Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-12 00:00:00

22.09.2023 позивач [PERSON] , через свого представника адвоката Янчишина В.Й., звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області із позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути відповідача на його користь заборгованість за: договором позики від 04.06.2021 у сумі 15\~000 дол. США, 3% річних в сумі 1013,42 дол. США; за договором позики від 04.06.2021 в розмірі 141 200 грн., 3% річних у сумі 9 539,70 гривень та інфляційних втрат у сумі 48\~334, 38 гривень. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що згідно договорів позики від 04.06.2021 він передав відповідачу грошові кошти в сумі 141 200 грн. та 15\~000 доларів США, які боржник повинен був повернути до 20.06.2021. Однак, боржник свого зобов`язання за договорами не виконав та грошові кошти не повернув. Враховуючи те, що боржником тривалий час не виконувалось боргове зобов`язання, позивач вважає, що він має право на отримання відшкодування 3% річних та інфляційних втрат за період з 21.06.2021 по 20.09.2023. Період прострочення грошового зобов`язання з 21.06.2021 по 20.09.2023 становить 822 днів. Згідно із розрахунками, оскільки відповідач не виконав умов договору позики від 04.06.2021 на суму 141\~200 грн., сума інфляційного збільшення у період з 21.06.2021 по 20.09.2023 становить 48\~334,38 гривень. Сума 3% процентів річних за договором позики від 04.06.2021 на суму 141 200 грн. становить 9 539, 70 гривень. Крім того, враховуючи, що відповідач не виконав умов договору позики від 04.06.2021 на суму 15\~000 дол.США, сума 3% річних становить 1 013, 42 дол.США. Ухвалою судді від 25.09.2023 відкрито провадження у вказаній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися. Представником позивача подано суду аяву про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримав та просив суд їх задоволити. Відповідач та його представник будучи належним чином повідомленні про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилися, не повідомивши суд про причини своєї неявки. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 04 червня 2021 року між [PERSON] (Позикодавець) та [PERSON] (Позичальник) було укладено два Договіри позики, відповідно до яких Позивач надав Відповідачу в позику грошові кошти в сумі 141\~200 (Сто сорок одна тисяча двісті) гривень та 15\~000 (П`ятнадцять тисяч) доларів США. Факт отримання грошових коштів відповідачем [PERSON] та умови договір позики підтверджується розписками від 04.06.2021. Відповідно до умов Договорів позики Позичальник (Відповідач) зобов`язується повернути Позикодавцеві (Позивачу) позику до 20 червня 2021 року. Однак, зазначений обов`язок Відповідачем не було виконано, кошти не повернуто у строк визначений Договором позики. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Згідно зістаттею 1046 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина першастатті 1049 ЦК України). Відповідно достатті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідностатті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Згідно із ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Оскільки між сторонами погоджено та встановлено строк повернення суми позики, однак Відповідач грошові кошти не повернув, то у Відповідача виникла заборгованість перед Позивачем щодо повернення позики розмірі 141 200 гривень та 15\~000 доларів США. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Саме такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01.10.2014 у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц, від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13.11.2019 у справі №922/3095/18, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18. У своїй позовній заяві позивач просить стягнути із відповідача 3% річних від договору позики на суму 141\~200 гривень за період з 21.06.2021 по 20.09.2023 в розмірі 9\~539, 70 грн., та інфляційні втрати від договору позики на суму 141 200 гривень за період з 21.06.2021 по 20.09.2023 в розмірі 48\~334, 38 грн. Також, позивач просить стягнути із відповідача 3% річних від договору позики на суму 15\~000 доларів США за період з 21.06.2021 по 20.09.2023 в розмірі 1 013, 42 дол. США. Разом з тим, відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який триває по теперішній час. Водночас, відповідно до ст. 617 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Відповідно до ч. 2 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо. Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (стаття 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»). Так, Указом Президента України №64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», з 24 лютого 2022 року було введено в Україні воєнний стан строком на 30 діб, Указом Президента України №133/2022 було продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 26 березня 2022 року строком на 30 діб, Указом Президента України №259/2022 від 18.04.2022, було продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, Указом Президента України №341/2022 від 17.05.2022, було продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 25 травня 2022 року строком на 90 діб, Указом Президента України від 12 серпня 2022 року, строк дії воєнного стану продовжено з 23 серпня 2022 року строком на 90 діб, Указом Президента України №757/2022 від 16.11.2022 строк дії воєнного стану продовжено з 21 листопада 2022 року строком на 90 діб, Указом Президента №58/2023 від 06.02.2023 строк дії воєнного стану продовжено з 19 лютого 2023 року строком на 90 діб, Указом Президента №254/2023 строк дії воєнного стану продовжено з 20 травня 2023 року строком на 90 діб, Указом Президента №451/2023 строк дії воєнного стану продовжено з 18.08.2023 строком на 90 діб, тобто до 15 листопада 2023 року та Указом Президента №734/2023 строк дії воєнного стану продовжено з 16.11.2023 строком на 90 діб. За приписами частини першої статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили). Листом від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1, що розміщений в мережі Інтернет, та адресований «Всім кого це стосується», Торгово-промислова палата України на підставі ст.14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.1997 №671/97-ВР, Статуту ТПП України, цим засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). Вимоги позивача про застосування ст.625 ЦК України заявлені частково за період, який стосується періоду дії в країні воєнного стану. Таким чином, з огляду на наведені вище норми, відповідача [PERSON] слід звільнити від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, зокрема щодо сплати 3% річних від простроченої суми та інфляційних нарахувань на період дії воєнного стану, а саме за період нарахування з 24.02.2022 по 20.09.2023, відтак позовні вимоги слід задовольнити частково. Із врахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача [PERSON] заборгованість за договорами позики у розмірі 141 200 грн. та 15\~000 доларів США, як основної частини боргу. Щодо стягнення 3% річних від простроченої суми та інфляційних нарахувань, Суд зазначає наступне. Станом на 23.02.2022 борг [PERSON] перед [PERSON] складав 141\~200 гривень та 15\~000 доларів США. Кількість днів прострочення за період з 21.06.2021 по 23.02.2022 складає 247 дні, а отже, за договором позики від 04.06.2021 на суму 141\~200 грн., розмір трьох відсотків річних за вказаний період становить 2 867, 00 грн., з розрахунку 141 200 грн. х 3% х 247 : 365, де 365 кількість днів на рік, 247 кількість днів прострочення виконання. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 3% річних від простроченої суми (141 200 грн.) за період з 21.06.2021 по 23.02.2022 в розмірі 2\~867, 00 грн. Також, позивач просить стягнути з боргу 141 200 грн. інфляційні втрати, разом з тим, суд не вбачає підстав для нарахування інфляційних втрат за період з 24.02.2022 по 01.05.2023, а саме у період дії воєнного стану в Україні. Згідно із інформацією про індекси інфляції розміщеної на офіційному сайті Держстандарту, за період з липня 2021 року по лютий 2022 року включно, визначено такі індекси інфляції (індекси споживчих цін на товари та послуги): липень 2021 року - 100,10%, серпень 2021 року - 99,80%, вересень 2021 року - 101,20%, жовтень 2021 року -100,90%, листопад 2021 року - 100,80%, грудень 2021 року - 100,60%, січень 2022 року - 101,30%, лютий 2022 року - 101,60%, сукупний індекс інфляції становить 106,463% Суд, перевіривши розрахунки надані представником позивача, а також провівши розрахунок інфляційних втрат у відповідності до ст. 625 ЦК України за визначений в рішенні період, приходить до висновку, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] інфляційних втрат у розмірі 9\~125, 50 грн. Також, позивач просить стягнути з боргу 15\~000 доларів США 3% річних від простроченої суми. Кількість днів прострочення за період з 21.06.2021 по 23.02.2022 складає 247 дні, а отже, за договором позики від 04.06.2021 на суму 15\~000 доларів США, розмір трьох відсотків річних за вказаний період становить 305 дол. США, з розрахунку 15 000 дол. США х 3% х 247 : 365, де 365 кількість днів на рік, 247 кількість днів прострочення виконання. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 3% річних від простроченої суми (15\~000 доларів США) за період з 21.06.2021 по 23.02.2022 в розмірі 305 доларів США. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України). Отож, беручи до уваги те, що позов задоволено частково, а саме на 90,91 %, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору в розмірі 7\~133, 37 грн. (7846,63/100%90,91%), пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Outcome: approved