Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-26 00:00:00

11.07.2023 року [PERSON] звернулась до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області із позовом до [PERSON] та [PERSON] , про визначення частки померлого у праві спільної сумісної власності та визнання права власності в порядку спадкування за законом. В позовних вимогах просить суд: Визначити, що частка померлої [PERSON] , яка померла [INFO] в праві спільної сумісної власності подружжя на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та земельної ділянки, площею 0,1110 га, кадастровий номер - 1221488000:03:001:0643, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), які розташовані за адресою: [ADDRESS] становила 1/2 частку. Визнати право власності за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , на 7/12 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 51,6 кв.м., житловою площею 35,7 кв.м., в порядку спадкування за законом після [PERSON] , яка померла [INFO] . Визнати право власності за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , на 7/12 частки земельної ділянки, площею 0,1110 га, кадастровий номер 1221488000:03:001:0643, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після [PERSON] , яка померла [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що батьками позивачки [PERSON] були [PERSON] і [PERSON] . Вони перебували у зареєстрованому шлюбі з 10 квітня 1962 року, про що свідчить свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] , видане 10 квітня 1962 року. [INFO] помер батько позивачки - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 02 березня 2009 року, яке видано виконавчим комітетом Чумаківської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, актовий запис №10. [INFO] померла мати позивачки - [PERSON] , що підтверджується свідоцтво про смерть серія [NUMBER] від 19 жовтня 2009 року, яке видано виконавчим комітетом Чумаківської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, актовий запис №40. Після її смерті відкрилася спадщина на належне її майно. Таким чином, спадкоємцями в порядку спадкування за законом першої черги після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] є [PERSON] та брат позивачки - [PERSON] , який не виявили жодного бажання та не прийняв спадщину. [PERSON] , після смерті свого чоловіка потребувала постійного догляду оскільки хворіла. [PERSON] , в цей період по 14 жовтня 2009 року, день смерті [PERSON] , постійно проживала разом з нею за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] піклувалася за матір`ю, доглядала до смерті і поховала її. Так, 23 листопада 2022 року за результатами розгляду цивільної справи №175/2127/22 (провадження №2о/175/75/22) було ухвалено рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області, яким встановлено факт постійного проживання [PERSON] зі спадкодавицею - [PERSON] , померлої [INFO] на день відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] , що є підставою для визнання [PERSON] спадкоємицею за законом, яка фактично прийняла спадщину належним чином після [PERSON] , померлої [INFO] . Фактично прийнявши спадщину, [PERSON] продовжила проживати, утримувати та володіти майном, а саме будинком [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про адресу реєстрації місця проживання, яка видана виконавчим комітетом Чумаківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області №327 від 29 червня 2022 року. [PERSON] та [PERSON] , за життя були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , (довідка №1066 від 10.07.2020). За життя [PERSON] склав заповіт, яким належне йому на праві особистої власності будинок [ADDRESS] , а також належну йому земельну ділянку площею 0,111 та., для обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд розташованих на території [ADDRESS] згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія ДП ДН 001997 згідно реєстрації в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1636 від 09 лютого 1995 року, заповідав [PERSON] , що підтверджується заповітом 31 липня 2008 року, підписаного [PERSON] та посвідченого секретарем виконкому Чумаківської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №402. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, зокрема на домоволодіння по [ADDRESS] на відповідній земельній ділянці. Разом з тим, 30 вересня 1983 року під час перебування у шлюбі [PERSON] та [PERSON] за спільні кошти подружжям було придбано житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу будинку, який, зареєстрований в реєстрі за №2175. Вищезазначений будинок розташований на приватизованій земельній ділянці площею 0,1110 га, кадастровий номер 1221488000:03:001:0643, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Однак, спільного заповіту подружжям [PERSON] складено не було, а тому частка у спільній сумісній власності [PERSON] не входили до складу майна складеного заповіту [PERSON] . Таким чином, на час смерті [PERSON] , [PERSON] належала 1/2 частка домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] . За цих обставин [PERSON] після смерті [PERSON] успадкувала як обов`язкову частку 1/12 частку домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] . Мати позивача, [PERSON] , після смерті свого чоловіка захворіла, а тому свідоцтва про право на спадщину так і не отримала, та померла [INFO] . [PERSON] фактично прийнявши спадщину та звернувшись до державного нотаріуса Дніпропетровської державної нотаріальної контори Кобрусєвої Л.В. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті матері, [PERSON] , нотаріусом було постановлено постанову, згідно якої відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії - у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , на 7/12 часток оскільки не підтверджується факт спільної сумісної власності подружжя спадкового майна, а саме житлового будинку, а також при переході права власності на житловий будинок повинно переходити і право власності на земельну ділянку. Таким чином, право [PERSON] на спадкове майно в порядку спадкування за законом, є невизнаним, що дає право позивачці звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник позивачки адвокат Миронов В.О. підтримав позицію позивачки та просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідачі про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, у наданий судом строк відзив на позов не подали, а тому зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.\~223,\~280 ЦПК України. Виходячи з наведеного, а також положень ч. 3\~ст. 211 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі\~ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності сторін. У відповідності до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши наданні докази, суд встановив, що наявні підстави для задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Судом фактично встановленні наступні обставини справи, а саме, що батьками позивачки [PERSON] були [PERSON] і [PERSON] . Вони перебували у зареєстрованому шлюбі з 10 квітня 1962 року, про що свідчить свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] , видане 10 квітня 1962 року. [INFO] помер батько позивачки - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 02 березня 2009 року, яке видано виконавчим комітетом Чумаківської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, актовий запис №10. [INFO] померла мати позивачки - [PERSON] , що підтверджується свідоцтво про смерть серія [NUMBER] від 19 жовтня 2009 року, яке видано виконавчим комітетом Чумаківської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, актовий запис №40. Після її смерті відкрилася спадщина на належне її майно. Згідно із ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Таким чином, спадкоємцями в порядку спадкування за законом першої черги після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] є [PERSON] та брат позивачки - [PERSON] , який не виявили жодного бажання та не прийняв спадщину. [PERSON] , після смерті свого чоловіка потребувала постійного догляду оскільки хворіла. [PERSON] , в цей період по 14 жовтня 2009 року, день смерті [PERSON] , постійно проживала разом з нею за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] піклувалася за матір`ю, доглядала до смерті і поховала її. Так, 23 листопада 2022 року за результатами розгляду цивільної справи №175/2127/22 (провадження №2о/175/75/22) було ухвалено рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області, яким встановлено факт постійного проживання [PERSON] зі спадкодавицею - [PERSON] , померлої [INFO] на день відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] , що є підставою для визнання [PERSON] спадкоємицею за законом, яка фактично прийняла спадщину належним чином після [PERSON] , померлої [INFO] . Фактично прийнявши спадщину, [PERSON] продовжила проживати, утримувати та володіти майном, а саме будинком [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про адресу реєстрації місця проживання, яка видана виконавчим комітетом Чумаківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області №327 від 29 червня 2022 року. [PERSON] та [PERSON] , за життя були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , (довідка №1066 від 10.07.2020). За життя [PERSON] склав заповіт, яким належне йому на праві особистої власності будинок [ADDRESS] , а також належну йому земельну ділянку площею 0,111 та., для обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд розташованих на території [ADDRESS] згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія ДП ДН 001997 згідно реєстрації в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1636 від 09 лютого 1995 року, заповідав [PERSON] , що підтверджується заповітом 31 липня 2008 року, підписаного [PERSON] та посвідченого секретарем виконкому Чумаківської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №402. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, зокрема на домоволодіння по [ADDRESS] на відповідній земельній ділянці. Разом з тим, 30 вересня 1983 року під час перебування у шлюбі [PERSON] та [PERSON] за спільні кошти подружжям було придбано житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу будинку, який, зареєстрований в реєстрі за №2175. Вищезазначений будинок розташований на приватизованій земельній ділянці площею 0,1110 га, кадастровий номер 1221488000:03:001:0643, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. З ст. 368 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Так, статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Стаття 1243 ЦК України передбачено, що подружжя має право скласти спільний заповіт щодо майна, яке належить йому на праві спільної сумісної власності. Однак, спільного заповіту подружжям [PERSON] складено не було, а тому частка у спільній сумісній власності [PERSON] не входили до складу майна складеного заповіту [PERSON] . Згідно із ч. 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувана (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувану (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. При вчиненні правочину, що передбачає перехід права власності на зазначений об`єкт, мають дотримуватися вимоги частини шістнадцятої цієї статті. Таким чином, на час смерті [PERSON] , [PERSON] належала 1/2 частка домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України визначено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). За цих обставин [PERSON] після смерті [PERSON] успадкувала як обов`язкову частку 1/12 частку домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] . Мати позивача, [PERSON] , після смерті свого чоловіка захворіла, а тому свідоцтва про право на спадщину так і не отримала, та померла [INFO] . [PERSON] фактично прийнявши спадщину та звернувшись до державного нотаріуса Дніпропетровської державної нотаріальної контори Кобрусєвої Л.В. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті матері, [PERSON] , нотаріусом було постановлено постанову, згідно якої відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії - у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , на 7/12 часток оскільки не підтверджується факт спільної сумісної власності подружжя спадкового майна, а саме житлового будинку, а також при переході права власності на житловий будинок повинно переходити і право власності на земельну ділянку. Згідно абз. 2 п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від ЗО травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. Розглядаючи спори, пов`язані зі спадкуванням частки в праві спільної сумісної власності, необхідно звертати увагу на те, що згідно зі статтею 368 ЦК спільною сумісною власністю є не лише майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом, а й майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Пунктом 3.4 роз`яснень Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», визначено, що відповідно до ст. 1226 ЦК частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Частинами 1,2 ст. 71 Закону України "Про нотаріат" встановлено, що у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. На підставі письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, за згодою другого з подружжя, який є живим, у свідоцтві про право власності може бути визначена і частка померлого у спільній власності. Розглядаючи спори, пов`язані із спадкуванням частки майна, що у спільній сумісній власності, судам слід звертати увагу на те, що згідно із ст. 368 ЦК спільною власністю є не лише майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом, а й майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Отже, резолютивну частину судового рішення в цій категорії справ має бути викладено наступним чином: "Визначити, що частка померлого (П.І.Б.) в праві спільної сумісної власності на квартиру (будинок, садибу) становила 1/2". Відповідно змісту статтей 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавець), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ч. 1 ст. 1221 ЦК України). Відповідно до ст. 1222 ЦК України спадкоємці за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з ч.2, ч.З ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. За приписами ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України. Згідно ст.ст. 1258, 1261 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, при цьому у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Порядок прийняття спадщини визначений законодавцем у ст. 1268 ЦК України. Відповідно до вказаної правової норми спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається або оспорюється іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З огляду на вищенаведене судом вбачаються підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі. За приписами частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ст.\~141\~ЦПК України,\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог,\~інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються у разі задоволення позову - на відповідача Отже з урахуванням задоволення позову в повному обсязі з відповідача на користь позивача підлягає відшкодуванню судовий збір. Згідно ст.\~263\~ЦПК України\~судове рішення\~повинно ґрунтуватися\~на засадах\~верховенства права,\~бути законним\~і обґрунтованим. Законним\~є рішення,\~ухвалене судом\~відповідно до\~норм матеріального\~права із\~дотриманням норм\~процесуального права. Судове\~рішення має\~відповідати завданню\~цивільного судочинства,\~визначеному цим\~Кодексом. При\~виборі і\~застосуванні норми\~права до\~спірних правовідносин\~суд враховує\~висновки щодо\~застосування відповідних\~норм права,\~викладені в\~постановах Верховного\~Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Outcome: approved