Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-19 00:00:00

І. Суть спору 27.12.2023 року позивач звернулася до суду із позовом про розірвання шлюбу, покликаючись на те, що між нею та відповідачем було укладено шлюб, від якого мають двох дітей. Позивачка стверджує, що виходячи заміж, вона мала надію створити повноцінну сім`ю та мріяла про щасливе майбутнє, однак відповідач не виправдав її сподівань і надій та безпосередньо з його вини їхній шлюб розпався. У них з відповідачем різні, полярні погляди на життя та різні життєві цінності. Впродовж останнього року відповідач зловживає спиртними напоями та, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, безпричинно вчиняє сварки і скандали, під час яких принижує честь та гідність позивачки. Все це відбувається в присутності дітей подружжя і дуже негативно впливає на їх психологічний стан та в кінцевому результаті на загальний стан здоров`я. За таких обставин життя з ним стало нестерпним і останній рік подружжя не веде спільного господарства та не підтримує подружніх стосунків. Відповідач офіційно ніде не працює, не бажає влаштовуватись на роботу та дбати про дітей, належної матеріальної допомоги на дітей не надає. Фактично весь тягар по утриманню, вихованню та догляду за дітьми лежить на позивачці. За твердженням [PERSON] відповідач останніх три роки зраджує позивачці, підтримує фактичні шлюбні стосунки з іншою жінкою та цього не приховує і відкрито заявляє про це. Кожен із подружжя живе своїм життям та не бачить спільного майбутнього. Відповідач живе у своє задоволення. У свою чергу він теж являється для позивачки чужою людиною, з якою її в цьому житті вже нічого не зв`язує. За таких обставин між подружжям склались неприязні стосунки. Сім`я та шлюб носить лише формальний характер. Збереження шлюбу та подальше спільне життя суперечить інтересам позивачки, інтересам дітей та унеможливлює примирення з відповідачем. На даний час майнового спору про поділ майна, що є спільною власністю подружжя, немає. З огляду на такі обставини, позивачка просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем. Позивачка також просить стягнути з відповідача в її користь 5000 гривень понесених нею судових витрат за надання професійної правничої допомоги та 1 073,60 грн за сплату судового збору. ІІ. Позиція учасників справи У судове засідання позивачка не з`явилася. У матеріалах справи міститься клопотання [PERSON] від 16.01.2024 року здійснення розгляду справи без її участі, про підтримання позовних вимог та прохання такі задовольнити з мотивів, викладених у позовній заяві. Відповідач в судове засідання також не з`явився. 12.02.2024 року від нього надійшла заява про здійснення розгляду справи без його участі, визнання позову у повному обсязі та прохання задовольнити позов з підстав, зазначених у позовній заяві. Відповідач також підтверджує, що сім`я та шлюб носять формальний характер, і їх збереження та подальше спільне життя суперечить його інтересам, що унеможливлює примирення з позивачем. ІІІ. Процесуальні дії у справі Ухвалою від 29.12.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цій справі, розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження. В судове засідання 20 лютого 2024 року учасники справи не прибули. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Сторони скористалися наданим їм правом та, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, заявили клопотання про розгляд справи без їхньої участі. Відтак, підстави для відкладення розгляду справи відсутні. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у матеріалах справи доказів. ІV. Обставини справи, встановлені судом Як слідує із матеріалів справи, сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 07.09.2012 року виконкомом Грядівської сільської ради Іваничівського району Волинської області за актовим записом № 9, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 07.09.2012 року (а.с.4). Від шлюбу у подружжя народилося двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 16.06.2014 року (а.с.5) та син [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 07.05.2020 року (а.с.6). Як слідує із викладених у позовній заяві пояснень позивачки, у них з відповідачем різні, полярні погляди на життя та різні життєві цінності. Впродовж останнього року відповідач зловживає спиртними напоями та, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, безпричинно вчиняє сварки і скандали, під час яких принижує честь та гідність позивачки. Все це відбувається в присутності дітей подружжя і дуже негативно впливає на їх психологічний стан та в кінцевому результаті на загальний стан здоров`я. За таких обставин життя з ним стало нестерпним і останній рік подружжя не веде спільного господарства та не підтримує подружніх стосунків. Відповідач офіційно ніде не працює, не бажає влаштовуватись на роботу та дбати про дітей, належної матеріальної допомоги на дітей не надає. Фактично весь тягар по утриманню, вихованню та догляду за дітьми лежить на позивачці. За твердженням [PERSON] відповідач останніх три роки підтримує фактичні шлюбні стосунки з іншою жінкою. Кожен із подружжя живе своїм життям та не бачить спільного майбутнього. Відповідач живе у своє задоволення. У свою чергу він теж являється для позивачки чужою людиною, з якою її в цьому житті вже нічого не зв`язує. За таких обставин між подружжям склались неприязні стосунки. Сім`я та шлюб носить лише формальний характер. Збереження шлюбу та подальше спільне життя суперечить інтересам позивачки, інтересам дітей та унеможливлює примирення з відповідачем. На даний час майнового спору про поділ майна, що є спільною власністю подружжя, немає. Відповідач визнає позов у повному обсязі та не заперечує проти розірвання шлюбу. V. Застосоване судом законодавство Відповідно до ст. 51 Конституції Українита ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ст. 112 СК України, вирішуючи спір про розірвання шлюбу, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. При вирішенні даного спору, суд виходить із того, що добровільність шлюбу це одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. VI. Висновки суду Враховуючи, що сторони не підтримують шлюбних відносин протягом тривалого часу та не відновлюють сімейних відносин, не мають спільної згоди щодо примирення, вбачаються підстави, що свідчать про стійкий розлад подружніх стосунків. Так, як судом установлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися, спільне господарство вони не ведуть, суд дійшов переконання, що сім`я розпалась остаточно і зберегти її неможливо, а, оскільки, шлюб між сторонами існує формально, то згідно з ст. 112 Сімейного кодексу України наявні всі підстави для розірвання такого. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує його права, свободи чи інтереси інших осіб. Відтак, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову у повному обсязі. VII. Розподіл судових витрат між сторонами У позовній заяві позивачка просить стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 гривень та на сплату судового збору в розмірі 1 073,60 гривень. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Так, згідно з квитанцією № 1255710467 від 20.12.2023 року позивачкою [PERSON] сплачено 1 073,60 грн судового збору за розгляд цієї заяви в суді. У зв`язку із повним задоволенням позову, враховуючи визнання позову відповідачем, суд вважає, що позивачці слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Також, 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. Крім того, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України). Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно ч. ч. 2, 3 до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Водночас, в силу вимог ч. ч. 3, 4 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Крім того, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», заява №19336/04). Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачкою надано: 1) копію договору про надання правничої допомоги, укладений із адвокатом Васильчуком В.Г. № б/н від 21.10.2023 року, відповідно до п. 4.2 якого, гонорар адвоката погоджується за взаємною угодою сторін з розрахунку не менше 1 000 гривень за одну годину роботи адвоката; 2) копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 629 від 11.04.2012 року; 3) копію ордеру на дання правничої (правової) допомоги серії АС « 1079412 від 07.12.2023 року; 4) розрахунок витрат за надання правової допомоги від 18.12.2023 року, згідно з яким адвокатом Васильчуком В.Г. було здійснено наступний об`єм робіт: оформлення договору про надання правової допомоги; попереднє опрацювання матеріалів; системний аналіз обставин справи, змін до чинного законодавства та судової практики; опрацювання законодавчої бази, що регулюють спірні відносини; формування правової позиції, консультування щодо необхідності отримання додаткових матеріалів (доказів) та їх отримання для справи; складання позовної заяви; зняття та посвідчення копій документів, що додаються до позовної заяви; 5) акт прийняття-передачі наданих послуг вартістю 5 000 гривень; 6) квитанцію до прибуткового касового ордера від 18.12.2023 року про прийняття адвокатом від [PERSON] 5 000 гривень на підставі договору про правову допомогу №б/н від 31.10.2023 року (а.с.16-19). Таким чином, матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення нею витрат на правничу допомогу. А, відтак, виходячи з того, що позов задоволено, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу. Разом з тим, оцінка обґрунтованості, пропорційності витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням обсягу наданих адвокатом позивача послуг, складністю справи, а також підтвердження таких витрат належними та допустимими доказами вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин кожної справи. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Вирішуючи питання компенсації витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з того, що даний спір для кваліфікованого юриста є незначної складності; у спорах такого характеру судова практика є сталою; застосування великої кількості законів та підзаконних актів спірні правовідносини не передбачають; матеріали справи не містять великої кількості документів на дослідження та на збирання яких адвокат витратив би значний час. З урахуванням обставин у цій справі, зокрема, складності справи, обсягу наданих адвокатських послуг і виконаних робіт у межах підготовки справи до судового розгляду та під час такого, суд вважає заявлений розмір витрат позивача за надані послуги правничої допомоги (гонорару успіху), який підлягає сплаті в порядку компенсації є неспівмірними із складністю цієї справи, не відповідають критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру. Враховуючи принципи співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи, обсягом та змістом наданих адвокатських послуг і виконаних робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 гривень, який є обґрунтованим та співмірним із предметом спору. Відтак, витрати на професійну правничу допомогу підлягають до часткового відшкодування.

Outcome: approved