Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-26 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця, зазначивши, що [PERSON] звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписала заяву № б/н від 10.10.2012 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 6500,00грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складають між нею та Банком договір про надання банківських послуг. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 12.05.2017 року. 04.10.2017 року АТ КБ «ПриватБанк», відповідно до ч. 2 ст. 1281 Цивільного кодексу України, надіслало претензію до Ірпінської міської державної нотаріальної контори, та 07.05.2018 року отримана відповідь, в якій зазначалось, що спадкоємці померлої [PERSON] із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались. Таким чином, відповідачі прийняли спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого позичальника. Спадкування обов`язків відбулося відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦПК України, так як відповідачі і не відмовились від спадщини у передбачені цивільним законодавством строки, а саме: 6 місяців від дня відкриття спадщини. 15.07.2018 року до спадкоємців, [PERSON] , [PERSON] було направлено лист-претензію, згідно яких АТ КБ «ПриватБанк» пред`явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано. Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором № б/н від 10.10.2012 року становить 6084,45грн з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, яка складається з наступного: 5568,47грн. нараховано процентів за користування кредитом, 515,98грн. нараховано пені. Просить суд стягнути з відповідачів на користь позивача заборгованість у розмірі 6084,45грн. за кредитним договором № б/н від 10.10.2012 року та судові витрати. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву в якій позов підтримує, просив його задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення та розглядати справу в його відсутності. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились. Заяву про слухання справи за їх відсутності не надали, про причини неявки суд не повідомили. Про час і місце слухання справи повідомлені належним чином. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку № б/н від 10.10.2012 року. Суд звертає увагу на те, що вказана анкета-заява не містить ні розміру кредитного ліміту, ні даних про вид картки, ні реквізитів відкритого карткового рахунку. Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] (договір б/н) старт карткового рахунку 10.10.2012 -5211537419388512; зміна кредитного ліміту 10.10.2012 кредитний ліміт: 300,00 (встановлення кредитного ліміту); зміна кредитного ліміту 10.10.2012 кредитний ліміт: 300,00грн. (зменшення кредитного ліміту); зміна кредитного ліміту 17.10.2013 кредитний ліміт: 2 000,00 (збільшення кредитного ліміту); зміна кредитного ліміту 24.04.2014 кредитний ліміт 6000,00 (збільшення кредитного ліміту); зміна кредитного ліміту 19.01.2015 кредитний ліміт 6500,00 (збільшення кредитного ліміту); зміна кредитного ліміту 19.04.2017 кредитний ліміт 15 000,00 (збільшення кредитного ліміту); зміна кредитного ліміту 25.07.2018 кредитний ліміт 0,00 (зменшення кредитного ліміту). Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що між АТКБ «ПриватБанк» та [PERSON] був підписаний кредитний договір № б/н, за яким було надано наступні кредитні картки: № [NUMBER] , дата відкриття 10.10.2012, термін дії 03/16; № [NUMBER] , дата відкриття 30.09.2014, термін дії 09/18; № [NUMBER] , дата відкриття 20.10.2014, термін дії 10/18. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] . Згідно листа Ірпінської міської державної нотаріальної контори Київської області № 1210/02-14 від 10.10.2017 року, убачається, що Претензія кредитора до спадкоємців померлого [PERSON] , яка померла [INFO] , отримана за вхідним № 767/02-14, внесена в книгу обліку і реєстрації спадкових справ за № 992, на підставі якої заведена спадкова справа № 362/2017. Також повідомлено, що станом на 10.10.2017 року ніяких заяв від спадкоємців померлої в нотаріальну контору не надходило. 15.06.2018 року позивачем - АТ КБ «ПриватБанк» були направлено листи-претензія [PERSON] та [PERSON] на адресу: [ADDRESS] , в яких зазначено, що заборгованість [PERSON] , станом на дату смерті складає 6084,45грн. Даних щодо отримання чи неотримання вказаних листів-претензій [PERSON] чи. [PERSON] позивачем суду не надано. Згідно з розрахунком заборгованості за договором № б/н від 10.10.2012 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом [PERSON] , станом на 24.07.2018 року заборгованість становить 6084,45грн, яка складається: тіло кредиту 0,00, нараховані відсотки 5568,47, нарахована пеня за прострочення зобов`язання 515,98грн. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 608 ЦК України, зобов`язання смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Згідно зі кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки. Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом статті 1218, частиною третьою статті 1231 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. До спадкоємця переходить обов`язок сплатити неустойку (штраф, пеню), яка була присуджена судом кредиторові зі спадкодавця за життя спадкодавця. Відповідно до статті 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Згідно зі статтею 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Отже, спадкоємці померлого позичальника, який не виконав умови договору позики, прийнявши спадщину, в силу статей 1281, 1282 ЦК України зобов`язані у межах вартості спадщини задовольнити вимоги кредитора. Наведені норми законодавства свідчать, що спадкоємець відповідає перед кредитором тільки в межах своєї частки у спадщині, тобто у спадкоємця виникає зобов`язання задовольнити вимоги кредитора лише в межах майна, одержаного у спадщину. У спадкоємців боржника обов`язок перед позикодавцем (кредитором) спадкодавця виникає лише у межах, передбачених статтею 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. Це правило визначає загальний характер відповідальності спадкоємців за боргами спадкодавця, незалежно від виду спадкування та суб`єктів спадкового процесу й випливає із суті універсального характеру спадкового правонаступництва. Борги спадкодавця - це майнові зобов`язання, які прийняв на себе спадкодавець перед фізичними або юридичними особами - кредиторами, але смерть позбавила його можливості виконати їх. Обов`язок доказувати борги померлого покладається на самого кредитора. Кредитор, який звернувся до спадкоємців, зобов`язаний надати документи, що підтверджують його вимоги. При вирішенні спору про стягнення зі спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року (справа № 306/2000/16-ц), яку суд враховує при вирішенні цієї справи. За чинним законодавством спадкоємці, що прийняли спадщину, повинні виконати боргові зобов`язання в межах дійсної вартості майна, одержаного ними у спадщину. Вартість спадщини визначається на час відкриття спадщини. Отже, умовою відповідальності спадкоємця за боргами спадкодавця є факт прийняття спадщини. Аналогічні роз`яснення надані в абз. 2 п. 32 Постанови Пленуму Верхового Суду України «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року, де зазначено, що з урахуванням положення статті 1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Оскільки боржник померла, то відповідати перед кредитором на підставі статей 1281,1282 ЦК України за борги спадкодавця має спадкоємець у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Таким чином, АТ КБ «ПриватБанк», як позивач, зобов`язаний довести, що саме відповідачі [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями померлої [PERSON] , прийняли після неї спадщину та вартість майна, прийнятого спадкоємцями у спадщину. Позивач в своєму позові зазначає, що спадкоємцями у порядку частиною третьою статті 1268 ЦК України, які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, є відповідачі. На підтвердження даної обставини Банк посилається на копії паспортів позичальника та відповідачів, де зазначено одну й ту саму адресу зареєстрованого місця проживання: [ADDRESS] . Однак суд дійшов висновку, що сам факт реєстрації місця проживання відповідача за однією адресою із спадкодавцем на час відкриття спадщини не є належним та допустимим доказом того, що саме він є спадкоємцем та прийняв після померлого спадщину. До того ж, оскільки боржник помер, то відповідати перед АТ КБ «ПрибатБанк» на підставі ст. ст. 1281,1282 ЦК України за борги спадкодавця має спадкоємець у межах вартості майна, одержаного у спадщину. За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. Тобто у разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. При вирішенні спору про стягнення з спадкоємців коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника. Згідно з вимогами статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Позивачем не надано достатньо належних і допустимих доказів на підтвердження того, що хтось із спадкоємців прийняв спадщину та що спадкодавцю за життя взагалі належало будь-яке рухоме чи нерухоме майно та його вартість, не зважаючи на те, що інформація про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження, що міститься у Державному реєстрі прав, згідно з положеннями частини першої статті 32 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є відкритою, загальнодоступною та платною. Із відповіді Ірпінської міської державної нотаріальної контори від 10.10.2017 року вбачається, претензія банку була приєднана до спадкової справи до майна померлої [INFO] . За таких обставин, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з урахуванням всіх обставин та матеріалів справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відмову у задоволенні позову. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, на підставі статті 141 ЦПК України, суд відмовляє також і у задоволенні вимоги про стягнення з відповідачів на користь позивача 1762,00 грн. судового збору, сплаченого при зверненні до суду. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed