Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-12 00:00:00

[PERSON] (далі Позивач) в особі свого представника - адвоката Шурубор Вячеслава Ігоровича (далі Представник позивача) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі Відповідач 1), Іванківської селищної ради Вишгородського району Київської області (далі Відповідач 2) в якому просить суд визнати за [PERSON] , право власності на житловий будинок (в технічному паспорті літера «А», «а1»), загальною площею 83,2 кв.м, житловою площею 50,8 кв.м., допоміжною (підсобною) площею 32,4 кв.м, з господарськими будівлями та спорудами, а саме: сарай (в технічному паспорті літера «Б»), вбиральня (літера «В»), огорожа (№1-3), що знаходяться по [ADDRESS] . Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є користувачем вищевказаного житлового будинку та була вселена в даний будинок на підставі рішення №144 від 16.10.1990 року про взяття на квартирний облік громадян району, надання жилих приміщень, виданого виконавчим комітетом Іванківської районної Ради народних депутатів, що підтверджується архівним витягом №05-03/257 від 27.11.2020 року. На підставі вищевказаного рішення [PERSON] , з сім`єю в складі 3-х особі (він, дружина, дочка - 1988 року народження) було видано ордер для вселення в надане житлове приміщення (на сьогоднішній день ордер втрачено). [INFO] чоловік позивача, [PERSON] , помер. Донька - [PERSON] заявою від 30.10.2023 року відмовилася від свого права користування вищевказаним житловим будинком та, відповідно, на його приватизацію на користь своєї матері - [PERSON] . 30 жовтня 2023 року позивач звернулася до органу приватизації з проханням передати їй в приватну власність вищевказаний житловий будинок. Однак, рішенням Іванківської селищної ради Вишгородського району Київської області №2 від 08.11.2023 року відмовлено позивачу у безоплатній передачі в приватну власність житлового будинку у зв`язку з тим, що об`єкт нерухомості не перебуває в комунальній власності громади та у зв`язку з відсутністю ордера на жиле приміщення Після чого позивачеві було рекомендовано звернутися до адвоката та суду для захисту її майнових прав. Ухвалою Іванківського районного суду Київської області від 15.01.2024 року було відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 13.02.2024 року /а.с. 25/. У підготовче судове засідання сторони не з`явилися. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Шурубор В.І. в своїх позовних вимогах просять суд розглядати справу без участі позивача та її представника, позовні вимоги підтримують. Відповідач 1 - [PERSON] , звернулася до суду із заявою про розгляд справи без її участі, проти задоволення позову не заперечує. Відповідач 2 - Іванківська селищна рада звернулися до суду з листом про те, що позов визнають та просять розглядати справу без участі представника селищної ради. Враховуючи те, що сторони в судове засідання не з`явилися, представниками подано до суду клопотання про розгляд справи без участі сторін та їх представників, суд вирішує справу за наявними матеріалами, які містяться у справі. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом України. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Судом встановлено, що відповідно до рішення №144 від 16.10.1990 року про взяття на квартирний облік громадян району, надання жилих приміщень, виданого виконавчим комітетом Іванківської районної Ради народних депутатів (архівний витяг №05-03/257 від 27.11.2020 року), затверджено спільне рішення адміністрації та профкому управління газового господарства про надання житла в новозбудованому будинку присадибного типу по [ADDRESS] , житловою площею 48 кв.м. гр. [PERSON] , з сім`єю в складі 3-х особі (він, дружина, дочка - 1988 року народження), житловий будинок [ADDRESS] та видано ордер для вселення в надане житлове приміщення /а.с. 7/. Позивач зазначає, що на сьогоднішній день ордер втрачено. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Іванківському та Поліському районах Головного територіального управління юстиції у Київській області 28.11.2018 року /а.с. 6/. Відповідно до заяви від 30.10.2023 року [PERSON] відмовилася від свого права користування вищевказаним житловим будинком та, відповідно, на його приватизацію на користь своєї матері - [PERSON] /а.с. 12/. Окрім того, відповідно до довідки Іванківської селищної ради Вишгородського району Київської області №4484 від 22.10.2021 року, встановлено, що [PERSON] , на день смерті [INFO] постійно проживав і був зареєстрований в [ADDRESS] та на день його смерті разом із ним постійно проживала і була зареєстрована [PERSON] /а.с. 11/. Також встановлено, що позивач зареєстрована в будинку [ADDRESS] з 24.04.1992 року, що підтверджується відповідною відміткою у паспорті громадянина України серії [NUMBER] /а.с. 3-4/. Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] , який виготовлений КП «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» станом на 28.04.2023, житловий будинок складається з наступних приміщень, а саме: тамбур загальною площею 7,0 кв.м., коридор - 7,6 кв.м., трьох житлових кімнат - 14,5 кв.м., 20,3 кв.м. та 16,0 кв.м., кухня - 11,3 кв.м., котельня - 2,8 кв.м. та санвузол - 3,7 кв.м. При цьому загальна площа всіх приміщень становить 83,2 кв.м., житлова площа - 50,8 кв.м., допоміжні приміщення - 32,4 кв.м. Окрім того, біля даного будинку наявні господарські будівлі та споруди, зокрема, сарай (в технічному паспорті літера «Б»), вбиральня (літера «В»), огорожа (№1-3) /а.с. 16-18/. Як зазначено у листі КП «БТІ Києво-Святошинської районної ради Київської області» №657 від 01.05.2023 року право власності на будинок [ADDRESS] зареєстровано за Відкритим акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз» на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 28.02.2007 виконкомом Іванківської селищної ради згідно з рішенням від 29.01.2007 №16 (зареєстровано в БТІ 02.03.2007 під реєстровим номером 111 в книзі №14) /а.с. 8/. Однак, рішенням Іванківського районного суду Київської області від 05.07.2017 року у справі №366/1490/17 визнано незаконним та скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане виконавчим комітетом Іванківської селищної ради Київської області 28.02.2007 року, відповідно до якого вищевказане домоволодіння, є власністю Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз», а також скасовано державну реєстрацію права власності Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз» на домоволодіння, зареєстроване 02.03.2017 року Києво-Святошинським бюро технічної інвентаризації за № 111 в книзі № 14, реєстраційний номер в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 17513932 /а.с. 9/. Окрім того, відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №95739751 від 29.08.2017 року, право власності на домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , номер об`єкта в РПВН: 17513932, зареєстроване за Відкритим акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз» - скасовано. Підстава: рішення суду, видане 05.07.2017 Іванківським районним судом Київської області /а.с. 10/. У зв`язку з чим, 30.10.2023 року позивач звернулася до органу приватизації із заявою №6 про передачу їй в приватну власність вищевказаного житлового будинку /а.с. 13/. Рішенням Іванківської селищної ради Вишгородського району Київської області №2 від 08.11.2023 року відмовлено [PERSON] у безоплатній передачі в приватну (спільну сумісну, спільну часткову) власність житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що об`єкт нерухомості не перебуває в комунальній власності громади та у зв`язку з відсутністю ордера на жиле приміщення /а.с. 14/. Так, згідно із ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до ст. 345 Цивільного кодексу України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Так, у пункті 2 Положення про порядок передачі в комунальну власність державного житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або в оперативному управлінні підприємств, установ та організацій, який затверджений постановою КМ України від 06.11.1995 р. № 891 зазначено, що передачі у комунальну власність підлягають житлові будинки відомчого житлового фонду (крім гуртожитків). Відповідно до статті 41 Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» передача об`єктів соціальної інфраструктури здійснюється у порядку, встановленому цим Законом, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Ініціатива щодо передачі об`єктів соціальної інфраструктури у комунальну власність може виходити відповідно від органів, визначених статтею 3 цього Закону, підприємств, а також господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації). Пунктом 8 постанови КМ України «Про поетапну передачу у комунальну власність об`єктів соціальної сфери, житлового фонду сільськогосподарських, переробних та обслуговуючих підприємств, установ і організацій агропромислового комплексу, заснованих на колективній та інших формах недержавної власності» від 5 вересня 1996 р. № 1060 передбачено, що передача об`єктів соціальної інфраструктури у комунальну власність здійснюється відповідно до Положення про порядок передачі у комунальну власність державного житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або в оперативному управлінні підприємств, установ та організацій, затвердженого Постановою № 891, за яким передача житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні підприємства, провадиться за його згодою та за згодою відповідної сільської ради. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Пункт 3 ст.8 вказаного Закону визначає, що передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Згідно ст. 58 Житлового кодексу України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, право на заняття житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , надано [PERSON] , з сім`єю в складі 3-х особі (він, дружина, дочка - 1988 року народження), на підставі рішення №144 від 16.10.1990 року про взяття на квартирний облік громадян району, надання жилих приміщень, виданого виконавчим комітетом Іванківської районної Ради народних депутатів, що підтверджується архівним витягом №05-03/257 від 27.11.2020 року. На підставі вказаного рішення [PERSON] та членам його сім`ї було видано ордер для вселення в надане житлове приміщення, який на сьогоднішній день втрачено. Також, судом встановлено, що відповідно до довідки Іванківської селищної ради Вишгородського району Київської області №4484 від 22.10.2021 року, [PERSON] , на день смерті [INFO] постійно проживав і був зареєстрований в [ADDRESS] та на день його смерті разом із ним постійно проживала і була зареєстрована позивач, [PERSON] . Згідно з відміткою у паспорті серії [NUMBER] , позивач зареєстрована в будинку [ADDRESS] з 24.04.1992 року. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] помер [INFO] . Згідно із заявою від 30.10.2023 року донька позивача, [PERSON] , відмовилася від свого права користування вищевказаним житловим будинком та, відповідно, на його приватизацію на користь своєї матері - [PERSON] . Окрім того, за приписами п.п.1, 2, 3 ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 ч.6 ст. 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 ч.6 ст. 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Отже, у розумінні положень наведеної норми, способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Аналогічні правові висновки наведені у постанові від 13.10.2021 у справі №911/1968/20 Верховний суд зазначив, що відповідно до положень частини 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Як вбачається з листа КП «БТІ Києво-Святошинської районної ради Київської області» №657 від 01.05.2023 року право власності на будинок [ADDRESS] зареєстровано за Відкритим акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз» на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 28.02.2007 виконкомом Іванківської селищної ради згідно з рішенням від 29.01.2007 №16 (зареєстровано в БТІ 02.03.2007 під реєстровим номером 111 в книзі №14). Однак, рішенням Іванківського районного суду Київської області від 05.07.2017 року, справа №366/1490/17 визнано незаконним та скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане виконавчим комітетом Іванківської селищної ради Київської області 28.02.2007 року, відповідно до якого вищевказане домоволодіння, є власністю Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз», а також скасовано державну реєстрацію права власності Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз» на домоволодіння, зареєстроване 02.03.2017 року Києво-Святошинським бюро технічної інвентаризації за № 111 в книзі № 14, реєстраційний номер в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 17513932. У зв`язку з цим, відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №95739751 від 29.08.2017 року, право власності на домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , номер об`єкта в РПВН: 17513932, зареєстроване за Відкритим акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз» - скасовано. Підстава: рішення суду, видане 05.07.2017 Іванківським районним судом Київської області. Отже, з аналізу наданих документів, а також враховуючи вищенаведені норми, суд дійшов висновку, що єдиним законним користувачем житлового будинку [ADDRESS] - є позивач, [PERSON] . Також, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (ч. 2 ст. 41 Конституції України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема визнання права (п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). З урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. Державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно (п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Таким чином, з огляду на вищенаведене суд вважає, що позивач правомірно набула право на зайняття вищевказаного житлового будинку в селищі Іванків, однак наявні перешкоди у реєстрації за нею права власності на вказаний будинок, оскільки ордер на жиле приміщення втрачено, тому суд вважає, що позовні вимоги щодо визнання за позивачем права власності на будинок є законними та підлягають задоволенню. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Однак, оскільки позивач у своєму позові просила судовий збір, який сплачений нею при подачі вказаного позову, залишити за нею, то в силу ст.13 ЦПК України, де зазначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, судовий збір з відповідача на користь позивача не стягується. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved