Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення на її користь аліментів на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/2 частки від усіх видів доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня звернення до суду до повноліття дітей. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 28 вересня 2010 року зареєструвала шлюб з відповідачем, який 22 жовтня 2018 року розірвано. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дочок [PERSON] та [PERSON] , [INFO] . З відповідачем спільно не проживають з листопада 2016 року. З того часу діти проживають разом з нею. Відповідач не приймає участі у вихованні дітей та не надає матеріальної допомоги на їх утримання. Таким чином ухиляється від покладених на нього обов`язків. Діти повністю знаходяться на її утриманні. Вона ніде не працює, постійного доходу не має, що не дає їй можливості повністю забезпечити фізичний, духовний розвиток дітей, розвиток творчих та пізнавальних здібностей, уподобань дітей, розвитку обдарувань. При цьому відповідач є працездатним, інших утриманців не має. Також відсутні обставини, які перешкоджали б відповідачу виконувати свій обов`язок по утриманню дітей. Посилаючись на норми Конституції України, СК України, постанову Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/2 частки частки від усіх видів доходу щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22 грудня 2023 року і до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою суду від 29 грудня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного проваження. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та доповнила, що офіційно не працює. При цьому відповідач отримує пенсію у розмірі 14 тисяч гривень, відтак має можливість половину своєї пенсії платити на утримання дітей. Просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав частково та пояснив, що дійсно на даний час отримує пенсію по інвалідності 3 групи з доплатою в розмірі 14 тис. грн.. Однак це тимчасово, основний розмір пенсії становить 2850 грн.. Більш того на своє лікування витрачає значні кошти. Згідний платити аліменти у розмірі визначеному законом. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, оцінивши їх в сукупності, приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області від 22 жовтня 2018 року шлюб розірвано (а.с.6). Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в свідоцтві про народження яких батьком вказаний відповідач [PERSON] , матір`ю - позивач [PERSON] , сторони по справі (а.с.7-8). Згідно довідки Рокитнівської селищної ради №3230 від 13.12.2022, [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] . До складу її сім`ї входять дочки: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] .. Діти проживають з матір`ю та знаходяться на її утриманні (а.с.9). Згідно витягу про реєстрацію у житловому приміщенні, виданому Рокитнівською седищною радою 25.12.2023, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою також зареєстрована [PERSON] , 1954 р.н. (а.с.14-15). [PERSON] є інвалідом третьої групи загального захворювання, отримує пенсію по інвалідності, що підтверджується довідкою МСЕК та пенсійним посвідченням (а.с.20-21). Відповідно до ст.ст.180,181 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина. Відповідно до вимог статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів, суд має враховувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Також даною статтею визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно п. п. 3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Приймаючи рішення про визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) слід врахувати те, що нормами Сімейного кодексу України не передбачено конкретних часток заробітку відповідача, які мають стягуватися як аліменти залежно від кількості дітей саме при розгляді справ у порядку позовного провадження. Відтак, виходячи із приписів ч. 9 ст. 10 ЦПК України щодо застосування судом закону за аналогією, вимоги до стягнення аліментів у частці від заробітку платника аліментів слід визначати з урахуванням вимог, які містяться у ч. 5 ст. 183 СК України. Так, ч. 5 ст. 183 СК України передбачено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половину заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Враховуючи обставини справи та правові норми, суд визначає аліменти у розмірі 1/3 частки від усіх вмдів заробітку (доходу) батька дітей, яка буде стягуватися до досягнення настаршою дитиною повноліття, що цілком, з врахуванням обов`язку позивача по їх утриманню, забезпечить можливість подальшого утримання і виховання дітей. Відповідно до ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: partial