Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-20 00:00:00

Описова частина Зміст позовних вимог АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТРВО «АКЦЕНТ-БАНК» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги обґрунтував тим, що 23.04.2016 року відповідач приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку (надалі Умови та Правила) з метою укладання Кредитного договору №б/н та отримання кредитної картки. На підставі вказаної Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. АТ "А-БАНК" свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредит (встановив кредитний ліміт) у розмірі, відповідно до умов Договору. Відповідач, не надав своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, що призвело до заборгованості, яка станом на 22.09.2023 року становить 23411,6грн., яка складається із заборгованості за кредитом 13855,91 грн., заборгованості за відсотками 9555,69 грн. та яку позивач просить суд стягнути з відповідача, а також сплачений судовий збір. Надходження позовної заяви та інших заяв до суду Ухвалою суду від 16 листопада 2023 року відкрито провадження у справі та призначено цивільну справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. На виконання вимог ст.178, 191, 278ЦПК\~України представником відповідача-адвокатом Ніколенко М.Є. 25 грудня 2023 року подано відзив на позов, та надано докази його направлення стороні Позивача. Позивач, у строк, визначений статтями 199, 278 ЦПК України, з урахуванням ухвали про прийняття позову та відкриття провадження у справі, скористався правом подання відповіді на відзив на позовну заяву, яка ним була подана 19.01.2024року. Учасники справи також скористались правом подачі заперечень на відзив та на відповідь на відзив. Аргументи учасників справи В судове засідання представник позивача не з`явився, в резолютивній частині позову просив слухати справу без участі представника позивача. Позивач неодноразово повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи. Позивач АТ «АКЦЕНТ-БАНК» є користувачем ЄСІТС особа, що пройшла процедуру реєстрації в підсистемі «Електронний кабінет» (Електронний кабінет ЄСІТС), пройшли автентифікацію та якім надано доступ до підсистем ЄСІТС відповідно до їх повноважень, суд зауважує, що всі процесуальні документи скеровані до «Електронних кабінетів користувачів", без надсилання у паперовому вигляді. Відповідно до п. 17 розділу ІІІ положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішення Вищої ради правосуддя 17.08.2021 за № 1845/0/15-21 встановлено, що особам, які зареєстрували Електронний кабінет, суд надсилає документи у справах, в яких такі особи беруть участь, в електронній формі шляхом їх надсилання до Електронного кабінету таких осіб або в інший спосіб, передбачений процесуальним законодавством, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою. Враховуючи вищевикладене положення суд приходить до висновку, що позивач повідомлений про час та місце розгляду справи. Клопотань про відкладення судового засідання до суду не надходило. В судове\~засідання відповідач\~та її\~адвокат не\~з`явились,\~скерували на\~адресу суду\~відзив на\~позовну заяви.\~В обґрунтування\~якого зазначили,\~що спірна\~сума коштів\~була знята\~з її\~картки в\~результаті шахрайських\~дій третіх\~осіб,\~про що\~вона повідомила\~правоохоронні органи.\~Також зазначили,\~що позивач володіє\~достатньою інформацією\~про те,\~що дані\~кошти були\~отриманні злочинними\~шляхом іншими\~особами (у\~них є\~в наявності\~Фото шахраїв,\~точні дані\~геолокацїї,\~ІР-адвес\~пристроїв та інформації\~з яких\~пристроїв шахраї втрутились\~у роботу\~автоматизованої банківської\~системи),\~однак з\~незрозумілих підстав\~звернулось до\~суду про\~стягнення заборгованості\~з особи,\~яка даних\~коштів не\~отримувала.\~Станом,\~на день\~подання відзиву на позовну заяву триває досудове розслідування по кримінальному провадженню № 42021040000000645 від 16.11.2021 р. за ч. 3 ст. 190 КК України. Розгляд справи просили проводити без їх участі на підставі письмових доказів. Відмовити в задоволенні позовних вимог АТ «АКЦЕНТ-БАНК». Представник позивача скерував на адресу суду відповідь на відзив у якій зазначає, що клієнт банку несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, до моменту письмової заяви про блокування коштів на Картрахунку і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постанови картки до стоп-листа Платіжної системи. Крім того, при отриманні\~банківської картки,\~позивачка підписала\~Анкету-заяву\~про приєднання\~до Умов\~і Правил\~надання банківських\~послуг в\~A-Банку.\~В даній\~Анкеті позивачка\~зазначала про\~свою згоду\~з Умовами\~та Правилами\~надання банківських\~послуг в\~A-Банку,а\~саме: не повідомляти\~ПІН,\~постійний пароль,\~одноразові паролі\~і контрольну\~інформацію,\~нести відповідальність\~за операціями,\~здійсненими з\~використанням ПІНа,\~постійного пароля,\~одноразових паролів;\~операціями по\~зміні ПІНу; нести відповідальність\~за розголошення\~та розповсюдження\~будь-яких\~персональних та\~інших даних,\~які містять\~банківську таємницю\~та впливають\~на безпеку\~користування продуктами\~банку для\~клієнта;\~не здійснювати\~операції з\~використанням реквізитів\~Картки після\~її здачі\~до Банку\~або після\~закінчення терміну\~її дії,\~а також\~Картки,\~заявленої як\~втрачена. Власник Картки зобов`язаний уживати усіх можливих заходів для запобігання втрати Картки/ПІН-коду/постійного пароля та одноразових паролів, запобігати переданню будь-яких персональних та інших даних, які містять банківську таємницю та впливають на безпеку користування продуктами банку для клієнта. У разі втрати Картки / ПІНа / постійного пароля / одноразових паролів або виникнення в Власника підозр, що Картка / ПІН / постійний пароль і одноразові паролі могли бути загублені, або виникнення ризику несанкціонованого використання Картки / ПІНа / постійного пароля / одноразових паролів Власник повинен негайно виконати одну з наступних дій: звернутися до Банку за телефонами 7776 (цілодобово, безкоштовно); звернутися до Банку і заявити про втрату картки (у випадку втрати картки); якщо картка підключена до послуги MobileBanking - виконати дії, необхідні для припинення дії картки відповідно до Керівництва з використання системи MobileBanking; якщо Клієнт підключений до Internet Banking ABank24 - виконати дії, необхідні для припинення дії картки відповідно до Керівництва з використання сервісу. Власник відповідає\~за усі\~операції з\~карткою,\~зроблені: по дату\~отримання Банком\~повідомлення від\~Клієнта про\~втрату картки\~включно (звернення\~за телефоном\~Служби підтримки\~7776\~(цілодобово,\~безкоштовно); по дату одержання Банком повідомлення про втрату картки, відправленого у відповідності з Керівництвом з використання системи MobileBanking або Internet Banking Приват-24, включно. Якщо інформація про персональні дані клієнта, PIN-код, реквізити картки стала доступною третім особам, Власник повинен негайно сповістити про це Банк за телефоном 7776 (цілодобово, безкоштовно). Для подальшого використання Клієнту необхідно звернутися у відділення Банку для перевипуску картки (карток) та зміни персональних даних що дають доступ до віддаленого управління рахунками клієнта. Крім того, для доступу\~до послуги\~А24\~окрім телефону\~потрібно також\~і пароль.\~А у\~разі використання\~послуги забув\~пароль та\~зміни паролю\~ потрібно\~знати ПІН-код\~від однієї\~із банківських\~карток AT\~А-Банк.\~Позивач своєчасно\~не повідомив\~Банк про\~втрату кредитної\~картки,\~карткою скористались\~в сервісі\~А24,\~чого без\~знання доступу\~до телефону\~позивача і\~знання ПІН-коду\~(чи\~паролю від\~А24)\~зробити не\~можливо.\~Тобто,\~навіть якщо\~допустити,\~що позивач\~не передавав\~нікому платіжну\~картку та\~телефон,\~він допустив\~втрату інформації\~щодо ПІНу\~та/або\~паролю від\~А24.\~Окрім того,\~факт звернення\~позивача до\~правоохоронних органів\~та,\~навіть,\~порушення кримінальної\~справи,\~не підтверджує\~наявність факту\~шахрайства сторонніми\~особами до\~закінчення проведення\~досудового розслідування та\~постановления відповідного\~судового рішення. Без відповідного рішення існує вірогідність вчинення шахрайських дій самим позивачем за допомогою інших осіб. Відповідач отримавши\~відповідь на\~відзив подав\~до суду\~свої заперечення\~зазначивши,\~що стосовно\~ігнорування Позивачем\~порушеного кримінального\~провадження №\~42021040000000645\~від 16.11.2021\~р.\~за ч.\~3\~ст.\~190\~Кримінального кодексу\~України та\~відсутності законних\~підстав стягнення\~грошових коштів\~з [PERSON] . Відповідно до заяви [PERSON] про вчинення кримінального правопорушення, порушено кримінальне провадження № 42021040000000645 від 16.11.2021 р. за ч. 3 ст. 190 Кримінального кодексу України. Станом, на день подання заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву триває досудове розслідування по кримінальному провадженню. Доводи позивача про те, що операція щодо зняття з платіжної картки позивача спірної суми стала можливою виключно в результаті розголошення самим клієнтом конфіденційної інформації по своїй картці, передачі даних та паролів третім особам є припущенням, оскільки достовірних доказів вчинення позивачем таких дій Позивачем до суду не надано. Таким чином, проаналізувавши позовну заяву та докази додані до неї, АТ «А-БАНК» не доведено вчинення відповідачем [PERSON] дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою; списання грошових коштів з карткового рахунку [PERSON] відбулося не за її розпорядженням і вона не повинна нести відповідальності за такі операції; виявивши безпідставне списання (перекази, зняття) коштів, відповідач повідомила банк про цей факт та звернулася до правоохоронних органів. Також враховуючи наявність кримінального провадження, в межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, позивач вважає що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог АТ «А-БАНК» про стягнення заборгованості. Крім того, відсутні підстави вважати, що Відповідач був ознайомлений саме з наданими позивачем в обгрунтування заявлених позовних вимог Умовами, Тарифами та Паспортом споживчого кредиту. Позивачем 21\~лютого 2024\~року подано\~заперечення \~відповідно якого\~вважає,\~що як вбачається\~з розрахунку\~заборгованості,\~боржник користувався\~кредитом,\~значить ознайомився\~з Умовами\~і Правилами\~надання банківських\~послуг в\~А-Банку\~і погодився\~з ними,\~оскільки даний\~кредитний договір\~є договором\~ОФЕРТИ. Своїм підписом під ретельно прочитаним кредитним договором позичальник підтвердив факт виконання банком усіх переддоговірних формальностей, щодо яких є застереження у чинному на той час законодавстві, в тому числі й постанові правління НБУ № 168 від 10.05.2007, і саме це є доказом обізнаності позичальника з усіма умовами кредитування на момент підписання кредитного договору. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Фактичні обставини справи, встановлені судом З матеріалів справи встановлено, що 23.04.2016 року відповідач підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «АКЦЕНТ-БАНК». У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді . Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті А-Банка www.a-bank.com.ua (а.с.8). Відповідно до п.п. 2.1.1.2.3 та 2.1.1.2.4 Умов та Правил, Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити, зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком. Банк на боргові зобов`язання за Кредитом і Овердрафтом Банк нараховує відсотки в розмірі, у встановленому Тарифами Банку, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 Умовами та правилами надання банківських послуг. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, - позичальник зобов`язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Власник карти зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 2.1.1.5.7 Умов та правил надання банківських послуг. АТ "А-БАНК" свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредит (встановив кредитний ліміт) у розмірі, відповідно до умов Договору (а.с.23-30). До матеріалів справи позивач додав Витяг з Тарифів користування кредитною карткою «Універсальна» «Універсальна GOLG» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг (а.с.23-30). З наданого позивачем до позовної заяви розрахунку заборгованості за договором №б/н від 23.04.2016 року встановлено, що заборгованість [PERSON] станом на 22.09.2023 року становить 23 411,6 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 13 855,91 грн., заборгованості за відсотками 9555,69 грн. (а.с.4-7). Окрім того, з розрахунку заборгованості встановлено, що позичальник активно користувався наданими Банком кредитними коштами, а також активно здійснював погашення боргу, вносячи різні суми (а.с.6-7,11-15). З довідки за картами виданої за підписом голови правління АТ «А-Банк» Кандаурова Ю.В. вбачається, що відповідачу [PERSON] відкрито рахунок № [NUMBER] та видано наступні картки: № [NUMBER] , строком дії до грудня місяця 2019 року та № [NUMBER] , строком дії до грудня місяця 2024 року (а.с.21). З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти оформленої на [PERSON] договір без номера від 23.04.2016 року, за період з 23.04.2016 року по 22.09.2023 року вбачається, що спочатку Відповідачу було встановлено кредитний ліміт у розмірі 2000,00грн., який 23.05.2023року збільшено до 13900,00 грн. (а.с.22). Змін умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] суду не представлено. З розрахунку заборгованості наданого позивачем та виписки за договором № б/н станом на 22.09.2023 року вбачається, що Відповідач по картці здійснювала операції, як зняття готівкових коштів, придбання товарів, поповнення карткового рахунку, тощо (а.с.9-20). Крім того, як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] стала жертвою шахрайських дій, скоєних невідомими їй особами, які зателефонували їй 11 вересня 2021 р. та після розмови з невідомими вона помітила рух коштів з її картрахунку. Після чого [PERSON] з телефону доньки подзвонила на гарячу лінію A-Банку та повідомила про несанкціоноване втручання шахраїв в діючий кредитний рахунок, оператор повідомила, що інформацію буде перевірено, а кредитна картка буде заблокована. Так, в матеріалах справи знаходиться лист від Департаменту кіберполіції Національної поліції України від 13.09.2021року адресований начальникові ВП №2 Криворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області та [PERSON] з тексту якого вбачається, що електронна заява [PERSON] від 13.09.2021року щодо вчинення відносно неї шахрайських дій прийнята та направлено матеріали ЄО №4135 від 13.09.2021 для прийняття процесуального рішення згідно чинного законодавства. Відповідно до заяви [PERSON] про вчинення кримінального правопорушення, порушено кримінальне провадження № 42021040000000645 від 16.11.2021 р. за ч. З ст. 190 Кримінального кодексу України. Короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення: «...До Дніпропетровської обласної прокуратури надійшла копія ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 листопада 2021 року у справі № 201/11096/21, провадження №1-кс/201/3253/2021, якою зобов`язано уповноважену особу Дніпропетровської обласної прокуратури внести відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою [PERSON] від 24.10.2021 року (№55695-21 від 26.10.2021 року). Згідно змісту вказаного звернення-група невстановлених осіб 01.09.2021 шляхом обману, у тому числі шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, заволоділа майном громадянки [PERSON] ..». 08 грудня 2021 року постановою слідчого слідчого відділу Криворізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції Кіріченко Альони Вікторівни за матеріалами кримінального провадження № 42021040000000645, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.11.2021 р. визнано потерпілим - [PERSON] . В ході досудового розслідування кримінального провадження № 42021040000000645, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.11.2021 р. було встановлено, що невстановлені особи шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки уклали від імені Повивача кредити в трьох банках: АТ «Акцент-Банк», АТ КБ «Приватбанк», АТ «Універсал Банк» та семи мікро фінансових організаціях: ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» - 2 договори позики, ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» - 2 договори позики, ТОВ «Служба миттєвого кредитування» - 2 договори позики, ТОВ «ФК «Форза», ТОВ «Фінансова компанія «Нові кредити», ТОВ «ФК «Кіф», ТОВ «Алекскредит». Вищезазначені обставини підтверджуються витягом з сайту Українського бюро кредитних історій. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] зверталась з заявою до позивача щодо списання з її картрахунку несанкціонованих сум заборгованості які виникли через шахрайські дії, але станом на дату розгляду справи відповіді від позивача так і не отримала. Станом,\~на день\~подання \~відзиву на позовну заяву триває досудове розслідування по кримінальному провадженню № 42021040000000645 від 16.11.2021 р. за ч. 3 ст. 190 КК України. З детальної виписки по картковому рахунку [NUMBER] судом встановлено, що за даною карткою за період з 30.04.2016р. по 10.09.2021р. відповідачем здійснювалось ряд операцій як зняття готівки так і поповнення картрахунку, та станом на 11.09.2021 рік мала заборгованість у розмірі 2 415,91грн. З 11.09.2021 року з картрахунку відповідача почалось зняття готівки та нарахування відсотків на загальну суму 20 565,01 грн.. Вказаний розрахунок містить час вчинення конкретної операції та дати. Саме в цей період відповідач зверталась до правоохоронних органів з заявою щодо здійснення відносно неї шахрайських дій. Мотивувальна частина Позиція суду та застосовані норми права Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір\~укладається у\~письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є\~договір,\~в якому\~одна сторона\~ підприємець\~взяла на\~себе обов`язок\~здійснювати продаж\~товарів,\~виконання робіт\~або надання\~послуг кожному,\~хто до\~неї звернеться\~(роздрібна\~торгівля,\~перевезення транспортом\~загального користування,\~послуги зв`язку,\~медичне,\~готельне,\~банківське обслуговування\~тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом\~статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «АКЦЕНТ-БАНК»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Факт руху грошових коштів на картковому рахунку відповідача позивач підтвердив випискою за період з 23.04.2016 року по 22.09.2023 року, яка згідно Переліку типових документів, затверджених наказом Міністерством юстиції України від 12.04.2012 №578/5, має статус первинного документу, а отже є належним та допустимим доказом по справі (а.с.9-20). На підтвердження кредитних відносин з відповідачем позивачем надано також довідку про зміну кредитного ліміту та довідку про кредитні картки видані відповідачу, відповідно до якої в кредитна картка видана [PERSON] мала строк дії до грудня 2024 року. Підписана відповідачем Анкета-заява про приєднання до умов і правил надання банківських послуг в А Банку, виписка по картковому рахунку та довідки про зміну кредитного ліміту і видані відповідачу кредитні картки, є належними і допустимими доказами на підтвердження наявності між сторонами кредитних правовідносин. За таких обставин, враховуючи доведення позивачем належними доказами отримання відповідачем кредиту, користування кредитними коштами у період з 23.04.2016 року по 10.09.2021 року та порушення позичальником грошових зобов`язань, внаслідок чого утворилася заборгованість по тілу кредиту в розмірі 2 415,91 грн. Суд зазначає,\~що саме\~по цей\~період відповідач\~користувалась кредитними\~коштами та\~на період\~10.09.2021\~року мала\~саме цю\~заборгованість.\~ Відповідач не заперечує того факту, що користувалась послугами позивача, проте зазначає, що 11.09.2021 року після того, як виявила дії шахраїв одразу звернулась до відповідних правоохоронних органів та Банку з метою фіксації цих дій. Крім того, як вбачається з відзиву та заперечень відповідача, вона не визнає саме період з 11.09.2021 року та по 22.09.2023рік. Суд зазначає, що підписавши вказану анкету-заяву, яка є складовою частиною кредитного договору, відповідач відповідно до статей 3, 627 ЦК України добровільно погодився на такі умови кредитного договору, взяв на себе відповідні зобов`язання. При цьому суд враховує те, що виписка по рахунку згідно Переліку типових документів, затверджених наказом МЮ України №578/5 від 12.04.2012р., має статус первинного документу, а отже є належним та допустимим доказом по справі. Крім того, слід врахувати, що у постанові НБУ № 705 від 05.11.2014р. «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» також зазначено, що документи за операціями з використанням електронних платежів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п.6 ч.1 ст. 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. На підставі наданих Позивачем доказів суд вважає встановленою наявність кредитних правовідносин між сторонами та наявність заборгованості у Відповідача перед Позивачем за період з 23.04.2016року по 10.09.2021року у розмірі 2 415,91 грн. Оскільки Відповідачем не спростовано розмір заборгованості за тілом кредиту 2 415,91 грн. в який також входить та заборгованість за відсотками за період користування цим кредитом, нараховані Банком у відповідності з узгодженими сторонами умовами кредитування, викладеними у Анкеті-Заяві, яка підписана сторонами в день видачі кредиту, то саме така заборгованість підлягає стягненню у судовому порядку. Щодо нарахованих відсотків у розмірі 9 555,69грн. та заборгованості за тілом кредиту у розмірі 11 440грн. які були нараховані відповідачу у період з 11.09.2021 року по 22.09.2023рік суд зазначає наступне. До відносин за кредитним договором застосовуються положення статті 1046 Цивільного кодексу України, згідно якої Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Тобто кредитний договір між кредитодавцем та позичальником є укладеним з моменту отримання кредитних коштів саме позичальником. Відповідач стверджує, що стала жертвою дій шахраїв, які використовуючи її персональні дані, оформили на її ім`я кредити, з приводу чого зверталась у поліцію а також до відділення Банку. Ніяких кредитних коштів вона не отримувала та кредитні договори за період з 11.09.2021 року по 22.09.2023рік не укладала. Розрахунок заборгованості, на який посилався позивач у позові не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані в позовній заяві, а, отже, не є належним доказом наявності заборгованості. Зазначений розрахунок з зазначенням конкретного розміру заборгованості, є документом, що створений самим позивачем, а, відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач у спірний період. Суд вважає, що позовні вимоги в частині періоду з 11.09.2021 року не ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи не підтверджені певними засобами доказування, зокрема, позивачем не було надано належних та достатніх доказів у підтвердження надання відповідачу кредитних коштів та користування відповідачем кредитними коштами, а також доказів наявності заборгованості саме у визначеному у позові розмірі, а тому у задоволенні позовних вимог в цій частині необхідно відмовити. Як зазначено в постанові Верховного Суду від 26 серпня 2020 року у справі № 766/19614/18 щодо аналогічних правовідносин за позовом [PERSON] до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживача, «Сама по собі відсутність вироку у кримінальній справі за фактом незаконного заволодіння невстановленими особами грошовими коштами із використанням карткових рахунків, відкритих на ім`я [PERSON] , не є підставою для відмови у задоволенні позову.». У постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі №6-71цс15 зазначено, що «відповідно до пунктів 6.7, 6.8. Положення № 223 банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, касаційний суд дійшов помилкового висновку про вину [PERSON] як підставу цивільно-правової відповідальності. Висновки судів про те, що операції щодо зняття з платіжної картки [PERSON] спірної суми супроводжувались правильним вводом ПІН-коду вказаної картки, а умовами договору від 5 лютого 2010 року передбачено обов`язок позивача щодо нерозголошення даного ПІН-коду, що виключає можливість задоволення позову про стягнення з банку на користь позивача спірної суми, є помилковими, оскільки такі висновки судів не свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції». Надалі ВС КЦС в постанові від 16 серпня 2023 року у справі №176/1445/22 зазначає: «користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН- коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Посилання ПАТ КБ «ПриватБанк» на ту обставину, що відповідач порушив Умови та Правила надання банківських послуг, оскільки своїми діями сприяв незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій, не заслуговують на увагу, оскільки такі доводи зводяться виключно до припущень, що не мають доказового підтвердження. Позивач не довів того, що [PERSON] втрачала та/або сприяла незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Про результати службового розслідування за вказаним фактом ПАТ КБ «ПриватБанк» не надано відповіді». У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2018 року в справі № 127/23496/15-ц (провадження № 61-3239св18) зазначено, що: «встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, в межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог». У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року в справі № 691/699/16-ц (провадження № 61-16504св18) вказано, що: «встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк». Верховний Суд в складі Касаційного цивільного суду в постанові від 16 серпня 2023 року у справі №176/1445/22 вказав, що: «Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів». Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до ст.\~610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом ст.\~614\~ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», що був чинним на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що держатель електронного платіжного засобу - фізична особа, яка на законних підставах використовує електронний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного електронного платіжного засобу. Електронний платіжний засіб - платіжний інструмент, який надає його держателю можливість за допомогою платіжного пристрою отримати інформацію про належні держателю кошти та ініціювати їх переказ. Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі. Відповідно до п. 14.12 ст. 14 вказаного Закону, користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Використання електронного платіжного засобу за довіреністю не допускається, крім випадку емісії додаткового електронного платіжного засобу для довіреної особи. Представник користувача має право отримати електронний платіжний засіб за довіреністю, що видана користувачем та посвідчена у встановленому законодавством порядку. У такому разі банк не несе відповідальності за проведення операцій з використанням такого електронного платіжного засобу, виданого представнику за довіреністю. Згідно з пунктом 2 розділу VI положення «Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління\~Національного банку\~України від\~05\~листопада 2014\~року №\~705 (далі - Положення № 705, в редакції на час виникнення спірних правовідносин) емітент зобов`язаний надавати ПІН або іншу інформацію, яка дає змогу здійснювати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу, лише держателю електронного платіжного засобу. Відповідно до пункту 3 розділу VI Положення № 705 банк зобов`язаний повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу; Банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій. Згідно з пунктом 5 розділу VI Положення № 705 користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем. Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів (пункт 6 розділу VI Положення № 705). Положеннями пунктів 7-9 розділу VI Положення № 705 визначено, що емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Такий правовий висновок сформульовано в постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Отже лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності. Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Частинами 1, 6 ст.\~81\~ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст.\~12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. На підставі досліджених доказів судом встановлено, що 11.09.2021 року невідомою особою з кредитного рахунку [PERSON] було здійснено грошові перекази на суму 114401 грн., що призвело до утворення заборгованості за кредитом та нарахування відсотків на тіло кредиту. Після того як [PERSON] дізналась про несанкціоновані фінансові операції по її рахунку, що мали місце 11.09.2021 року, вона звернулась до відповідних органів із заявою про протиправне заволодіння коштами з банківського рахунку невідомими особами а також до відділення Банку. Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №42021040000000645 від 16.11.2021 року ВП №2 ГРУКП ГУНП в Дніпропетровській області внесені відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.\~190\~КК України щодо вчинення відносно [PERSON] шахрайських дій. Відповідно до ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» - захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. Згідно з ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Оцінюючи встановлені обставини справи в сукупності та взаємозв`язку із нормами закону, що їх регулює, а також беручи до уваги судову практику Верховного Суду, апеляційний суд приходить до висновку про те, що Банком не надано належних і достовірних доказів на підтвердження того, що відповідач [PERSON] як володілець та користувач картки, своїми діями або бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, та вважає, що оформлення кредитів відбулося не з її волі, навпаки, виявивши зазначені в позові шахрайські дії, перекази та зняття коштів, оформлення безліч кредитів, звернулась до правоохоронних органів та Банку, а відтак вона не несе відповідальності за такі операції, що в свою чергу є підставою для відмови Банку у заявленому в позові періоду з 11.09.2021 року по 22.09.2023рік. Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТРВА «АКЦЕНТ-БАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню, а саме за період з 23.04.2016року по 10.09.2021року у розмірі 2415,91грн. Суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині за період з 11.09.2021 року по 22.09.2023рік в розмірі 20 995,69грн.. Щодо судових витрат та витрат на правничу допомогу Відповідно до п.1 ч.2, ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. З [PERSON] підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 276,75 грн. Правничу допомогу відповідачу надавав адвокат Ніколенко М.Є., який діяв на підставі відповідних договорів про надання правової допомоги від 29.05.2023 року № 3/29/05. Адвокатом заявлено клопотання в інтересах відповідача про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, у суді першої інстанції, у розмірі 10 000,00 грн., з детальним описом виконаних робіт. В забезпечення заявлених вимог представником відповідача надано договір №3/29/05 від 29.05.2023 року про надання юридичної (правничої) допомоги, акт №01 прийому-передачі наданих послуг за Договором про надання юридичної (правничої) допомоги №3/29/05/1 від 29.05.2023 р. з детальним описом робіт виконаних адвокатом Ніколенко М.Є., ордер на надання правничої (правової) допомоги, свідоцтво адвоката про право на заняття адвокатською діяльністю та платіжні інчтрукції за №185682052 від 28.12.2023р. на суму 4000грн. та за №МВ61616550 від 23.01.2024р. на суму 6000грн. Відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення є одним із основних засад (принципів) цивільного судочинства (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Статтею 133\~ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до частини першої статті 137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до частини шостої статті 137\~ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним\~із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг ); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Враховуючи викладене, суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу враховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи. Судом встановлено, що 29.05.2023 року між [PERSON] та адвокатом Ніколенко М.Є. укладено Договір про надання юридичної (правничої) допомоги, а також складено акт прийому-передачі наданих послуг, відповідно до яких вартість послуг визначено у розмірі 10 000,00 грн. Суду також надано платіжні доручення на підтвердження факту сплати послуг за правничу допомогу. Згідно із частинами першою, другою статті 141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані зрозглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову-на відповідача; 2) у разі відмови в позові -на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Надавши оцінку наданим відповідачем доказам на підтвердження заявлених вимог в частині стягнення з позивача на його користь судових витрат,

Outcome: partial