Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про\~збільшення розміру\~аліментів та\~зміну способу\~їх стягнення, посилаючись на те, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом однією сім`єю як чоловік і дружина без реєстрації шлюбу. У [PERSON] та [PERSON] є спільна донька [PERSON] , [INFO] . 02.10.2015 року рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси з відповідача на користь позивача було стягнено аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 500,00 грн. щомісячно, починаючи з 21 серпня 2015 року і до досягнення нею повноліття. 08.07.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», відповідно до якого був збільшений мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В даному випадку після ухвалення попереднього рішення суду про стягнення аліментів змінився визначений положеннями Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів (з 30 відсотків до 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку), відтак попередньо визначений судом розмір аліментів цим вимогам Закону не відповідає, тому з вказаних підстав розмір присуджених аліментів підлягає зміні. Позивач звертає увагу суду на те, що відповідно до рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 02.10.2015 відповідач сплачує аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн., однак на даний момент такий розмір аліментів є меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (що є мінімальним гарантованим розміром аліментів), який на станом на сьогоднішній день становить 2833,00 грн. (2833,00 грн. / 2 = 1416,00 грн.). Також зазначає, що визначений розмір аліментів 500,00 грн. щомісячно є не значний для нормального та повноцінного утримання дитини, ні кажучи за додатковий розвиток дитини, з урахуванням зростаючої інфляцією вважає, що стягнення аліментів у твердій грошової сумі є не доцільним і не відповідає потребам дитини її віку, так як дитина отримує значно менш ніж могла би отримувати на своє утримання якщо батько сплачував аліменти у відсотковому співвідношенні від всіх видів свого заробітку або утримання здійснювалось з середньої заробітної плати регіону (яка складає 14 421,00 грн., з яких 25% складає 3605,25 грн., що значно вище ніж 500,00 грн. яку отримує зараз). Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. Просить змінити в рамках виконавчого провадження № 71357776 спосіб стягнення аліментів та встановити наступний порядок сплати аліментів, а саме: стягнути з [PERSON] (місце проживання: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] (зареєстрована: [ADDRESS] , РНОКПП: [NUMBER] ) аліменти на утримання дитини доньки [PERSON] ( [INFO] ) в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до повноліття дитини, тобто до [INFO] . Представник позивача, позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав зазначених у відзиві. Суд,\~заслухавши сторони,\~дослідивши матеріали\~справи,\~встановив наступні\~факти та\~відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами сімейного законодавства. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). У відповідності з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом однією сім`єю як чоловік і дружина без реєстрації шлюбу. У [PERSON] та [PERSON] є спільна донька [PERSON] , [INFO] . 02.10.2015 року рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , у розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 21 серпня 2015 року і до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин першої, другої, статті 27 Конвенції ООН\~про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до вимог\~ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями частин другої та третьої статті 181 СК України визначено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. За змістом\~статті\~ 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У підпункті 1 пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України\~від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143 цс 13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.\~Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Звертаючись до\~суду з\~позовом про\~зміну розміру\~аліментів,\~позивач посилалася\~на те,\~що після ухвалення попереднього рішення суду про стягнення аліментів змінився визначений положеннями Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів (з 30 відсотків до 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку), відтак попередньо визначений судом розмір аліментів цим вимогам Закону не відповідає, тому з вказаних підстав розмір присуджених аліментів підлягає зміні. Відповідно до рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 02.10.2015 відповідач повинен сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн., однак на даний момент такий розмір аліментів є меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (що є мінімальним гарантованим розміром аліментів), який на станом на сьогоднішній день становить 2833,00 грн. (2833,00 грн. / 2 = 1416,00 грн.). Відповідно до розрахунку державного виконавця з вересня 2018 року, аліменти, нараховуються відповідно до закону 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину,\~не є підставою для зміни розміру аліментів. (постанова Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 20 червня 2019 року в справі № 61-51сво18). Зміна закону, яким установлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до ст.192 СК. Суд не визначає мінімального розміру аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів суд ураховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема ч.2 ст.182 СК. Згідно з роз`ясненнями, викладеними в п.17 постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 за №3 зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Такий висновок зробив Верховний Суд в постанові від 12 вересня 2018 року у справі\~№ 459/2181/17. Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійної, не залежної від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів визначений у певній грошовій сумі та навпаки) Вказане відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 року у справі № 6-143цс13. Частиною 3 статті 181 Сімейного Кодексу визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Положення ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, ст.ст. 181,182 СК України дають підстави для висновку про те, що суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька дитини. Виконання передбачених статтею 150 СК\~обов`язків батьків щодо виховання та розвитку дитини пов`язане з належним утриманням дитини, від якого залежить забезпечення умов для розвитку дитини здоровою як фізично так і духовно. Тому, визначений на законодавчому рівні прожитковий мінімум для дитини певного віку має забезпечуватись насамперед батьками дитини. Згідно п. 17 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Відповідно до відповіді Першого відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси від 01.08.2023 № 70438 в період з 13.11.2015 по 22.01.2018 у відділі перебувало виконавче провадження № 49340271 з примусового виконання виконавчого листа № 712/9701/15ц, виданого 11.11.2015 Соснівським районним судом м. Черкаси про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів в розмірі 500 гривень щомісячно на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , починаючи з 21.08.2015 і до досягнення повноліття. 22.01.2018 виконавче провадження завершено на підставі пункту 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа) виконавчий документ повернуто стягувачу. Надати детальну інформацію щодо вчинених виконавчих дій, розміру фактично сплачених аліментів на користь стягувача в межах виконавчого провадження № 49340271 відсутня можливість, у зв`язку із знищенням його матеріалів за закінченням терміну зберігання. 20.03.2023 стягувачем повторно пред`явлено на виконання до відділу виконавчий лист № 712/9701/15ц, виданий 11.11.2015 Соснівським районним судом м. Черкаси. 22.03.2023 головним державним виконавцем Шпак О.А. винесено постанову про відкриття ВП № 71357776. У період з 22.03.2023 по 01.08.2023 в межах виконавчого провадження стягнуто кошти на загальну суму 5666,00 грн., з яких 5519,70 грн. перераховано стягувачу в рахунок аліментів та 146,30 грн. як витрати виконавчого провадження. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у ВП №71357776, станом на 12.10.2023 розмір аліментів, який стягується з відповідача становить 1416,50 грн., тобто не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. За вересень, серпень, липень, червень, травень, квітень 2023 року відповідачем сплачено аліменти в розмірі 1416,50 грн. щомісячно. Відповідно до копій квитанцій відповідачем сплачено аліменти за квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад 2023 щомісячно по 1416,50 грн. Тому, доводи позивача, вказані у позовній заяві про те, що відповідач сплачує аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 500 гривень є такими, що не відповідають дійсності, та спростовуються вказаними вище доказами. Таким чином, позивач отримує щомісячно аліменти в розмірі 1416,50 грн., що становить мінімальний розмір аліментів, визначений Законом. Вказаний вище розрахунок заборгованості був наданий саме на заяву позивача, що підтверджується супровідним листом від 12.10.2023 № 71357776, вказаний розрахунок заборгованості позивачем долучено до матеріалів цивільної справи № 712/9945/23, що перебуває на розгляді у Соснівському районному суді м. Черкаси, а тому їй достовірно було відомо про те, що у ВП № 71357776 розмір аліментів розраховуються з врахуванням норм Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів». Представник відповідача в судовому засідання зазначила, що в період з 22.01.2018 і до 22.03.2023 мати відповідача [PERSON] сплачувала позивачу аліменти, надаючи грошові кошти готівкою, проте позивач, зважаючи на відсутність письмових доказів, заперечує вказані обставини, зазначаючи, що у відповідача наявна заборгованість зі сплати аліментів. Доказів щодо сплати за вищевказаний період представником відповідача не надано, тому суд не може взяти до уваги дані твердження. [PERSON] є особою з інвалідністю ІІІ групи з листопаду 2022 року. Згідно довідки до акта МСЕК № 425253 [PERSON] протипоказана важка фізична праця, робота з вимушеним положенням тулуба. Згідно виписки № 16282 із медичної карти стаціонарного хворого [PERSON] перебував на лікуванні у КНП «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги» з 30.08.2023 по 12.09.2023 з діагнозом ураження поперекових і інших міжхребетних дисків з радикулопатією, виражений больовий синдром, стійкі наслідки тяжкої хребетної травми компресійного перелому тіла L2 зребця (06.10.2021), вертебродинамічні та вертебростатичні порушення. Відповідно до довідки лікаря-невролога від 29.09.2023 відповідач має ураження попереково-крижових корінців, наслідки перенесеної тяжкої хребетної травми 2021 року з компресійним переломом тіла, L2 хребця з стійким больовим синдромом, помірні вертебростатичними та вертебродинамічними порушеннями, стан після оперативного втручання (06.10.2021). У зв`язку зі станом здоров`я, перенесеною тяжкою травмою, [PERSON] не працює, отримує державну соціальну допомогу інвалідам ІІІ групи, розмір якої в період з травня 2023 по жовтень 2023 складає 2100 гривень щомісячно. Жодних інших доходів [PERSON] не має, аліменти на утримання доньки відповідачу допомагає сплачувати його мати - [PERSON] , оскільки розмір аліментів складає 67,45 % місячного доходу відповідача. Відповідач виконує свій обов`язок щодо утримання дитини відповідно до рішення суду про стягнення аліментів з врахуванням змін законодавства щодо мінімального розміру аліментів. На даний час [PERSON] , у зв`язку зі станом здоров`я, не має можливості працювати та сплачувати більший розмір аліментів. Звертаючись до суду з позовом позивачем не надано суду жодних доказів про те, що матеріальний стан відповідача покращився у зв`язку з чим необхідно збільшити розмір аліментів. Відповідно до частини третьої\~статті 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга\~статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої\~статті 78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі\~статтею 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази, позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). Відповідно до ч. 1 ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Згідно ч. 2 ст. 83 ЦПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Позивачем до позовної заяви не надано доказів поліпшення матеріального стану відповідача, що може бути підставою для збільшення розміру аліментів, визначених рішенням суду в справі № 712/9701/15ц. Доводи позивача про те, що аліменти, які сплачуються позивачем становлять 500 гривень спростовуються письмовими доказами. Відповідно до даних виконавчого провадження відповідачу нараховується та ним сплачується розмір аліментів, що становить не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, оскільки позивачкою не доведено підстав зміни матеріального стану відповідача для зміни розміру аліментів на частини від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed