Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-14 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача Позивач [PERSON] звернувся до Кіцманського районного суду Чернівецької області з позовом, у якому просить усунути перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні майном - житловим будинком, що розташований по [ADDRESS] , шляхом зняття з реєстрації за вказаною адресою [PERSON] , [INFO] та неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що на підставі рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 25.03.2005 року являється власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по [ADDRESS] . У вказаному будинку проживає, проте зареєстрований у [ADDRESS] . Крім нього в житловому будинку проживають дружина [PERSON] , його син [PERSON] та його сестра [PERSON] .. Вказує, що 20.07.2021 року його син [PERSON] зареєстрував шлюб із [PERSON] та з його згоди поселив невістку проживати у його будинку. [INFO] у них народилася донька [PERSON] , яка з його згоди, була зареєстрована за місцем реєстрації батька, тобто в належному йому житловому будинку. Зазначає, що подружнє життя сина та невістки не склалося, оскільки син є інвалідом ІІ групи з дитинства, фактично не працездатний, а тому [PERSON] забрала дитину та перейшла проживати до своїх батьків в [ADDRESS] , де і вона зареєстрована. В належному йому житловому будинку невістка [PERSON] та онука [PERSON] не проживають 1 рік 3 місяці. На даний час він бажає відчужити житловий будинок, протее укласти угоду не має можливості через реєстрацію неповнолітньої онуки. Також, вказує, що його син [PERSON] відмовляється знятися добровільно з реєстрації разом з дитиною, а мати дитини [PERSON] відмовляється надати згоду на зняття дитини з реєстрації та зареєструвати дитину за місцем своєї реєстрації. Посилаючись на вищевикладене, вважає, що він позбавлений можливості самостійно зняти з реєстрації онуку в ЦНАПі, а тому просить усунути йому перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні майном - житловим будинком, розташованим по [ADDRESS] шляхом зняття з реєстрації за вказаною адресою [PERSON] та неповнолітньої [PERSON] .. Відзив на позовну заяву відповідачами у встановлений судом термін не подано. Заяви, клопотання учасників справи, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 06.11.2023 прийнято зазначену вище позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 04.12.2023 (а.с.46) Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 04.12.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 03.01.2024 (а.с.54-55), яке відкладено на 15.02.2024. У судове засідання представник позивача [PERSON] адвокат Гірчак Н.А. скерувала заяву, в якій позовні вимоги підтримала повністю та просила задовольнити позов, крім того просила розглядати справу без її участі та без участі позивача. Відповідачі [PERSON] , законний представник [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не прибули, хоча були належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. Частиною 3 статті 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних в суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи подані до суду заяви, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку. Фактичні обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно - позивач є власником житлового будинку 1958 року побудови, за адресою [ADDRESS] , на підставі рішення суду /№2-534/ 25.03.2005/ винесене Кіцманським районним судом Чернівецької області.(а.с.10-11) Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Мамаївської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області 20.07.2021 року, [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) зареєстрували шлюб 20.07.2021 року. (а.с.12) Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 22.12.2021 року, виданого виконавчим комітетом Мамаївської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області, [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с.13) З довідки №122, виданої Драчинецьким старостинським округом Мамаївської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області 31.01.2022 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] та його дочка [PERSON] , [INFO] дійсно зареєстровані за адресою [ADDRESS] . (а.с.17) З Акту обстеження матеріально-побутових умов від 11.09.2023, складеного комісією у складі інспектора - соціального працівника відділу соціального захисту населення М. Савою та старшим інспектором загального відділу апарату Мамаївської с/р - М.Урсуляк встановлено, що заявник [PERSON] , 1991 р.н., інвалід ІІ групи, зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . До складу його сім`ї входить: мати [PERSON] , 1964 р.н., сестра батька [PERSON] , 1960 р.н., батько [PERSON] , 1964 р.н. (власник будинку), сестра [PERSON] , племінниця [PERSON] , (зареєстровані але не проживають) і дочка [PERSON] , [INFO] ( зареєстрована але не проживає). Зі слів [PERSON] , малолітня [PERSON] не проживає в господарстві за адресою: [ADDRESS] , протягом 1 року 3 місяців, але фактично проживає з матір`ю в с.Глиниця Чернівецького району. (а.с.18) Норми права, які застосував суд. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. За ст.5 ЦПК особа, звертаючись до суду самостійно обирає спосіб захисту порушених прав. Суд, враховуючи позовні вимоги, може визначити у своєму рішенні спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушним. Аналіз положень статей 64, 150, 156, 162 Житлового кодексу України дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за умови, що така особа є членом сім`ї власника житлового приміщення, власник житлового приміщення надавав згоду на вселення такої особи, як члена сім`ї. У статті 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських об`єднань. Тобто будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватись в судовому порядку. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.(ст.405 ЦКУ) У постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 у справі № 6-57цс11 зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстрації обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування якої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Власник, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном має право вимагати усунення відповідних перешкод, шляхом зняття відповідної особи з реєстрації місця проживання. Згідно з частиною другою статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.(ст.29 ЦК). Згідно з частинами першою, четвертою статті 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. У статті 406 ЦК України унормовано питання припинення сервітуту. Сервітут припиняється у разі, зокрема, припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Сервітут може бути припинений в інших випадках, встановлених законом. Отже, аналіз положень ЖК України та ЦК України свідчить про те, що у частині першій статті 156 ЖК України не визначені правила про самостійний характер права члена сім`ї власника житлового будинку на користування житловим приміщенням, не визначена і природа такого права. Передбачено право члена сім`ї власника житлового будинку користуватися житловим приміщенням нарівні з власником, що свідчить про похідний характер права користування члена сім`ї від прав власника. Зазначена норма не передбачає і самостійного характеру права користування житловим приміщенням, не вказує на його речову чи іншу природу. Водночас, посилання на наявність угоди про порядок користування житловим приміщенням може свідчити про зобов`язальну природу такого користування житловим приміщенням членом сім`ї власника. Разом із тим, відповідно до частин першої та другої статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Отже, при розгляді питання про припинення права користування члена сім`ї власника житла, має бути взято до уваги як формальні підстави, передбачені статтею 406 ЦК України, так і те, що сам факт припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням(Постанова ВС від 1.03.2023р., справа №296/1382/21. При вирішенні справи про виселення особи чи визнання такою, що втратила право користування, що по суті буде мати наслідком виселення, суд повинен провести оцінку на предмет того, чи є втручання у право особи на повагу до його житла не лише законним, але й необхідним у демократичному суспільстві. Інакше кажучи, виселення особи має відповідати нагальній суспільній необхідності, зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою (Постанова від 18 січня 2023 року у справі № 442/810/22, провадження № 61-8377св22). За таких обставин, суд приходить до висновку, що підстави для припинення права відповідачів [PERSON] та малолітньої доньки [PERSON] на користування житловим будинком за адресою [ADDRESS] відсутні. На дату розгляду справи судом строк, який би давав право суду зробити відповідні правові висновки та визнати відповідача та його доньку такими, що втратила право користування житлом, в порядку передбаченому ст.405 ЦК та зняти їх з реєстрації - відсутні. Суд бере до уваги факт реєстрації малолітньої [PERSON] , 2021 р.н. в житлі позивача з народження і до тепер, що відбулось з волі позивача у справі. Батьки малолітньої - [PERSON] (син власника житла) та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі, дитина народилась під час їх перебування у шлюбі і була зареєстрована за фактичним місцем проживання і реєстрації її батька - [ADDRESS] , зі згоди власника житла [PERSON] . Разом з тим, долучений до матеріалів справи Акт обстеження матеріально-побутових умов життя [PERSON] від 11.09.2023 свідчить про те, що відповідач - батько дитини, фактично постійно проживає та значиться зареєстрованим за адресою [ADDRESS] . Дитина зареєстрована разом із батьком, хоча й не проживає. Отже, у задоволенні позову слід відмовити. Суд, також бере до уваги думку Служби у справах дітей Мамаївської сільської ради, яка висловила своє заперечення щодо зняття неповнолітньої [PERSON] з реєстраційного обліку та вважає, що недопустимо визнати малолітню [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] , оскільки малолітня дитина не може самостійно обирати місце свого проживання, а тому факт її не проживання у спірному житловому будинку не є безумовно підставою для позбавлення права користування цим житлом. Частиною 4 ст.29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місцем проживання її батьків (усиновлювачів) або одного із них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. В силу ст.160 СК України місце проживання дитини визначається по місцю проживання батьків. Неповнолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає. Права неповнолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Причини не проживання неповнолітньої дитини за місцем реєстрації не залежать від волі дитини, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для неповнолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків. Неповнолітня дитина не є самостійним суб`єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками. Отже, системний аналіз цивільного та житлового законодавства дає підстави вважати, що неповнолітня дитина не може бути самостійним відповідачем за позовом про визнання її такою, що втратила права користування житлом, та зберігає або втрачає таке право автоматично разом з батьками.

Outcome: dismissed