Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-27 00:00:00

Позивач [PERSON] , 04.09.2023 р., звернувся до суду з вищевказаним позовом. Свій позов мотивував тим, що 13.12.2008 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено шллюб. [INFO] у подружжя народився син - [PERSON] . Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 13.07.2017 р. шлюб розірвано та сина [PERSON] , [INFO] залишено на виховання матері. Позивач зазначає, що син одразу почав проживати з батьком. Матір [PERSON] , [INFO] з 2017 р. взагалі не цікавиться життям сина, припинила з дитиною будь яке спілкування, не сплачує коштів на утримання сина, не цікавиться умовами проживання, не бере участі у його розвитку. В зв`язку з даними обставинами позивач просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] , відносно сина. Судовий розгляд справи здійснюється з постановленням заочного рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, 26.02.2024 р. на адресу суду надійшла заява представника позивача - адвоката Реви Д.С. про проведення судового засідання за відсутності позивача та його представника. Відповідач в судові засідання на виклики суду неодноразово не з`явилася. Про розгляд справи повідомлялася належним чином, відзив до суду не направляла. Будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, направив до суду висновок. Суд визнав наявних у справі матеріалів достатніми для встановлення прав та взаємовідносин сторін. Суд, ознайомившись із позовною заявою, розглянувши матеріали справи, ознайомившись з висновком про доцільність позбавлення батьківських прав, взявши до уваги позицію позивача та його представника, позицію органу опіки та піклування, дослідивши письмові докази вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи із наступного. По справі встановлено, що 13.12.2008 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено шллюб. [INFO] у подружжя народився син - [PERSON] . Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 13.07.2017 р. шлюб розірвано та сина [PERSON] , [INFO] залишено на виховання матері. Позивач зазначає, що син одразу почав проживати з батьком. Матір [PERSON] , [INFO] з 2017 р. взагалі не цікавиться життям сина, припинила з дитиною будь яке спілкування, не сплачує коштів на утримання сина, не цікавиться умовами проживання, не бере участі у його розвитку. Як вбачається зі змісту висновку органу опіки та піклування Великодолинської селищної ради від 20.12.2023 р., прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо сина [PERSON] , [INFO] . Встановлені та зазначені вище обставини свідчать про ухиляння відповідача від виконання своїх обов`язків із виховання дитини, що може бути підставою для позбавлення її батьківських прав, оскільки наявні факти винної поведінки матері та свідомого нехтування своїми обов`язками по відношенню до сина. Задовольняючи позовні вимоги суд виходить з наступних міркувань. Так, Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, щодо усіх своїх дітей або когось із них. Так, згідно ч. 8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. В п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року „ Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зазначено , що позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний стан, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарання, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до вимог ст. 12. Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. В судовому засіданні встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків у відношенні сина, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, матеріальне забезпечення, зокрема: не забезпечує та не турбується про наявність у нього необхідного харчування, медичного догляду, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для його виховання. За наведених вище підстав суд прийшов до переконання, що відповідач по справі, в порушення вимог чинного законодавства України з питань охорони дитинства ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо сина, що є правовою підставою для позбавлення її батьківських прав. В судовому засіданні встановлено відсутність об`єктивних підстав, які б зумовлювали таку тривалу неналежну поведінку матері по відношенню до своєї дитини, тому суд приходить до переконання, що інші заходи впливу на відповідача, окрім позбавлення її батьківських прав, будуть недостатніми, а позбавлення відповідача батьківських прав буде відповідати в першу чергу саме інтересам дитини. Суд вважає, що вищевикладені обставини по справі, а саме те, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, не цікавиться його життям, станом здоров`я, інтересами та вподобаннями, не спілкується з дитиною, а тому є всі підстави для позбавлення її батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . Суд, оцінюючи допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні підлягають задоволенню.

Outcome: approved