Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , третя особа: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Пилипчук Віталій Григорович, про звільнення від сплати аліментів. Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 14.12.2020року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 5000,00грн., щомісячно починаючи з 12.02.2018р. до досягненням дитиною повноліття. Однак, позивач вказує, що син [PERSON] , [INFO] , з 24 червня 2021 року почав проживати разом з ним та перебуває з вказаного часу на його утриманні, а відтак він підлягає звільненню від сплати аліментів на користь відповідачки на утримання сина. Зважаючи на те, що син [PERSON] , [INFO] в період з 01 липня 2021 року по 31 травня 2023року, проживав разом з позивачем та перебував на повному його утриманні, останній просить суд звільнити його від сплати аліментів на користь відповідачки на утримання сина. Представника позивача до судового засідання надала заяву про розгляд справи без участі представника та позивача оскільки позовні вимоги підтримує та прохала задовольнити в повному обсязі. 28.02.2024 від відповідача надійшла заява про визнання позовних вимог та про задоволення даного позову в повному обсязі. Третя особа до судового засідання не з`явилася про дату, місце та час повідомлялася належним чином про причини неявки суд не повідомив. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі від якого у них народився син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Оболонського районного у м. Києва від 14.12.2020року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 5000,00грн., щомісячно починаючи з 12.02.2018р. до досягненням дитиною повноліття. Також судом встановлено та не заперечувалось відповідачем, що починаючи з 24 червня 2021 [PERSON] , [INFO] , проживав разом з батьком [PERSON] . Відповідно до ч. 4 ст. 273 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Згідно ст. 273 Сімейного кодексу України (далі по тексту - СК України) якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати аліментів. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати аліментів можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати аліментів на підставі судового рішення. Позивач просить суд звільнити його від сплати аліментів на утримання сина в період з 01.07.2021 по 31.05.2023 у зв`язку з тим, що дитина проживала разом з ним та перебувала на його утримані. За приписом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За нормами стст. 181, 191 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Статтею 27 Конвенції про захист прав дитини встановлено, що батько (ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 18 Конвенції про захист прав дитини передбачено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частина 1 ст. 206 ЦПК України визначає, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За приписом п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посилання на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Так, судом встановлено, що відповідачка визнала позовні вимоги, і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved