Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-18 00:00:00

11.04.2023 року позивач [PERSON] пред`явив позов\~до[PERSON] , яким просить стягнути з останнього в його користь моральну шкоду в розмірі 99\~335,00 грн. заподіяну внаслідок ушкодженням здоров`я джерелом підвищеної небезпеки.\~В обгрунтування\~позову зазначив,\~що 09\~січня 2021\~року близько\~00:20\~год.\~ [PERSON] ,\~керуючи автомобілем\~марки «Honda\~Civis»,\~реєстраційний номер\~ [NUMBER] ,\~рухаючись по\~вул.Б.Хмельницького\~у м.Червонограді\~Львівської області,\~здійснив наїзд\~на [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~внаслідок чого\~останній отримав\~тілесні ушкодження,\~та у\~тяжкому стані\~госпіталізований у\~реанімаційне відділення\~Червоноградської центральної\~міської лікарні.\~За даним\~фактом ГУНП\~у Львівській\~області внесено\~відомості до\~Єдиного реєстру\~досудових розслідувань\~за №12021140150000038\~за ч.2\~ст.286\~КК України. Вказує, що зазначене кримінальне провадження\~не закінчене. Зазначає, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримав наступні тілесні ушкодження: ВПТ (забій головного мозку важкого ступеня); закрита травма грудної клітки; перелом ІІІ-VІІ ребер зліва; лівобічний гемопневмоторакс; забій легень; тупа травма живота; розрив брижі тонкої кишки; внутрішньо-черевна кровотеча; перелом крила клубової кістки справа; перелом виростків стегневої та великогомілкової кісток; постгеморагічна анемія важкого ступеня; травматичний шок ІІІ-ІV ступеня та був змушений проходити довготривале стаціонарне та амбулаторне лікування з оперативним втручанням, терпіти болісні лікувальні та діагностичні процедури, отримувати неприємне медикаментозне лікування. Так, з 09.01.2021 року по 05.02.2021 року знаходився на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні Червоноградської центральної міської лікарні, а в подальшому до 01.09.2021 року - на амбулаторному. Зазначає, що впродовж лікування почувався незручно, дискомфортно, з необхідністю пристосовуватись до негативних умов існування ( ліжковий режим, гігієнічні проблеми, залежність від оточення), постійно потребував зовнішньої допомоги з боку близьких, з приводу чого почувався, як джерело клопоту та обмежень для них. Також наслідки події, що сталася, потягли за собою нераціональне витрачання життєвого часу на лікування, проведення правових заходів, обумовили необхідність залучення значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, дотепер вимагають компенсаторних можливостей задля їх подолання. У нього були порушені актуальні життєві плани, погіршені можливості побудови та реалізації нових життєвих перспектив і трудових планів, нової продуктивної самореалізації. Позивач втратив можливість продовжувати нормальний звичний ритм свого життя. Незважаючи на те, що з моменту ДТП пройшов вже певний час, його і надалі супроводжують болісні відчуття внаслідок отриманих травм. Біль та страх після ДТП глибоко поселилися у його душі та буденності і він ще протягом тривалого часу буде змушений докладати значних зусиль та нести витрати для максимально можливого відновлення функцій свого організму. З врахуванням викладеного, глибини перенесених моральних страждань та фізичного болю, що будуть супроводжувати його довготривалий час та продовжують тривати по даний час та пов`язаних з цим істотними вимушеними змінами у його життєвих стосунках, часу та зусиль, які можливо хоч частково відновлять стан його психологічного здоров`я, розмір моральної шкоди оцінює у 100\~000 грн. На момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки «Honda Civis», реєстраційний номер [NUMBER] , була застрахована в ПрАТ «СК «Арсенал страхування» відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до полісу ліміт відповідальності за моральну шкоду склав 665,00 грн, яку страхова компанія відшкодувала позивачу. Невідшкодованою залишилася різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою в розмірі 99\~335,00 грн. (100\~000 грн. 665,00 грн. = 99\~335,00 грн.), яка, на його думку, підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача, як власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки. Ухвалою суду від 13\~квітня 2023\~року відкрито загальне позовне провадження та визначено відповідачу 15-ти денний строк подання відзиву, який одночасно являється строком для пред`явлення зустрічного позову, призначено підготовче судове засідання на 22.05.2023 року, яке відкладено на 17.07.2023 року. 01.06.2023 року подано відзив на позов, у якому представник відповідача висловився про безпідставність позовних вимог, зазначивши про порушення правил дорожнього руху самим позивачем, який переходив дорогу у непередбаченому для цього місці. Також стверджує про наявність в діях потерпілого непрямого умислу на заподіяння шкоди, оскільки він перебував у стані алкогольного сп`яніння, тому вважає, що своїми діями сам створив небезпеку, яка унеможливила відвернення негативних наслідків. Окрім цього, вказує про відсутність у [PERSON] технічної можливості уникнути ДТП, що є непереборною силою, оскільки в даному випадку зіткнення його автомобіля з пішоходом не залежало від нього при усій обачливості його дій та/або поведінки. До того ж, вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами заявлений розмір моральної шкоди. Більше того, стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 100\~000 грн. буде надмірним тягарем для останнього. 22.06.2023 року представником позивача подано відповідь на відзив, у якому останній спростовує твердження відповідача та зазначає, що чинне законодавство не передбачає такої підстави як вина потерпілого для звільнення від відповідальності в частині відшкодування моральної шкоди власника джерела підвищеної небезпеки. Щодо доводів завдання шкоди внаслідок непереборної сили, звертає увагу, що непереборна сила характеризується двома ознаками: надзвичайністю та невідворотністю, а сама по собі відсутність технічної можливості уникнути наїзду вказаним ознакам не відповідає, так як причинно пов`язана з джерелом підвищеної небезпеки та особливостями його експлуатації. Також вважає, що розмір моральної шкоди відповідає критеріям, визначеним у ст.23 ЦК України та вказана сума буде домірною заподіяній шкоді позивачу, враховуючи тривалість його лікування та реабілітації, внаслідок отриманих травм та необхідності докладення значних зусиль для відновлення та організації нормального життя. За клопотанням відповідача, підготовче судове засідання 17.07.2023 року відкладено на 21.08.2023 року, 21.08.2023 року на 25.09.2023 року. Ухвалою від 25.09.2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено таку до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 30.10.2023 року. 30.10.2023 року витребувано від Червоноградського РВ ГУ НП у Львівській області із матеріалів кримінального провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 12021140150000038 від 09.01.2021 року, належним чином засвідчені копії документів щодо стану сп`яніння позивача [PERSON] , у звязку із чим по справі оголошено перерву, яку продовжено 19.12.2023 року, 22.01.2024 року за клопотанням відповідача. Належним чином повідомлені сторони у судове засідання 19.02.2024 року не з`явилися, подали письмові заяви про розгляд справи у їх відсутності, при цьому представник позивача підтримав позов в повному обсязі, а відповідач заперечив позовні вимоги. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 09 січня 2021 року близько 00:20 год. [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Honda Civiс», реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись по вул.Б.Хмельницького у м.Червонограді Львівської області, здійснив наїзд на [PERSON] , [INFO] , внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження, та у важкому стані госпіталізований у реанімаційне відділення Червоноградської центральної міської лікарні. За фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12021140150000038 від 09.01.2021 р. та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України. Відповідно до висновку судово-медичного експерта № 03/2021 від 26.02.2021 року, у [PERSON] ,1974\~року народження, виявлено тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми грудної клітки, яка проявилася забоєм легень, переломами ІІІ- VІІ ребер зліва, ускладнених підшкірною емфіземою та лівобічним гемопневмотораксом; закритої тупої травми живота, яка проявилася надривом серповидної зв`язки, надривами брижі тонкої кишки, надривами печінки, гематомами в ділянці поперечної ободової кишки, надривами очеревини в ділянці нисхідної ободової кишки, ускладнених внутрішньочеревною кровотечею; крайових переломів тіл 1,2,3 го грудних хребців, крайового відламкового перелому латерального виростка правої великогомілкової кістки зі зміщенням відламків; багатолінійного перелому головки правої малогомілкової кістки зі зміщенням; крайового перелому медіального надвиростка правої стегнової кістки; перелому крила правої клубової кістки; забою м`яких тканин голови у лівій скронево-тімяній ділянці; крововиливів на лівому плечі з переходом на передпліччя, на грудях ззаду справа з переходом на поперекову ділянку, на правому коліні; плями на шкірі на лівому лікті, яка є слідом загоєного садна; саден на правій лобно-скроневій ділянці голови, на носі, на правому зап`ястку, на лівому коліні. Вказані тілесні ушкодження утворились від контакту з тупими предметами в короткому проміжку і часу швидкій послідовності одне від одного, могли виникнути незадовго до госпіталізації гр [PERSON] у лікувальний заклад 09.01.2021 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та відносяться: закрита тупа травма грудної клітки, закрита тупа травма живота до тяжкого тілесного ушкодження по ознаці небезпеки для життя в момент спричинення, переломи тіл хребців, правих клубової, стегнової велико- та малогомілкових кісток до тілесного ушкодження середньої тяжкості по ознаці тривалого розладу здоров`я, забій, крововиливи, садна до легкого тілесного ушкодження. Крім цього, при проходженні стаціонарного лікування, гр. [PERSON] було встановлено діагноз: «Закрита черепно-мозкова травма», дати оцінку ступеня тяжкості якого при виконанні даної судово-медичної експертизи не є можливим згідно п.4.13.1 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» у зв`язку з недостатнім клінічним та лабораторним обстеженням гр. [PERSON] . Судово-медичних даних про вміст етанолу в крові гр. [PERSON] на момент звернення у медичний заклад у наданій медичній документації немає. Судово-медичних даних, щоб стверджувати категорично про положення, у якому перебував пішохід [PERSON] по відношенню до автомобіля у момент наїзду у наданих витягах з матеріалів кримінального провадження немає. Проте можна висловитись, що на момент контакту з виступаючими частинами транспортного засобу він міг перебувати у вертикальному чи близькому до нього положенні та бути повернутим правою поверхнею тіла до автомобіля (а.с.91-113). Кримінальне провадження\~за №12021140150000038 від 09.012021 року перебуває на досудовому розслідуванні. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 15, частина 1 статті 16 ЦК України). Відповідно до Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингоодержувач - фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка відповідно до договору фінансового лізингу отримує від лізингодавця об`єкт фінансового лізингу у володіння та користування; Відповідно до ст.396 ЦК України, особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. Факт правомірності володіння автомобілем марки «Honda Civiс», реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] підтверджується матеріалами справи та ніким не оспорюється. Доказів щодо його вибуття з володіння відповідача чи повернення у володіння власника ТОВ «Авентус Лізинг» матеріали справи не містять. Статтею 1187 ЦК України передбачено об`єктивну (безвинну) цивільно-правову відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки за шкоду, яка завдана внаслідок його експлуатації третій особі. Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок. Згідно зі статтею 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно із статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц , у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди. Відповідно до статті 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (ч. 1). Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2). У пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що, відповідно до статей 1166, 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Згідно частини 5 статті 1187 Цивільного кодексу України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки, так і ті, що завдали шкоди внаслідок необережності. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 263 ЦК України непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за таких умов подія. Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди ;подія, яка не повинна бути причинно пов`язана з джерелом підвищеної небезпеки. Шкідливі властивості самого джерела підвищеної небезпеки непереборною силою не є. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція винуватості заподіювача шкоди. Подібні правові висновки висловлені Верховним Судом у постановах: від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18); від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18); від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18); від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18). Таким чином, при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, згідно вимог частини 5 статті 1187 ЦК України. Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини 1 статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). Разом із тим, відповідно до вимог частини 2 статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно зі статтею 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі викладеного, слід дійти висновку, що моральна шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини особи, завдана нею моральна шкода відшкодовується, зокрема, якщо шкоду завдано ушкодженням здоров`я, життю внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Щодо змісту причинного зв`язку, то він полягає у тому, що вчинена неправомірна дія є головною причиною, яка призвела до завдання моральної шкоди. Вина є суб`єктивним елементом. Тут діє презумпція заподіювача шкоди (за аналогією майнової шкоди). Згідно з вимогами ч.ч.1,5 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом ч.ч.1,2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Врахувавши встановлені обставини, суд вважає, що відповідач, як володілець джерела підвищеної небезпеки, повинен нести відповідальність за спричинену моральну шкоду, завдану таким джерелом, незалежно від наявності його вини. З матеріалів справи вбачається, що ПрАТ СК «Арсенал Страхування» в межах ліміту страхового відшкодування виплатила позивачу 665,00 грн. моральної шкоди. Факт спричинення позивачу моральних страждань внаслідок ушкодження здоров`я позивачу відповідачем внаслідок ДТП є доведеним і правильним. Мінімально гарантований загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди становить 665,00 грн (5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю). Відповідач посилається на те, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок необережних дій пішохода [PERSON] , який, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння переходив дорогу у невстановленому місці. В той\~же час,\~такі його\~доводи не\~підтверджені належними\~та допустимими\~доказами. Відповідно\~до висновку\~судово-медичного\~експерта №\~03/2021\~від 26.02.2021\~рокусудово-медичних даних про вміст етанолу в крові гр. [PERSON] на момент звернення у медичний заклад у наданій медичній документації немає. Суд не приймає до уваги довідку КП «Центральна міська лікарня Червоноградської міської ради» № 1137 від 16.01.2021 року про те, що [PERSON] 09.01.2021 року перебував в стані алкогольного сп`яніння, оскільки такий діагноз встановлено клінічно, лабораторні дослідження не проводились. Суд звертає увагу, що як підстава звільнення особи, що порушила зобов`язання, від відповідальності, непереборна сила характеризується двома ознаками: надзвичайністю та невідворотністю, однак відповідачем не доведено відсутність технічної можливості уникнути ДТП, останній не заявляв клопотань про призначення судової авто-технічної\~експертизи, тому такі його твердження також не заслуговують на увагу. Відтак суд вважає, що внаслідок ДТП позивачу було завдано моральної шкоди, яка виражається у фізичних стражданнях у зв`язку із завданням йому тяжких тілесних ушкоджень, тілесних ушкоджень середньої тяжкості та легких тілесних ушкоджень. Позивач після скоєної ДТП знаходився на стаціонарному та амбулаторному лікуванні з 09.01.2021 року по 01.09.2021 року, йому проведено оперативне втручання. Вказане підтверджується копією довідки КП «Центральна міська лікарня Червоноградської міської ради» № 220 від 25.01.2021 року, копією епікризу, копіями листків непрацездатності (а.с.11-18). Вирішуючи питання про розмір моральної шкоди в грошовому еквіваленті, суд виходить з втрат немайнового характеру, що їх зазнав позивач, змін, які відбулись в житті позивача, витрачений час на відновлення життєвих зв`язків, його душевної рівноваги та морального стану, обставин її завдання, виходячи із засад розумності та справедливості, а тому вважає, що слід визначити моральну шкоду в розмірі 100 000 гривень. Зазначений розмір моральної шкоди є виваженим, справедливим та не призведе до збагачення позивача, скрутного матеріального становища відповідача. Тому доводи відповідача щодо розміру моральної шкоди є неприйнятними. Разом з тим, враховуючи відшкодування страховою компанією моральної шкоди у розмірі 665,00 грн., суд вважає що з відповідача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (100\~000 грн. 665,00 грн. = 99\~335,00 грн.), тобто 99\~335,00 грн. \~ \~ \~ \~За наведених обставин позов підлягає задоволенню. \~ \~ \~ \~Питання судових витрат слід вирішити у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved