Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-20 00:00:00

Представник [PERSON] в інтересах позивачки [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: [PERSON] , за участю Служби у справах дітей Дубовецької сільської ради Івано-Франківської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. У позові просить: -позбавити батьківських прав відповідачку; - стягувати з відповідачки аліменти на її користь на її утримання у розмірі частини від заробітку (доходу) відповідачки щомісяця до досягнення нею повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] . Вона залишила дочку у віці 1,5 роки та проживає у Республіці Польщі. На телефонні дзвінки дочки [PERSON] не відповідає, не бере участі у її вихованні та утриманні. Батько позивачки [PERSON] повністю утримує позивачку. На цей час проходить військову службу у районі бойових дій в Запорізькій області. Позивачку виховує баба та дідо. Мати самоусунулась від виховання позивачки, не піклується про дочку, не бере участі у її вихованні, фізичному та духовному розвитку, матеріально не утримує її. Просить позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно неповнолітньої дочки та стягувати з неї аліменти на утримання дочки у твердій грошовій сумі у розмірі частини заробітку (доходу) відповідачки щомісячно до досягнення дочкою повноліття. Ухвалою суду від 25 грудня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 12 січня 2024 року. Ухвалою суду від 12 січня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 02 лютого 2024 року, яке відкладено на 21 лютого 2024 року. У судове засідання 21 лютого 2024 року з`явились позивачка, представник позивачки, третя особа та представниця Служби у справах дітей. Відповідачка у судове засідання не з`явилась, хоча про день, час та місце розгляду справи вважається повідомленою належним чином відповідно норм статті 128 ЦПК України. Заяв чи клопотань до суду не надсилала. Надіслана з суду на адресу реєстрації місця проживання відповідачки поштова кореспонденція повернулась до суду без вручення через відсутність адресата за місцем проживання. Положеннями частини першої статті 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки ( пункт 1 частини третьої статті 223 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності відповідачки у заочному порядку, про що протокольно постановив ухвалу, оскільки така вважається повідомленою належним чином про судове засідання, причини неявки суду не повідомила, відзив не подала, заяв чи клопотань про відкладення судового засідання не подавала. Сторона позивачки проти такого розгляду не заперечила. Згідно з частиною восьмою статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позові, просила їх задовольнити та суду пояснила, що матір покинула її та повністю самоусунулась від її виховання та утримання. Вона матір не пам`ятає. З віку 1,5 років матері не бачила, спілкувалась дуже давно з нею в телефонному режимі. Зазначила, що про неї піклується батько. Просить позбавити відповідачку батьківських прав. Зазначила, що позбавлення відповідачки батьківських прав відповідає її інтересам як дитини. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні повідомив, що на цей час проходить військову службу. Мобілізований з 19 квітня 2022 року. Востаннє бачив відповідачку у 2017 році. Відповідачка після народження сина поїхала проживати разом із сином до своєї матері. З того часу дочкою не цікавиться. Після 24 лютого 2022 року відповідачка виїхала до Республіки Польща і не хоче спілкуватись із позивачкою навіть у телефонному режимі. Представниця Служби у справах дітей позов підтримала. Зазначила, що матір ухиляється від виконання своїх материнських обов`язків. Батько дитини перебуває на військовій службі. Дівчинку виховує бабуся. В інтересах дитини просить позбавити відповідачку батьківських прав. Підтвердила, що усі намагання Служби у справах дітей зв`язатися з [PERSON] жодних результатів не дали, уся поштова кореспонденція поверталась без вручення. Заслухавши учасників, надавши належну правову оцінку наявним у справі письмовим доказам, суд установив наступні фактичні обставини у справі. Відповідно до змісту наявної у матеріалах справи копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , її батьком є [PERSON] , а відповідачка - матір`ю (а. с. 7). Рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 27 серпня 2012 року шлюб між сторонами розірваний. Місцем проживання малолітніх дітей: дочки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , визначено місце проживання їх батька - [PERSON] . Після розірвання шлюбу [PERSON] присвоєно дошлюбне прізвище « [PERSON] » (а. с. 16-17). Відповідно до рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 20 грудня 2012 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 27 серпня 2012 року в частині визначення місця проживання малолітніх дітей скасовано. В решті рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 27 серпня 2012 року залишено без змін (а. с. 18-20). Як пояснили у судовому засіданні позивачка та її батько [PERSON] , хоч рішенням суду апеляційної інстанції скасовано рішення суду першої інстанції про визначення місця проживання дітей з батьком, проте, фактично, син залишився проживати з відповідачкою, а [PERSON] - з батьком. Згідно зі змістом копії довідки від 16 березня 2022 року № 99 підтверджується, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , та склад його сім`ї такий: дочка - [PERSON] , 2009 року народження, батько - [PERSON] , 1961 року народження, мати - [PERSON] , 1962 року народження. Дочка [PERSON] знаходиться на повному забезпеченні батька (а. с. 14). Відповідно до характеристики [PERSON] , яка видана директором Дубовецького ліцею Дубовецької сільської ради Н. Савчук, підтверджується, що [PERSON] навчається у Дубовецькому ліцеї. За час навчання зарекомендувала себе як старанна, дисциплінована, працелюбна, уважна учениця. Має здібності до вивчення предметів гуманітарного напрямку. Вміє творчо й образно мислити. Виявляє зацікавлення до комп`ютерної грамоти. До виконання доручень ставиться сумлінно. Брала активну участь у громадському житті школи. Вікторія - тиха, скромна, самостійна, стримана, врівноважена. Реально оцінює свої можливості. Мати із дитиною не спілкується, з сім`єю не проживає. У вихованні доньки участі не бере. З класним керівником на зв`язок не виходила, на батьківські збори не з`являлась. Дитиною опікується батько та бабуся. У сім`ї приділяють належну увагу вихованню доньки (а. с. 11). Згідно зі змістом акта обстеження матеріально-побутових умов сім`ї підтверджується, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] (син), [PERSON] (батько), [PERSON] (мати). [PERSON] розлучений. Виховує дочку [PERSON] , яка проживає без реєстрації місця проживання. Навчається в Дубовецькому ліцеї. Син - [PERSON] зареєстрований, але не проживає з батьком (а. с. 25). Відповідно до копії довідки від 15 вересня 2022 року № 5121 підтверджується, що [PERSON] одержав поранення і контузію 18 серпня 2022 року під час виконання ним обов`язків військової служби за обставин безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях під час захисту Батьківщини (а. с. 12). Відповідно до висновку комісії з питань захисту прав дитини Дубовецької сільської ради Івано-Франківської від 22 листопада 2023 року щодо можливості та доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , комісія з питань захисту прав дитини Дубовецької сільської ради Івано-Франківської області вважає за можливе і доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . [PERSON] на засідання комісії не з`явилась, про час та місце проведення була повідомлена належним чином. Причини неявки не повідомила. Після розлучення батьків [PERSON] залишилась проживати з батьком. Мати [PERSON] з малолітнім сином переїхали в с. Остриня, Івано-Франківський район, Івано-Франківська область. [PERSON] не цікавиться життям своєї неповнолітньої дочки [PERSON] , не дбає про її фізичний і духовний розвиток. Мати впродовж тривалого часу не проживає разом з неповнолітньою дочкою, не відвідує її, не цікавиться її навчанням, здоров`ям, не піклується про неї (а. с. 39). Надаючи правову оцінку наявним у справі матеріалам, суд виходить з такого. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з приписами статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Нормами статті 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. [PERSON] на час звернення до суду з цим позовом виповнилось повних 14 років. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому, у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Конвенцією про права дитини визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 18 Конвенції про права дитини встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною другою статті 27 Конвенції передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до приписів статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. За приписом частини першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до пункту 16 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Матеріали справи містять належні та допустимі докази на підтвердження того, що відповідачка байдуже ставиться до дочки, не спілкується з нею, не допомагає матеріально, не бере участі у вихованні дитини. Позивачка довела ті обставини, що відповідачка самоусунулась від виховання дочки, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовкою до самостійного життя, не сприяє у забезпеченні необхідного харчування, одягу, медичного лікування. Відповідачка не надала суду жодного доказу на підтвердження неможливості виконувати свої батьківські обов`язки щодо виховання дитини, а також прояву з її боку щонайменшої материнської турботи. Під час розгляду справи не встановлені об`єктивні перешкоди для відповідачки у належному вихованні дочки, що свідчить про свідоме нехтування відповідачкою своїми материнськими обов`язками. У судовому засіданні позивачка пояснила та представниця служби у справах дітей підтвердила, що емоційний зв`язок між відповідачкою та дочкою фактично відсутній, відповідачка не виявляє до своєї доньки материнського піклування, не цікавиться її долею, не відвідує її та не приймає участі у її вихованні. Отже, встановлені обставини вказують на злісне ухилення відповідачки від виконання своїх материнських обов`язків з виховання й матеріального утримання дочки. Нормами статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За таких обставин, аналізуючи надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що свідоме і тривале нехтування відповідачкою, як матір`ю дитини, своїми материнськими обов`язками щодо неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , є наслідком винної поведінки відповідачки та є підставою для позбавлення її батьківських прав, а тому позовна вимога про позбавлення відповідачки батьківських прав є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам у справі, що відповідно до статті 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав. Що стосується вимоги позивачки про стягнення з відповідачки аліментів на користь дитини, суд зазначає наступне. Відповідно до частин другої та третьої статті 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно з частинами другою та третьою статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Пунктом 2 частини першої статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет на 2024 рік» установлено у 2024 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років - 3196,0 гривні. Згідно з частиною другою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до частини п`ятої статті 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Оскільки відповідачка у судове засідання не з`явилась, позовні вимоги щодо стягнення з неї аліментів на утримання дитини не спростувала, не надала доказів щодо свого матеріального становища, суд, виходячи із закріплених частиною дев`ятою статті 7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, вважає за необхідне стягувати з відповідачки щомісячно аліменти на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі у розмірі частини заробітку (доходу) відповідачки щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. З огляду на те, що у судовому засіданні батько [PERSON] - [PERSON] не виявив бажання отримувати аліменти від [PERSON] , позбавленої батьківських прав, а позовна вимога полягає у стягненні з відповідачки аліментів саме на користь неповнолітньої позивачки, суд на підставі приписів частини третьої статті 166 СК України вважає за необхідне зобов`язати [PERSON] як батька відкрити особистий рахунок дитини для перерахування аліментів у відділенні Державного ощадного банку України у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. За таких обставин, аналізуючи надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. Відповідно до статті 141 ЦПК України суд стягує судовий збір з відповідача. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі приписів статей 259, 268 ЦПК України суд проголосив вступну та резолютивну частини рішення. Складання повного тексту рішення суду відкладено на строк не більш як десять днів.

Outcome: approved