Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-18 00:00:00

Позивачі звернулись до Миколаївського районного суду Львівської області з позовом, у якому просили визнати недійсним наказ Головного управління Держземагенства у Львівській області № 91-УБД від 06 січня 2021 року про затвердження документації землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни її цільового призначення, скасувати державну реєстрацію в Державному земельному кадастрі земельної ділянки площею 2,000 га кадастровий номер 4623681800:11:000:0396, яка проведена 18 січня 2021 року реєстратором Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради Львівської області Хом`як Н.Р., у відповідності до Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 56245488, припинити право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 2,000 га кадастровий номер 4623681800:11:000:0396 та запис про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 2273697346236 за номером запису про право власності 42136620. Мотивували свої позовні вимоги тим, що вони зі своїми сім`ями протягом 30-ти років користуються земельними ділянками площею 0,70 га, площею 0,40 га, цільові призначення яких, для ведення особистого сільськогосподарського господарства, які розташовані за адресою Львівська обл., Пустомитівський р-н, с. Кугаїв. Вказали, що зазначені земельні ділянки вони неодноразово хотіли приватизувати, однак постійно отримували усну відмову. Зазначили, що наразі приватизація даних земельних ділянок є неможливою, оскільки такі на початку 2021 року приватизовано відповідачем [PERSON] з присвоєнням кадастрового номеру 4623681800:11:000:0396. Так, на підставі Наказу Головного управління Держгеокадастру у Львівській області № 91-УБД від 06 січня 2021 року затверджено документацію землеустрою та надано земельну ділянку у власність без зміни її цільового призначення відповідачу [PERSON] на підставі поданої нею заяви від 26 листопада 2020 року, у якій вона просила надати їй дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,000 га з цільовим призначенням для ведення садівництва. З огляду на те, що у заяві від 26 листопада 2020 року [PERSON] просила надати їй земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення садівництва, передача земельної ділянки площею 2,000 га з цільовим призначенням для ведення особистого сільськогосподарського господарства є неправомірним. Зауважили, що долучені до вказаної заяви графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, не відповідають фактичному розташуванню такої наданої у власність. Крім цього, безоплатна передача земельних ділянок державної або комунальної власності за цільовим призначенням для ведення садівництва не може перевищувати розміру 0,12 га. Додатково зазначили, що ні Головне управління Держгеокадастру у Львівській області, ні [PERSON] не зверталися до позивачів для отримання погодження на вилучення спірних земельних ділянок. З огляду на вказане просили позовні вимоги задовольнити, а судові витрати стягнути з відповідача. Долучили до матеріалів позовної заяви клопотання про призначення експертизи та витребування у Головного управління Держгеокадастру у Львівській області архівних матеріалів справи [PERSON] , подали клопотання про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на вищевказану земельну ділянку. Ухвалою судді Миколаївського районного суду Львівської області від 02 листопада 2022 року матеріали цивільної справи передано за підсудністю до Пустомитівського районного суду Львівської області. 26 грудня 2022 року Пустомитівським районним судом Львівської області отримано матеріали цивільної справи. Ухвалою судді від 27 грудня 2022 року позовну заяву залишено без руху, позивачам надано десятиденний строк для усунення недоліків, вказаних в ухвалі Ухвалою судді від 27 грудня 2022 року клопотання позивачів задоволено, накладено арешт на земельну ділянку кадастровий № 4623681800:11:000:0396, що на праві приватної власності належить [PERSON] 04 січня 2023 року від представника позивачів [PERSON] надійшла заява, якою усунуто недоліки, описані в ухвалі від 27 грудня 2022 року, а також долучено клопотання про витребування доказів. 06 березня 2023 року Пустомитівським районним судом отримано відповідь від ГУ ДМС України у Львівській області про зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] . Ухвалою судді від 06 березня 2023 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. 20 березня 2023 року від представника відповідача [PERSON] [PERSON] надійшло клопотання про залишення позовної заяви без руху, мотивована тим, що позивачами не у повному розмірі оплачено судовий збір. 28 березня 2023 року від представника відповідача Головного управління Держгеокадастру у Львівській області Телічак Ю.В. надійшов відзив на позовну заяву, згідно мотивів якого позовні вимоги заперечила, просила відмовити у задоволенні таких. Вказала, що відповідач [PERSON] , як учасник антитерористичної операції, звернулась до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області з клопотанням від 26 листопада 2020 року, у якому просила надати їй дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,000 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства розташованої на території Вовківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області. Зауважила, що відповідно до ст. 118 ЗК України підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. З огляду на те, що у поданому відповідачем [PERSON] клопотанні від 26 листопада 2020 року порушень не виявлено, зокрема відсутні невідповідності місця розташування пропонованої до відведення земельної ділянки вимогам закону, а тому підстави для відмови у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відсутні. Вказала, що покликання позивачів про те, що спірна земельна ділянка перебуває у їх користуванні не відповідають дійсності, оскільки право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки відповідно до ст.ст. 125, 126 ЗК України виникають з моменту державної реєстрації таких прав та оформлюються відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Крім цього, долучені позивачами довідки № 1209, № 1210 від 17 червня 2021 року не можуть бути належними та допустимими доказами у даній справі, оскільки такі не відповідають формі та змісту, передбачених наказом Міндоходів № 32 від 17 січня 2014 року. 30 березня 2023 року від представника відповідача [PERSON] [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву у якому позовні вимоги заперечив, просив відмовити у задоволенні таких. Вказав, що у поданому відповідачем [PERSON] клопотанні від 26 листопада 2020 року зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, орієнтований її розмір, що становить 2,00 га, а безоплатна передача земель такого розміру відповідає лише цільовому призначенню для ведення особистого селянського господарства. Зазначив, що єдиною підставою для відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, якого у вказаному клопотанні не виявлено. Вказав, що громадяни не є спеціалістами-землевпорядниками, а тому такі вказують лише орієнтовне місце бажаного розташування земельної ділянки, з врахуванням якого уповноважений орган виконавчої влади визначає місце розташування земельної ділянки, на яку претендує особа. Крім цього, покликання позивачів щодо не узгодження з ними надання дозволу на передачу спірної земельної ділянки у власність відповідачу [PERSON] спростовуються ч. 1 ст. 186-1 ЗК України, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин у якій зазначено, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Вказав, що покликання позивачів про те, що спірна земельна ділянка перебуває у їх користуванні не відповідають дійсності, оскільки право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки відповідно до ст.ст. 125, 126 ЗК України виникають з моменту державної реєстрації таких прав та оформлюються відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Зазначив, що долучені позивачами довідки № 1209, № 1210 від 17 червня 2021 року не можуть бути належними та допустимими доказами у даній справі, оскільки такі не відповідають формі та змісту, передбачених наказом Міндоходів № 32 від 17 січня 2014 року. 11 квітня 2023 року від представника позивачів [PERSON] надійшла відповідь на відзив, згідно мотивів якого подані представниками відповідачів відзиви на позовну заяву заперечив. Вказав, на пропущений строк подання таких. Зауважив, що у клопотанні відповідача [PERSON] від 26 листопада 2020 року відсутня дата, невизначений розмір та призначення земельної ділянки, містяться неправильні графічні розрахунки, а також наявні сумніви щодо належності підпису у клопотанні від 26 листопада 2020 року відповідачу [PERSON] 14 квітня 2023 року від представника відповідача Головного управління Держгеокадастру у Львівській області Телічак Ю.В. надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких вказала, що процесуальний строк подання відзиву на позовну заяву не пропущено, оскільки останній день подання такого припав на вихідні дні, отже відзив на позовну заяву подано у перший робочий день після вихідного. 14 квітня 2023 року від представника відповідача [PERSON] [PERSON] надійшли заперечення на відповідь на відзив за мотивами якого вказав, що відповідачем [PERSON] під час написання клопотання допущено описку при написанні цільового призначення, про що останній повідомлено працівником ГУ Держгеокадастру у Львівській області, відтак нею подано виправлене клопотання. З огляду на те, що допущена відповідачем [PERSON] помилка є технічною, підстави для відмови у наданні дозволу в розумінні ч. 7 ст. 118 ЗК України, відсутні. В судовому засіданні 24 квітня 2023 року представником відповідача [PERSON] [PERSON] подано клопотання про залишення позову без розгляду з огляду на те, що представництво декількох клієнтів за одним ордером не передбачено Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Крім цього, такий повинен містити назву органу, у якому надається правова допомога, а термін його дії закінчився 31 січня 2023 року. Крім цього, просив скасувати заходи забезпечення позову. Протокольною ухвалою від 24 квітня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання про залишення позовної зави без руху. 04 травня 2023 року від представника позивачів [PERSON] надійшли письмові пояснення згідно мотивів яких вказав, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження звернення працівником ГУ Держгеокадастру у Львівській області до [PERSON] з метою повідомлення про технічну помилку. Зазначив, що позивачам не могла видаватися довідка форми (ЗДФ), оскільки така видається лиши власнику сільськогосподарської продукції. В судовому засіданні 10 травня 2023 року представник позивачів [PERSON] відмовився від підтримання поданого клопотання про витребування доказів, підтримав клопотання про призначення експертизи, долучив ордери про надання правничої (правової) допомоги № 1173970 від 06 грудня 2022 року, № 1175235 від 13 грудня 2022 року та додатковий договір № 1 від 16 січня 2022 року до договору № 20/22/К про надання правової допомоги від 27 вересня 2022 року. Протокольною ухвалою від 10 травня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] [PERSON] про залишення позовної заяви без розгляду. Ухвалою підготовчого судового засідання від 19 червня 2023 року розгляд справи відкладено. В судовому засіданні 19 липня 2023 року представник позивачів [PERSON] відкликав подані ним клопотання про проведення експертизи та витребування доказів. Протокольною ухвалою від 11 жовтня 2023 року долучено письмові пояснення представника відповідача [PERSON] [PERSON] , закрито підготовче провадження, цивільну справу призначено до судового розгляду по суті. Ухвалою судового засідання від 06 грудня 2023 року розгляд справи відкладено. В судовому засіданні представник позивачів [PERSON] позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним письмово, просив такі задовольнити. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] просив відмовити у задоволенні позовних вимог, надав аналогічні пояснення викладеним письмово. Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у Львівській області Телічак Ю.В. просила відмовити у задоволенні позовних вимог, надала пояснення аналогічні викладеним письмово. Третя особа Солонківська сільська рада Львівського району Львівської області, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання явку уповноваженого представника не забезпечила, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за її відсутності не подала. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ч.1 ст. 4, ч. 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи і інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України. За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Стаття 118 ЗК України визначає, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної власності для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади, який передає земельні ділянки у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб). Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема, шляхом одержання громадянами земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. У судовому засіданні сторони визнали, що дана земельна ділянка була землею сільськогосподарського призначення. Громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у розмірі не більше 2,0 гектар (стаття 121 ЗК України). Як зазначили сторони, у 2021 році [PERSON] набула право власності на земельну ділянку площею 2,000 га кадастровий номер 4623681800:11:000:0396. За змістом ч. 1, 3, 4 ст. 122 Земельного Кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) ведення водного господарства; б) будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті; в) індивідуального дачного будівництва. Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Частиною 7 ст. 118 ЗК України встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Не можуть передаватися у власність земельні ділянки, які уже перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб. Такі земельні ділянки можуть бути передані у власність лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законодавством. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] 26 листопада 2020 року звернулась до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області з клопотанням про надання їй дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,000 га з цільовим призначенням для ведення садівництва розташованої на території Вовківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області за межами населеного пункту. Дане клопотання було розглянуто та наказом Головного управління Держгеокадастру у Львівській області № 3091-УБД від 04 грудня 2020 року надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, яка була розроблена. Наказом Головного управління Держгеокадастру у Львівській області № 91-УБД від 06 січня 2021 року було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] у власність для ведення особистого селянського господарства на території Вовківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області та надано у приватну власність земельну ділянку загальною площею 2,00 га із земель сільськогосподарського призначення державної власності (кадастровий номер 4623681800:11:000:0396), для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Вовківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області. Відповідно до ст. 118 ЗК України підставою відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Як вбачається із матеріалів справи, із доданих до клопотання від 26 листопада 2020 року графічних малюнків встановлено, що місце розташування бажаної для відведення відповідачу [PERSON] земельної ділянки, така знаходиться в межах земельної ділянки із кадастровим номером 4623681800:11:000:0379 площею 5,8765 га, та дозволяє ідентифікувати розташування на місцевості. Позивачі у своїй позовній заяві зазначають, що вони впродовж 30-ти років зі своїми сім`ями використовують земельні ділянки площею 0,70 га, площею 0,40 га, цільові призначення яких, для ведення особистого сільського господарства, які розташовані за адресою Львівська обл., Пустомитівський р-н, с. Кугаїв. При цьому, позивачами не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження надання їм в користування згаданих земельних ділянок. Суд критично ставиться до наданих позивачами довідок № 1209, № 1210 від 17 червня 2021 року, оскільки такі не відповідають формі та змісту, передбачених наказом Міндоходів № 32 від 17 січня 2014 року. З наданих представником позивачів суду фотокопій неможливо ідентифікувати місцезнаходження земельних ділянок, якими користуються позивачі, а також те, чи саме вони користується такими. Статтею 125 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Крім того, у пункті 18 Постанови Пленуму Верховного Суду «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснено, що вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що: в) з 1 січня 2002 року відповідно до статті 125 ЗК право користування земельною ділянкою виникало після одержання її власником або землекористувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування або укладення договору оренди, їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а з 2 травня 2009 року у відповідності із Законом України від 5 березня 2009 р. № 1066-VI право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Однак, жодних документів, які б посвідчували право землекористування земельними ділянками позивачами суду не надано. Вказані висновки також узгоджуються з постановою Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 450/2646/16-ц. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) Таким чином, суд прийшов до висновку, що позивачами не доведено перед судом факту порушення їхніх прав відповідачами. Із наведеного слідує, що заявлені позивачами позовна вимога про визнання недійсним наказу Головного управління Держземагенства у Львівській області № 91-УБД від 06 січня 2021 року про затвердження документації землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни її цільового призначення, не обґрунтована, а тому задоволенню не підлягає. Враховуючи те, що позовні вимоги про скасування державної реєстрації в Державному земельному кадастрі земельної ділянки площею 2,000 га кадастровий номер 4623681800:11:000:0396, яка проведена 18 січня 2021 року реєстратором Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради Львівської області Хом`як Н.Р., у відповідності до Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 56245488, припинення права власності [PERSON] на земельну ділянку площею 2,000 га кадастровий номер 4623681800:11:000:0396, скасування запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 2273697346236 за номером запису про право власності 42136620, є похідними від вищеназваної вимоги, а тому такі задоволенню не підлягають. Згідно ст. 141 ЦПК України судові витрати понесені позивачами стягненню з відповідачів не підлягають. Відповідно до ч. 9 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позов Відтак, в силу положень ч. 9 ст. 158 ЦПК України, заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 грудня 2022 року, слід скасувати.

Outcome: dismissed