Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-12 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом та просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем [PERSON] , який зареєстрований 30 квітня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Сосницького районого управління юстиції Чернігівської області, актовий запис №04. Позов мотивований тим, що 30 квітня 2008 року сторони зареєстрували між собою шлюб. Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON] , [INFO] . Спільне життя не склалося, постійно виникають сварки, відсутнє взаєморозуміння одним одного. Подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе. Спору про поділ майна, що є спільною власністю, немає. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, у позовній заяві просила розгляд справи провести за її відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, з якої вбачається, що позовні вимоги він визнає. Відповідно до ч. 2 ст. 247 України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 30.04.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Сосницького районного управління юстиції Чернігівської області, відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , (а.с. 8). Згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] сторони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] , (а.с. 7). Сім`я фактично розпалася. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим через відсутність взаємопорозуміння, сварки та розбіжності у поглядах на життя, в тому числі і на сімейне. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити, а саме, розірвати шлюб між сторонами в справі. У відповідності до положень ст.ст. 141, 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved