Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-18 00:00:00

09.05.2023 р. ТОВ «Київенерго-Борг» звернулось до суду з позовом [PERSON] про стягнення трьох процентів річних в сумі 42385,15 грн та інфляційних втрат в сумі 59845,75 грн за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 19.02.2020 р. по 19.10.2020 р. Свої вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що 11.12.2007 р. між ВАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 49.28/39/07-Сна. 26.06.2013 р. ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним та забезпечувальним договорами, відповідно до умов якого право вимоги до боржників перейшло від ПАТ «Кредитпромбанк» до ПАТ «Дельта Банк». 09.01.2018 року між ПАТ «Дельта банк» та ТОВ «Спортсервіс-СТМ» було укладено договір № 96/К про відступлення прав вимоги до відповідача. 14.09.2021 р. протоколом загальних зборів учасників ТОВ «Спортсервіс-СТМ» прийнято рішення про зміну найменування Товариства на ТОВ «Київенерго-Борг», на підставі якого внесено відповідні відомості до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. 08.11.2017 р. рішенням Подільського районного суду м.Києва у справі № 758/10580/14-ц задоволено частково позов ПАТ «Дельта банк», а саме у рахунок погашення заборгованості в сумі 2119257,26 грн звернуто стягнення на предмет іпотеки. Оскільки заборгованість не була сплачена відповідачем у визначений договором строк, представник позивача звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача на користь позивача три проценти річних в сумі 42385,15 грн та інфляційні втрати в сумі 59845,75 грн за період з 19.02.2020 р. по 19.10.2020 р., а всього 102230,90 грн. Ухвалою від 21.08.2023 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі з підстав викладених в позові. Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, просив суд відмовити у їх задоволенні. Також подав заяву про застосування до вимог позивача строку позовної давності. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 11.12.2007 р. між ВАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 49.28/39/07-Сна, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 1262500,00 грн, зі сплатою 13,35 % річних за користування кредитними коштами. 26.06.2013 р. між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, відповідно до умов якого право вимоги до боржників [PERSON] і [PERSON] , перейшло від ПАТ «Кредитпромбанк» до ПАТ «Дельта банк». Також судом встановлено, що рішенням Подільського районного суду м.Києва від 08.11.2017 р. у справі № 758/10580/14-ц, яке набрало законної сили 17.01.2018 р., задоволено частково позов ПАТ «Дельта Банк», а саме в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 11.12.2007 р., укладеним між ВАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] , у розмірі 2119257,26 грн, звернуто стягнення на користь ПАТ «Дельта Банк» на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] , шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» з початковою ціною для реалізації 3333000,00 грн. Зокрема, судом у зазначеному рішенні встановлено, що станом на 15.01.2015 р. виникла кредитна заборгованість у сумі 2119257,26 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 1181550,50 грн та заборгованості за відсотками у сумі 937706,76 грн. Постановою Апеляційного суду м.Києва від 17.01.2018 р. залишено без змін рішення Подільського районного суду м.Києва від 08.11.2017 р. Постановою Верховного Суду від 25.04.2018 р. залишено без змін рішення Подільського районного суду м.Києва від 08.11.2017 р. та постанову Апеляційного суду м.Києва від 17.01.2018 р. Зазначені обставини в силу положень ч.4 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню. З матеріалів справи вбачається, що 09.01.2018 р. між ПАТ «Дельта банк» та ТОВ «Спортсервіс-СТМ» було укладено договір № 96/К про відступлення прав вимоги до [PERSON] та [PERSON] . В подальшому ТОВ «Спортсервіс-СТМ» змінено найменування на ТОВ «Київенерго-Борг», що підтверджується протоколом загальних зборів учасників ТОВ «Спортсервіс-СТМ» від 14.09.2021 р. 19.07.2021 р. відповідачем на депозитний рахунок приватного нотаріуса КМНО Журавльової З.В. внесено кошти у загальній сумі 2119257,26 грн для передачі позивачу на виконання зобов`язання за кредитним № 49.28/39/07-Сна від 11.12.2007 р., що підтверджується копією квитанції № 1 від 19.07.2021 р. Отже у період з 19.02.2020 р. по 19.10.2020 р. відповідачем не було сплачено заборгованості за кредитним договором, а також не здійснювалось виконання рішення суду. Будь-яких доказів на спростування вказаної обставин матеріали справи не містять. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. ПАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є позивач, використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, пені та штрафних санкцій за порушення умов договору, звернувшись до Подільського районного суду м.Києві з позовом. Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також, обумовлені в договорі неустойку, штрафні санкції припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Нарахування відсотків, пені, штрафних санкції поза межами дії договору є безпідставним (правові висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у постанові від 31.10.2018 р. у справі № 202/4494/16-ц). Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до пункту 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 р. у справі № 444/9519/12, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначений правовий висновок міститься також у постанові Верховного Суду України від 06.07.2016 р. в справі № 6-1946цс15 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 р. в справі № 686/21962/15-ц. За таких обставин, оскільки у відповідача виникло перед позивачем грошове зобов`язання, то його невиконання зумовлює застосування положень частини 2 статті 625 ЦК України, що не є тотожним обов`язку відповідача сплатити проценти за користування кредитними коштами за умовами договору та відповідно до ст. 1048 ЦК України. Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у постанові від 04.06.2019 р. у справі № 916/190/18). Таким чином, оскільки відповідач за період з 19.02.2020 р. по 19.10.2020 р. не здійснювала погашення заборгованості за кредитним договором, а наявність кредитної заборгованості станом на 15.01.2015 р. у сумі 2119257,26 грн встановлена зазначеним вище рішенням Подільського районного суду м.Києва, позивач правомірно нарахував інфляційні витрати та три проценти річних відповідно до положень ст. 625 ЦК України. Суд, перевіривши розрахунок, наданий представником позивача, встановив, що інфляційні витрати у зв`язку із невиконанням грошового обов`язку за період з 19.02.2020 р. по 19.10.2020 р. становлять 59845,75 грн, а три проценти річних становлять 42385,15 грн. Крім того суд зазначає, що позивач має право на отримання від відповідача інфляційних втрат та трьох процентів річних, передбачених ст. 625 ЦК України, незалежно від прийняття судом рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки грошове зобов`язання відповідача про сплату боргу в сумі 2119257,26 грн. виникло саме на підставі кредитного договору № 49.28/39/07-Сна від 11.12.2007 р., а не на підставі рішення суду. При цьому, судовим рішенням встановлено факт наявності такого боргу (невиконаного грошового зобов`язання) ще станом на 15.01.2015 р. За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та враховуючи, що відповідачем допущено прострочення виконання взятого на себе зобов`язання за кредитним договором перед позивачем, як правонаступником кредитора, в розмірі 2119257,26 грн, який встановлено у рішенні суду, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а тому вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Київенерго-Борг» три проценти річних в сумі 42385,15 грн та інфляційні втрати в сумі 59845,75 грн за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 19.02.2020 р. по 19.10.2020 р. При цьому, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 р. № 540-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «12. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022 р. № 2120-IX в редакції Закону України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» від 08.11.2023 р. № 3450-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 19 такого змісту: «19. У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 р. № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24.02.2022 р. № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Отже з врахуванням вищевикладеного, суд вважає, що доводи сторони відповідача про те, що позивачем заявлено вимоги з пропуском строку позовної давності, є помилковими, а тому судом до уваги не приймаються. Крім того, відповідно до вимог ст.ст. 133, 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 2684,00 грн, а всього з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 104914,90 грн. (59845,75 грн + 42385,15 грн + 2684,00 грн).

Outcome: approved