Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-14 00:00:00

[PERSON] , звернувся до суду із позовною заявою до Виконавчого комітету Великолюбінської селищної ради Львівського району Львівської області про визнання дій Виконавчого комітету Великолюбінської селищної ради незаконними про припинення виплати середньомісячного заробітку, стягнення заробітної плати за час перебування на військовій службі за призовом по мобілізації за період з 18.07.2022 по 17.02.2023. Позивач мотивує свої позовні вимоги тим, що він перебуває у трудових відносинах із Великолюбінською селищною радою, а саме є директором Великолюбінського дитячо-юнацького спортивного клубу. З 25.02.2022 до 17.02.2023 він перебував на військовій службі по загальній мобілізації на особливий період. Проте, 12.10.2023 його повідомлено, що починаючи з липня 2022 року працівникам, які призвані по мобілізації зберігається місце роботи та не зберігається середній заробіток. Вважає що, відповідно до ч.2 ст.57 Закону України «Про освіту» за ним, як за педагогічним працівником, який проходить військову службу під час мобілізації на особливий період, зберігається попередній середній заробіток. Закон України «Про освіту» є спеціальним по відношенню до КЗпП України. З огляду на викладене, просить визнати незаконними дії відповідача, який видав розпорядження про припинення оплати середньомісячного заробітку на період проходження ним військової служби, а також зобов`язати нарахувати йому та виплатити середній заробіток, починаючи з 18.07.2022 року і по 17.02.2023. 11.12.2023 на підставі ухвали суду було відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Надано відповідачу 15-денний строк з дня отримання копії ухвали для подання відзиву на позов. 21.12.2023 сторона відповідача заявила клопотання розглядати справу в порядку загального позовного провадження з підготовчого судового засідання. Відповідач подав відзиву у якому просить відмовити в позові з огляду на зміни внесені до ст.119 КЗпП України який є основним, інші підзаконні акти гарантують виключно збереження місця роботи на період військової служби. 15.02.2024 позивач до початку розгляду справи по суті просив замінити неналежного відповідача, а саме виконавчий комітет Великолюбінської селищної ради на належного відповідача, яким є Великолюбінська селищна рада Львівського району Львівської області. Відповідача за згодою сторін замінено ухвалою суду в протокольному порядку. Позивач в судовому засіданні позов підтримав посилаючись на обставини та підстави викладені в позовній заяві. Представник відповідача просив у позові відмовити в повному обсязі посилаючись на факти викладені у відзиві. Заслухавши позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали позовної заяви та надані докази, суд встановив наступні обставини справи. Як вбачається з копії Розпорядження № 41 від 28.01.2020 Великолюбінської селищної ради, [PERSON] (позивача) призначено на посаду директора комунального закладу «Великолюбінський дитячо-юнацький спортивний клуб «Верес» з 01.02.2020 (а.с.11). Згідно копії витягу із наказу № 35 від 25.02.2022 [PERSON] призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період до військової частини [NUMBER] (а.с.12). Відповідно до розпорядження Великолюбінської селищної ради від 25.02.2022 № 32-к [PERSON] увільнено від роботи з 25.02.2022, у зв`язку з призовом, зі збереженням місця роботи, посади і середнього заробітку на період виконання ним службових обов`язків за посадою «молодший сержант» (а.с.13). Згідно розпорядження №134-к від 19.07.2022 Великолюбінською селищною радою припинено нараховувати та виплачувати середній заробіток [PERSON] (а.с.14). Відповідно до витягу із наказу командира військової частини від 17.02.2023 № 49 молодшого сержанта [PERSON] звільнено у запас відповідно до п.2 ч.4 ст.26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» (а.с.15). Розпорядженням № 26-к від 20.02.2023 Великолюбінської селищної ради [PERSON] поновлено директором Великолюбінського дитячо-юнацького спортивного клубу (а.с.17). Згідно довідки Великолюбінської селищної ради від 27.12.2023, посада [PERSON] відноситься до переліку педагогічних посад згідно Постанови КМУ від 14.06.2000 № 963 (а.с.50). Вирішуючи спір, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Загальновідомим є той факт, що 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 на всій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. У подальшому, воєнний стан неодноразово продовжувався та діє на даний час. Отже, починаючи з 24.02.2022 року в Україні діє режим особливого періоду, визначений ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Відповідно до положень ч.3 ст.199 КЗпП України в редакції, яка діяла до 19.07.2022, за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб підприємців, у яких вони працювали на час призову. Водночас, Законом України №2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», який набрав чинності з 19.07.2022 року, у ч.3 ст.119 КЗпП внесено зміни, а саме слова «зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток» замінено словами «зберігаються місце роботи і посада». Тобто, відповідно до ч.3 ст.119 КЗпП України, починаючи з 19.07.2022 року за працівниками, які призвані на військову службу зберігається місце роботи і посада, проте не зберігається середній заробіток. Разом з цим, відповідно до ч.2 ст.57 Закону України «Про освіту» у разі захворювання педагогічного чи науково-педагогічного працівника, яке тимчасово унеможливлює виконання ним посадових обов`язків і обмежує можливість перебування у колективі осіб, які навчаються, або тимчасового переведення за цих чи інших обставин на іншу роботу чи проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період за таким працівником зберігається попередній середній заробіток. У разі хвороби або каліцтва попередній середній заробіток виплачується до відновлення працездатності або встановлення інвалідності. Зазначена вище норма Закону України «Про освіту» діє у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення окремих питань виконання військового обов`язку та ведення військового обліку» від 30.03.2021 року. Будь-які інші зміни до вказаної статті не вносились. Таким чином, вимоги вищенаведених правових норм, а саме ч.3 ст.119 КЗпП України та ч.2 ст.57 Закону України «Про освіту», містять розбіжності щодо наявності підстав для нарахування та виплати середнього заробітку особами, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період. У зв`язку з наведеним, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до положень статті 4 КЗпП України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. При цьому, відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про освіту» законодавство України про освіту ґрунтується на Конституції України та складається із цього Закону, спеціальних законів, інших актів законодавства у сфері освіти і науки та міжнародних договорів України, укладених в установленому законом порядку. З аналізу вищенаведеного можна зробити висновок, що КЗпП є загальним нормативно-правовим актом, який регулює трудові відносини між роботодавцем та працівником, а Закон України «Про освіту» спеціальним, оскільки регулює питання трудових відносин педагогічних працівників. Відповідно до роз`яснення Міністерства юстиції України від 26.12.2008 року «Щодо практики застосування норм права у випадку колізії», при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом. Оскільки судом встановлено, що позивач [PERSON] займає посаду , яка відноситься до переліку педагогічних посад , отже на позивача поширюється дія Закону України «Про освіту», який є спеціальним законом, а тому саме вказаний закон підлягає застосуванню до спірних правовідносин. Таким чином, з урахуванням вимог ч.2 ст.57 Закону України «Про освіту», а також того, що [PERSON] який є педагогічним працівником, був мобілізований на військову службу до Збройних Сил України в зв`язку з введенням воєнного стану, що діє і на даний час, звільнився з військової служби 17.02.2023, суд дійшов висновку, що позивачу протиправно припинено нарахування і виплату середнього заробітку, у зв`язку з чим розпорядження № 134-к від 19.07.2022 в частині припинення виплати [PERSON] є незаконним та підлягає скасуванню, а тому позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. У зв`язку із визнанням незаконним та скасуванням оспорюваного розпорядження, підлягають також до задоволення і позовні вимоги [PERSON] про зобов`язання Великолюбінської селищної ради Львівського району Львівської області, нарахувати йому та виплатити середній заробіток, за період з 18.07.2022 по 17.02.2023. Згідно вимог ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивач, з урахуванням положень ст.5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору, таким чином, за подання позовної заяви, судовий збір у розмірі 1073,60 гривень, з урахуванням положень ст.141 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved