Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-19 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на неповнолітню дитину,\~обґрунтовуючи свої\~вимоги тим,\~що рішенням\~Синельниківського міськрайонного\~суду Дніпропетровської\~області від\~2014\~року ухвалено\~стягувати з\~відповідача [PERSON] ,\~1986\~року народження\~на її\~користь на\~утримання неповнолітньої\~дочки [PERSON] ,\~2013\~року народження,\~аліменти у\~твердій грошовій\~сумі в\~розмірі 1000\~грн.\~щомісяця,\~з дня\~пред`явлення позову\~до суду\~і до\~досягнення дитиною\~повноліття.\~З часу\~ухвалення рішення\~про стягнення\~аліментів розмір\~витрат на\~утримання дочки\~значно зросли.\~ \~ У зв`язку з цим, позивачка просить збільшити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] , 1986 року народження на її користь на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , 2014року народження, визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 4000 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. 16.05.2023 року відповідач надав відзив в якому зазначив, що вважає позовні вимоги належним чином не обґрунтовані та не підтверджені належними доказами факт зміни обставин, які мали місце за період з часу ухвалення судом рішення про стягнення аліментів та станом на час звернення до суду з даним позовом. Позивачем не надано до суду будь-яких належних та допустимих доказів, які б свідчили про збільшення витрат позивача на утримання неповнолітньої доньки. Просить в задоволенні позовних вимог відмовити. До початку судового засідання позивачка надала суду письмову заяву, якою просить розглянути справу без її участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, але неодноразово повідомлявся про судові засідання, тричі надавав суду заяви про відкладення судового засідання, оскільки знаходиться за межами Дніпропетровської області, але належних документальних цьому доказів суду не надає. Тому дані причини неявки відповідача в судове засідання суд визнає неповажними. З урахуванням наданого відзиву судом прийнято рішення про проведення заочного розгляду справи. Згідно умов та порядку, визначених ст.ст.\~280,\~281 ЦПК України, зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення. Суд, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, давши їм належну оцінку, встановив наступне. З копії свідоцтв про народження [PERSON] , [INFO] , Серія [NUMBER] , вбачається, що її батьками є сторони по справі. Рішенням Синельниківського\~міськрайонного суду\~Дніпропетровської області\~від 23.06.2014\~року з [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] стягнуто на користь [PERSON] , [INFO] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] у твердій грошовій сумі 500 (п`ятсот) грн. щомісячно, починаючи з 11.04.2014 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . З акта обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] вбачається, що за цією адресою проживають та мають постійне місце реєстрації: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Дитина перебуває на повному утриманні матері [PERSON] , забезпечена усім необхідним для розвитку та виховання. У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 141\~СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей150,180\~СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181\~СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181\~СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною першої статті 192\~СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. У пункті 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Вищенаведена норма права зазначена у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13. Як вбачається зі змісту позовної заяви та додатків до неї, позивачка належним чином не обґрунтувала та не підтвердила належними доказами факт зміни обставин, які мали місце за період з часу ухвалення судом рішення про стягнення аліментів та станом на час звернення до суду з даним позовом. Позивачем не надано до суду будь-яких належних та допустимих доказів, які б свідчили про збільшення витрат позивача на утримання неповнолітньої доньки. Копія рішення Синельниківського міськрайонного суду від 23 червня 2014 року, копія свідоцтва про народження дитини [PERSON] , [INFO] , акт обстеження умов проживання не свідчать\~про понесення\~позивачем витрат\~саме на\~утримання неповнолітньої\~доньки -\~ [PERSON] . Тому твердження позивача з приводу того, що «з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів розмір витрат на утримання доньки значно зросли» та вона несе на її утримання витрати у розмірі 4000 гривень, є недоведеним. Законодавче збільшення гарантованого мінімального розміру аліментів має застосовуватися в силу положень закону і не є підставою для ухвалення нового судового рішення про збільшення розміру аліментів, як і не може бути підставою для відмови в перерахунку розміру аліментів, згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної в постановах від 12 вересня 2018 року у справі №459/2181/17 та від 20 червня 2019 року у справі №632/580/17. Вказівка позивача\~на те,\~що мінімальний\~гарантований розмір\~аліментів на\~ утримання\~дитини,\~не може\~бути меншим\~50%\~прожиткового мінімуму\~для дитини\~відповідного віку,\~не може\~бути підставою\~для ухвалення\~рішення про\~ зміну встановленого судом розміру аліментів, оскільки такі гарантовані обмеження встановлені законодавством, застосовуються на стадії виконання судового рішення, а механізм застосування такої гарантії полягає в тому, що незалежно від розміру аліментів, які встановлені рішенням суду, їх фактичний розмір не може бути меншими ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, для чого ухвалення додаткового рішення з цього приводу не потребується. ................ Таким чином, суд вважає, що позивачка не довела належними та допустимими доказами обставини щодо зміни матеріального або сімейного стану сторін, стану здоров`я, інших обставин, які на підставі ст.192 СК України, є підставою для зміни розміру аліментів. Відповідно до частини третьої статті 12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78\~ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80\~ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89\~ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що в задоволені позовних вимог слід відмовити в повному обсязі. На підставі викладеного, та

Outcome: dismissed