Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-21 00:00:00

Позивач [PERSON] , в особі представника - адвоката Литвинця Ю.В., звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орагу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, від спільного проживання з [PERSON] у позивача [PERSON] народився син [PERSON] , [INFO] . Після припинення фактичних шлюбних відносин та спільного проживання із відповідачем син залишився проживати із позивачем. Позивач самостійно виховує та доглядає сина. При цьому [PERSON] є дитиною з інвалідністю у зв`язку із чим потребує постійного домашнього догляду. Відповідач життям та здоров`ям дитини не цікавиться, грошові кошти на утримання дитини не надав. Позивач зверталась до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів. Судовим наказом від 16.11.2021 виданим Орджонікідзевським районним судом м.Запоріжжя з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання [PERSON] . Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 18.05.2022 з відповідача стягнуто аліменти на утримання позивача. Проте відповідач аліменти на утримання дитини та позивача не сплачує. Враховуючи те, що відповідач тривалий час не виявляє батьківської турботи та не піклується про здоров`я, фізичний і духовний розвиток сина, не забезпечує його матеріально, що свідчить про умисне ухилення від виховання дитини, свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов`язками, у зв`язку із чим позивач звернулася до суду з вказаним позовом у якому просить суд позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав по відношенню до малолітнього [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 01 червня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження; розпочато підготовче провадження та призначено підготовче засідання; учасникам справи надано строк для подання заяв по суті справи; витребувано у органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району висновок щодо доцільності або недоцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 27 липня 2023 року витребувано від Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) розрахунок заборгованості зі сплати алміентів у рамках виконавчого провадження з примусового виконання судового наказу, виданого 16.11.2021 Орджонікідзевським районним судом м.Запоріжжя у справі 335/11907/21. 01.09.2023 на адресу суду надійшов висновок районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району м.Запоріжжя, як орагну опіки та піклування, про недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до малолітнього [PERSON] , [INFO] . 06 вересня 2013 року на виконання ухвали суду від 27.07.2023 Лівобережним відділом державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) надано до суду розрахунок заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні [NUMBER]. Ухвалою суду від 05 жовтня 2023 року витребувано повторно від Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району висновок щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав у відношенні малолітнього сина [PERSON] 04 грудня 2023 року районною адміністрацією по Вознесенівському району Запорізької міської ради як органом опіки та піклування висновок районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району м.Запоріжжя, як орагну опіки та піклування, про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до малолітнього [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 06.12.2023 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Задоволено клопотання представника позивача про виклик свідків. Позивач у судове засідання не з`явився, разом з тим у судове засідання з`явився її представник - адвокат Литвинець Ю.В., який позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку, проте у судове засідання повторне не з`явився, причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило, відзив на позов не подав. Представник третьої особи органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району Панченко І.О. належним чином повідомлений про да, час та місце розгляду справи у судове засіадння не з`явився, разом з тим в матеріалах справи міститься його заява про розгляд справи за його відсутності у якій він зазначив про те, що підтримує висновок районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району від 04.12.2023 №01-13/2647 про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до малолітнього [PERSON] та просить прийняти рішення з урахуванням прав та інтересів дитини. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Заслухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши та проаналізувавши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив наступне. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого Вознесенівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 30.03.2017 батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Після припинення спільного проживання позивача із відповідачем їх спільна дитина [PERSON] залишився проживати із матір`ю. 22 грудня 2022 року позивач уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданого Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Згідно Медичного висновку №100 від 18.01.2023 виданого КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №10» [PERSON] має захворювання Гіршпрунга. [PERSON] є дитиною-івалідом та потребує проходження реабілітації, має певні обмеження, що підтверджується Індивідуальною-пршрамою реабілітації дитини-інваліда №100 КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №10». На обгрунтування позовних вимог позивач зазначила, що відповідач у справі не виконує своїх батьківських обов`язків по відношеню до малолітнього сина [PERSON] , не приділяє йому уваги, не піклується про матеріальний стан забезпечення дитини, її здоров`я, виховання, духовний розвиток. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Право дитини на належне батьківське виховання, відповідно до ст.152 СК України, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частиною другою статті 157 СК України передбачено, щ той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Судом встановлено, що 16 листопада 2021 року Орджонікідзевським районним судом м.Запоріжжя видано судовий наказ у справі 335/11907/21 та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] у розмірі однієї четвертої частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше наж 50 відстоків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 11.11.2021 року та до досягнення дитиною повноліття. Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 18 травня 2022 року у справі 335/12525/21 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання, як матері з якою проживає дитина з інвалідністю [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 3 00,00 грн. щомісяця, починаючи з 29.11.2021 та протягом всього часу проживання з [PERSON] дитини [PERSON] , який має інвалідність. Разом з цим, згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів ВП № [NUMBER], наданими державним виконавцем Лівобережного ВДВС у м.Запоріжжі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), станом на 01.09.2023 заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів згідно з судовим наказом, виданим Орджонікідзевським районним судом м.Запоріжжя від 16.11.2021 становить 78 026,97 грн. Згідно з психологічною характеристикою наданою дитячим психологом [PERSON] дитина [PERSON] проживає разом із матір`ю [PERSON] та її чоловіком [PERSON] . Результатами психологічного дослідження [PERSON] встановлено, що дитина відчуває себе в родині благополучно. При цьому дитина ідентифікує образ батька саме з [PERSON] і жодним чином не згадує про рідного батька [PERSON] . Відповідно до ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Висновком районної адміністрації по Вознесенівському району, як органу опіки та піклування від 04.12.2023 року № 01-13/2647 про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав підтверджено, що малолітній [PERSON] проживає разом із матрі`ю, яка займається його вихованням та утриманням. Згідно наданого висновку відповідач на засідання комісії не з`явився, під час засідання комісією проведена телефонна розмова засобами відеозв`язку через месенджер Viber з [PERSON] , в ході якої останній повідомив, що вже тривалий час він перебуває на заробітках у Польщі, не заперечує проти позбавлення його батьківських прав по відношенню до сина. З огляду на наявні документи по справі, думку батька з цього питання, Орган опіки та піклування вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . До висновку районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району м.Запоріжжя, як орагну опіки та піклування, про недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до малолітнього [PERSON] , [INFO] , від 22.08.2023 №01-10/1380, який надійшов до суду 01.09.2023 суд ставиться критично та не бере його до уваги, оскільки при його складанні не було достатньо інформації, яка підтверджувала б необхідність застосування крайньої міри як позбавлення батьківських прав, а бере до уваги повторний висновок районної адміністрації по Вознесенівському району, як органу опіки та піклування від 04.12.2023 року № 01-13/2647 про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до малолітнього [PERSON] , [INFO] , оскільки він був зроблений повно та всебічно. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Відповідно до ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пленум Верховного Суду України у абзаці другому п. 16 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3 роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У п. 15 цієї ж Постанови роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно із ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ, (далі - Конвенція) держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до статті 3 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінки. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; подруге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100). Аналіз зазначених положень закону, практики Європейського суду з прав людини дає можливість зробити висновок, що підставою позбавлення батьківських прав батьків є виникнення в сім`ї обставин, коли батьки внаслідок свідомої, винної поведінки не виконують своїх обов`язків щодо виховання, утримання, розвитку дітей, їх навчання та лікування і коли таку ситуацію неможливо виправити іншими заходами. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням наявні в матеріалах справи докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд вважає, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання малолітнього сина [PERSON] про що свідчить той факт, що тривалий час відповідач не бачив дитину, не спілкується з нею, добровільно не надає будь-якої допомоги на утримання дитини, не проявляє інтересу до життя дитини, її здоров`я та розвитку, про що зазначив позивач у своєму позові та безпосередньо у судовому засіданні, та це не спростовано відповідачем. У діях відповідача проявляється саме винна та пасивна поведінка по відношенню до дитини, відповідач не вживає будь-яких дій щодо забезпечення та виховання сина. Матеріали справи містять належні та допустимі докази, в розумінні ст.ст. 12, 81 ЦПК України, на підтвердження того, що відповідач байдужливо ставиться до дитини, на які позивач посилається, як на підставу задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав. В судовому засіданні не встановлені об`єктивні перешкоди для відповідача у належному вихованні дитини, що свідчить про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками. Емоційний зв`язок між відповідачем та дитиною фактично відсутній, відповідач тривалий час не виявляє до сина батьківського піклування, не відвідує його, долею сина не цікавиться, ні в телефонному режимі, ні в інших формах спілкування. Крім цього, обставини викладені позивачем при зверненні до суду із позовом підтвердили допитанні в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , які зазначили про те, що відповідач у справі [PERSON] дійсно не спілкується з сином [PERSON] , будь-якого інтересу до дитини не проявляє, не бере участі у вихованні сина, не відвідує його, долею дитни не цікавиться. З урахуванням вищезазначеного, суд вважає, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи, у зв`язку з чим, з метою захисту прав та інтересів дитини, суд приходить до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Виходячи з вищевикладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Разом з цим, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам по справі, що відповідно до положень ст. 169 СК України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору, що документально підтверджені у розмірі 1 073,60 грн.

Outcome: approved