Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-13 00:00:00

27 листопада 2023 р. АТ «Акцент-Банк» (далі: позивач) звернулось до Київського районного суду м. Харкова з позовом про стягнення з [PERSON] (далі: відповідач) заборгованості за кредитним договором № б/н від 13.09.2017 р. в сумі 18\~377, 77 грн., з яких: 10\~647, 00 грн. заборгованість за кредитом; 7\~730, 77 грн. заборгованість по відсоткам. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач вказує на те, що 13.09.2017 р. між ним та відповідачем було укладено договір, на підставі якого відповідачу був наданий кредит, який останнім своєчасно повернутий не був, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість. У зв`язку з цим позивач вирішив звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів. 04.12.2023 ухвалою Київського районного суду м. Харкова відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. 05.02.2024 ухвалою Київського районного суду м. Харкова позовну заяву позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості залишено без руху, встановлений спосіб усунення недоліків шляхом подання до суду анкети-заяви від 13.09.2017 року. 09.02.2024 р. представником позивача подана заява, відповідно до змісту якої він повідомляє суд, що 28.06.2016 р. відповідач звернувся до банку за отриманням банківських послуг та підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг А-Банку. В подальшому, будучи клієнтом банку відповідач замовив відкриття поточного рахунку зі встановленим кредитним лімітом, оскільки з моменту останньої ідентифікації та верифікації клієнта пройшов рік, повторно вказана процедура не проводилась, і оформлення кредитного договору 28.06.2016 р. підтверджується підписанням відповідачем Паспорту споживчого кредиту за програмою «Кредитка картка» за допомогою електронного підпису. Відповідач відзив на позовну заяву в порядку ст.ст. 178,278 ЦПК України не подав. Приписами ч.4 ст.268 ЦПК України визначено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини: 28.06.2016 р. відповідач звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення і згоден з його умовами, примірник договору про надання банківських послуг згоден отримати шляхом самостійного роздрукування з офіційного сайту www.а-bank.com.ua. Відповідач зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно самостійно знайомитися із змінами на сайті А-Банку www.а-bank.com.ua. Заява анкета анкета від 13.09.2017, на яку посилається позивач у позовній заяві, в матеріалах справи відсутня. Відповідно до наданого позивачем розрахунку, заборгованість відповідача станом на 26.08.2023 становить 11 249, 20 грн., з яких 6 793, 53 грн. заборгованість за кредитом, 4 455, 67 грн. заборгованість за відсотками. Дослідивши матеріали справи, суд висновує: Відповідно до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. За змістом ст.ст. 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Згідно з частиною 1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі ст.81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). За приписами ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для висновку про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, оскільки вони ґрунтуються лише на припущеннях. На підтвердження позовних вимог позивачем до позовної заяви додано анкету-заяву від 26.06.2016, паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», довідка за картами, довідка за лімітами, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна», виписку про рух коштів. Між тим, подана Банком на підтвердження позовних вимог анкета-заява від 26.06.2016 р. не підтверджує факту укладення між сторонами 13.09.2017 р. кредитного договору. Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту укладання 13.09.2017 р. між сторонами у належній формі кредитного договору, оскільки надані позивачем Умови та Правила отримання банківських послуг не містять відомостей про дату їх прийняття та затвердження, а також підпису відповідача, тому позивачем не доведено, що під час підписання анкети від 13.09.2017 про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в А-Банку відповідач був ознайомлений саме з цими Умовами та Правилами, а тому суд не може прийняти їх як належний та допустимий доказ. Сама по собі Виписка про рух коштів, не може підтверджувати факту укладення 13.09.2017 між сторонами кредитного договору. Крім того, суд дійшов висновку, що із наданої позивачем анкети-заяви від 26.06.2016 не можна дійти беззаперечного висновку, що відповідач мав намір укласти саме кредитний договір, враховуючи відсутність у анкеті-заяві зазначення про оформлення відповідачем саме кредитної картки та визначення розміру кредитного ліміту. Також, позивачем не надано доказів на підтвердження отримання кредитної картки позичальником, що є предметом розгляду даної справи, оскільки в анкеті-заяві від 26.06.2016 відсутній номер картки, яку отримав відповідач, а довідка за картами, довідка за лімітами означене не підтверджують. Наданий позивачем розрахунок заборгованості неможливо вважати доказом надання відповідачу кредитних коштів, оскільки розрахунок сум заборгованості за кредитом та відсотками не є підтвердженням руху коштів на картковому рахунку. Крім того, суд вважає безпідставними посилання позивача на паспорт споживчого кредиту, як складову договору від 13.09.2017 р., оскільки зазначений Паспорт споживчого кредиту, як це передбачено ст.7 Закону України «Про споживче кредитування» є лише рекламою споживчого кредиту і передує укладенню самого договору, та як правило містить узагальнену інформацію про умови кредитування, орієнтовану загальну вартість кредиту та максимальний строк, на який надається кредит. За таких обставин, саме по собі підписання/не підписання відповідачем Паспорту споживчого кредиту без підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг висновку суду першої інстанції про безпідставність вимог банку щодо стягнення заборгованості за відсотками та штрафами не свідчить про покладення на відповідача певних зобов`язань. Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів оформлення та укладання між сторонами кредитного договору б/н від 13.09.2017 р., з досягненням сторонами згоди в належній формі усіх істотних умов отримання кредитної картки тощо, які б свідчили про волевиявлення відповідача укласти кредитних договір та отримати відповідно кредитні кошти. Докази, що відповідають вимогам ст.ст. 76-80 ЦПК України, суду не надані. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Outcome: dismissed