саме в 1 зміну начальником дільниці підготовчих робіт -2 (ДПР-2) був проведений інструктаж та був виданий наряд прохідникам, в тому числі [PERSON] на доставку вручну верхняків металевого кріплення. Після доставки верхняків металевого кріплення КШПУ-13,6 о 13:30 годині до місця призначення, прохідники почали їх розвантаження та складування на підошву виробки у стопу, а саме знімали по одному верхняку металевого кріплення з майданчика та складали їх на підошву виробки у стропу, гнутою стороною до рейкової колії, по три елементи один на одного. О 14:00 годині під час розвантаження чергового верхняка металевого кріплення КШПУ-13,5 для його подальшого складування на стопу, взяли його незручно, та для запобігання падіння верхняка, притулили його до рам постійного кріплення та поставили на підошву виробки, щоб узяти його більш зручно для подальшого складування, але не проконтролювали при цього його стійке положення. Внаслідок нестійкого положення, верхняк металевого кріплення під дією власної ваги посунувся по підошві виробки та вдарив під час руху [PERSON] по фалангам пальців правої стопи. Причиною настання нещасного випадку стало - особиста необережність потерпілого, невиконання вимог інструкції з охорони праці, невиконання посадових обов`язків. [PERSON] визнано особою, яка порушила вимоги законодавства про охорону праці. (а.с.22-23) Згідно довідки серії 12ААА № 087580 від 19.11.2019 року, [PERSON] встановлено 65% відсотків втрати працездатності за сукупністю з 15.11.2019р., з яких 40% за професійним захворюванням; 15% за трудовим каліцтвом 27.03.2011р. та 10% за трудовим каліцтвом 04.06.2021р. (а.с.25) Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК серії 12ААА № 416593 від 19.11.20219 року, [PERSON] є інвалідом третьої групи довічно. (а.с.26) З медичного висновку ЦЛЕК про наявність (відсутність) хронічного професійного характеру захворювання від 10.09.2019 року, № 32/711, вбачається, що в [PERSON] хронічна поперекова-крижова радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії тривалого загострення зі значно вираженим статико-динамічним порушенням, м`язево-тонічним та стійким больовим синдромами. (а.с.27) У виписці із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 850 вбачається, що остаточним діалогом [PERSON] є хронічна поперекова-крижова радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії тривалого загострення зі значно вираженим статико-динамічним порушенням, м`язево-тонічним та стійким больовим синдромами. (а.с.28-29) Таким чином, на підставі досліджених судом належних та допустимих доказів, було встановлено, що позивач, виконуючи трудові обов`язки на підприємстві відповідача, отримав професійне захворювання, внаслідок тривалої роботи в умовах недосконалості технології видобутку вугілля та під впливом несприятливих виробничих факторів (фізичні навантаження, вимушена робоча поза, несприятливий мікроклімат), а також отримав травми, пов`язані з виробництвом, внаслідок чого втратив 65% професійної працездатності та отримав третю групу інвалідності. Як вказує позивач, внаслідок отриманої травми, він має постійні скарги на стан свого здоров`я, постійно відчуває фізичні страждання та біль, психологічний дискомфорт, змушений проходити лікування, через що порушуються нормальні життєві зв`язки позивача та можливість вести повноцінний спосіб життя. Дані негативні зміни в житті позивача є незворотними. Всі ці обставини спричиняють йому моральних страждань, а тому позивач вважає, що заподіяна йому моральна шкода має бути відшкодована відповідачем. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного. Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, які і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)). Згідно з пунктом 9 частини другої статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до статті 153 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладено на власника або на уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Згідно зі статтею 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством (стаття 237-1 КЗпП України). Згідно зі статтею 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Моральна шкода вважається заподіяною, якщо особа і заподіювач такої шкоди перебувають у трудових правовідносинах або на них поширюється дія трудового законодавства; вона виникла внаслідок порушення трудових прав із боку роботодавця; працівник зазнає моральних втрат у вигляді моральних страждань, тобто негативних змін, що відбуваються в його свідомості внаслідок усвідомлення факту порушення його трудових прав, і ці негативні зміни призвели до втрати нормальних життєвих зв`язків, а також вимагають від працівника додаткових зусиль для організації свого життя. Отже підставою для відшкодування моральної шкоди, згідно зі статтею 237-1 КЗпП України, є порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права, так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин. Питання компенсації моральної шкоди особі незалежно від того, в якій сфері життя чи діяльності вони виникають, підпадають під регулювання Цивільного кодексу України, який є основним актом цивільного законодавства України. Положеннями статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини «STANKOV v. BULGARIA», № 68490/01, від 12 липня 2007 року). Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 08 жовтня 2008 року № 20-рп/2008, громадянам надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника, або уповноваженого ним органу (роботодавця). Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У частині першій статті 1167 ЦК України визначено загальні умови відповідальності за заподіяння моральної шкоди. У частині другій статті 1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про охорону праці» охорона праці - це система правових, соціально-економічних, організаційно-технічних, санітарно-гігієнічних і лікувально-профілактичних заходів та засобів, спрямованих на збереження життя, здоров`я і працездатності людини у процесі трудової діяльності. Дія Закону України «Про охорону праці» поширюється на всіх юридичних та фізичних осіб, які відповідно до законодавства використовують найману працю, та на всіх працюючих (стаття 2 Закону України «Про охорону праці»). У відповідності до ст.4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в області охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань. Роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці (частина перша статті 13 Закону України «Про охорону праці»). Згідно зі статтею 27 Закону України «Про охорону праці» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) нормативно-правові акти з охорони праці - це правила, норми, регламенти, положення, стандарти, інструкції та інші документи, обов`язкові для виконання. Згідно з ст.38 Гірничого закону України до обов`язків гірничого підприємства відноситься проведення гірничих робіт на сучасній науково-технічній основі, відшкодування шкоди, завданої фізичній особі, безпека гірничих робіт, охорона праці та довкілля, додержання встановлених нормативів у сфері проведення гірничих робіт, правил безпеки Разом з тим постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці покладається на власника або уповноважений ним орган (частина перша статті 160 КЗпП України). Доказом вини власника може бути, зокрема акт про нещасний випадок на виробництві. Як встановлено судом, позивач, виконуючи трудові обов`язки на підприємстві відповідача, які характеризуються високим ступенем шкідливості та небезпечними умовами праці, отримав професійне захворювання та травми, пов`язані з виробництвом, внаслідок чого втратив 65% професійної працездатності та отримав третю групу інвалідності. При цьому слід зазначити, що винні дії [PERSON] не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої особі від нещасного випадку, що стався на виробництві, оскільки такі дії підлягають врахуванню саме при визначенні розміру моральної шкоди (Аналогічна правова позиції викладена у постанові Верховного Суду від 09.02.2022р. по справі № 227/3615/19). Також суд зауважує, що відсутність прямого причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує особливі характер і тяжкість отриманих позивачем травм, ступінь втрати ним на 65% професійної працездатності, тривалість розладу його здоров`я, невиліковність, потреба в тривалому лікуванні та реабілітації, вимушеність звільнення з роботи через стан свого здоров`я, ступінь його вини у нещасних випадках та тривалість його роботи на підприємстві відповідача. Враховуючи наведене, об`єктивно оцінюючи всі обставини справи, в тому числі наявність вини самого працівника в травмуванні, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 150000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Щодо заперечень представника відповідача, суд враховує те, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). За таких обставин, суд відхиляє заперечення відповідача, обмежуючись обґрунтуванням прийнятого рішення, без надання детальної відповіді на кожну з висловлених під час розгляду справи Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.2 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у сумі 2684,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial