Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-21 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про поділ майна подружжя. В обґрунтування поданого позову позивачка посилається на те, що вона - [PERSON] , [INFO] та відповідач - [PERSON] перебували у шлюбі з 12 вересня 1976 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. 26.09.2023 року Полтавським районним судом Полтавської області рішенням у справі № 545/3164/23 шлюб між нею та відповідачем було розірвано. В період шлюбу, за спільні кошти, що складали сімейний бюджет було придбано майно, а саме: квартиру, за адресою: [ADDRESS] . Загальна площа (кв.м): 56,7, Житлова площа (кв.м): 28,7. Хоча вищевказане майно було придбано під час шлюбу з чоловіком, за спільні кошти сімейного бюджету, але все майно було зареєстровано на колишнього чоловіка-відповідача [PERSON] . Право власності на спірну квартиру було набуто 09.01.2006 року та зареєстроване на чоловіка на підставі договору купівлі-продажу, б/н, 04.06.1992, реєстраційний номер майна: 13494011, що підтверджується витягом Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна. Правочин щодо набуття вищевказаного майна у власність відбувалось з згоди позивача. Таким чином позивач прохає: - визнати спільною сумісною власністю майно набуте під час шлюбу [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , квартиру за адресою: [ADDRESS] . Загальна площа (кв.м): 56,7, Житлова площа (кв.м): 28,7. Технічний опис майна: Квартира складається з 2-х житлових кімнат, у тому числі 1-а кімната /4/ - 10,2 кв.м., 2-а кімната /6/ - 18,5 кв.м., кухні площею /7/ - 9,0 кв.м., вбиральня /2/ - 1,2 кв.м., ванної кімнати площею /3/ - 2,6 кв.м., коридор /1/ - 10,5 кв.м., вбудована шафа /5/ - 0,7 кв.м., обладнана лоджією - 4,0 кв.м. - визнати (одну другу) частину квартири за адресою: [ADDRESS] . Загальна площа (кв.м): 56,7, Житлова площа (кв.м): 28,7. Технічний опис майна: Квартира складається з 2-х житлових кімнат, у тому числі 1-а кімната /4/ - 10,2 кв.м., 2-а кімната /6/ - 18,5 кв.м., кухні площею /7/ - 9,0 кв.м., вбиральня /2/ - 1,2 кв.м., ванної кімнати площею /3/ - 2,6 кв.м., коридор /1/ - 10,5 кв.м., вбудована шафа /5/ - 0,7 кв.м., обладнана лоджією - 4,0 кв.м. на праві власності за позивачем - [PERSON] [INFO] , паспорт [NUMBER] виданий 28.04.2010 р. Полтавським РВ УМВС України в Полтавській області, ІНН2051519507. Позивачка зазначає що заходи досудового врегулювання спору проводилися шляхом перемовин, але компромісу з чоловіком не було досягнуто. В результаті такої поведінки позивач змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. У судове засідання позивачка та її представник адвокат Караулов О.О. надали заяву про розгляд справи без їх участі, позов підтримали просили задовольнити. Відповідач надав заяву про розгляд справи без його участі, проти позову не заперечував. Відповідно до ч. 4 ст. 200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206,207цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Розглянувши подані заяви, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому позов підлягає задоволенню повністю. Так, судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] та відповідач - [PERSON] перебували у шлюбі з 12 вересня 1976 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. 26.09.2023 року Полтавським районним судом Полтавської області рішенням у справі № 545/3164/23 шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. В період шлюбу, за спільні кошти, що складали сімейний бюджет було придбано майно, а саме: квартиру, за адресою: [ADDRESS] . Загальна площа (кв.м): 56,7, Житлова площа (кв.м): 28,7. Технічний опис майна: Квартира складається з 2-х житлових кімнат, у тому числі 1-а кімната /4/ - 10,2 кв.м., 2-а кімната /6/ - 18,5 кв.м., кухні площею /7 - 9,0 кв.м., вбиральня /2/ - 1,2 кв.м., ванної кімнати площею /3/ - 2,6 кв.м., коридор /1/ - 10,5 кв.м., вбудована шафа /5/ - 0,7 кв.м., обладнана лоджією - 4,0 кв.м. Вищезазначене майно було придбано під час шлюбу позивача з відповідачем за спільні кошти сімейного бюджету, але все майно було зареєстровано на відповідача [PERSON] . Право власності на спірну квартиру було набуто 09.01.2006 року та зареєстроване на відповідача на підставі договору купівлі-продажу, б/н, 04.06.1992, реєстраційний номер майна: 13494011, що підтверджується витягом Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна. Правочин щодо набуття вищевказаного майна у власність відбувалось з згоди позивача. Таким чином, вищевказана квартира є об`єктом спільної сумісної власності сторін. Сторони вже не перебувають в сімейних відносинах. Між позивачем та відповідачем після розлучення одразу виник спір щодо вищезазначеного майна. У зв`язку з чим позивачка просить: визнати спільною сумісною власністю майно набуте під час шлюбу [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , квартиру за адресою: [ADDRESS] . Загальна площа (кв.м): 56,7, Житлова площа (кв.м): 28,7. Технічний опис майна: Квартира складається з 2-х житлових кімнат, у тому числі 1-а кімната /4/ - 10,2 кв.м., 2-а кімната /6/ - 18,5 кв.м., кухні площею /7/ - 9,0 кв.м., вбиральня /2/ - 1,2 кв.м., ванної кімнати площею /3/ - 2,6 кв.м., коридор /1/ - 10,5 кв.м., вбудована шафа /5/ - 0,7 кв.м., обладнана лоджією - 4,0 кв.м.; визнати (одну другу) частину квартири за адресою: [ADDRESS] . Загальна площа (кв.м): 56,7, Житлова площа (кв.м): 28,7. Технічний опис майна: Квартира складається з 2-х житлових кімнат, у тому числі 1-а кімната /4/ - 10,2 кв.м., 2-а кімната /6/ - 18,5 кв.м., кухні площею /7/ - 9,0 кв.м., вбиральня /2/ - 1,2 кв.м., ванної кімнати площею /3/ - 2,6 кв.м., коридор /1/ - 10,5 кв.м., вбудована шафа /5/ - 0,7 кв.м., обладнана лоджією - 4,0 кв.м. на праві власності за позивачем - [PERSON] [INFO] , паспорт [NUMBER] виданий 28.04.2010 р. Полтавським РВ УМВС України в Полтавській області, ІНН2051519507. Конструкція статті 60 СК України передбачає застосування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Відповідно до ст.60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причини самостійного заробітку (доходу). При цьому, відповідно до ст.357 ЦК України та ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на таке майно. У разі поділу майна, що є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1 ст. 70 Сімейного кодексу України). Згідно Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (надалі - Постанова №11) зазначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. За змістом частин першої та сьомої статті 41 Конституції України, частин першої та п`ятої статті 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і таке використання не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України). Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України). Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) (частина перша статті 60 СК України). Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 325 ЦК України можуть бути-будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони-були придбані чи внесені грошовими, коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом,права спільної сумісної власності подружжя ст. 60 СК України. Тлумачення статті 60 СК України дозволяє зробити висновок, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України (стаття 68 СК України). Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України). У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України). Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу (частина третя статті 370 ЦК України). Відповідно до положень ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Згідно п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги є доведеними в судовому порядку та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Судові витрати. Позивачем при подачі позову було сплачено 13420 грн. судового збору. Згідно з ч.1 ст. 142 Цивільного процесуального кодексу України та ч.3 ст.7 Закону України « Про судовий збір», у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову. Враховуючи визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті позивачу слід повернути 6 710 грн. з державного бюджету, 50 відсотків судового збору сплаченого при подачі позову згідно квитанції. Також суд вважає за необхідне судовий збір в сумі 6710 грн. відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, стягнути з відповідача на користь позивача а саме відповідно до визнаного права власності на 1\\2 частину майна в рівних частках.

Outcome: approved