Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-27 00:00:00

07 листопада 2023 року позивач звернувся до Комунарського районного суду м.Запоріжжя з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначає, що 21.11.2019 року між [PERSON] та Акціонерним товариством «РВС Банк» було підписано Заяву-договір №0044944 про надання банківських послуг, за умовами якої відповідач отримав споживчий кредит у сумі 10 101,01 гривню, на строк дії кредиту 6 місяців з процентною ставкою у 18% річних, тип ставки - фіксована, разова комісія при видачі кредиту 1% від суми наданого Кредиту, щомісячна комісія за супроводження кредиту 5% від суми наданого Кредиту. У зв`язку з чим позивач просить задовольнити позов, стягнути з відповідача заборгованість у сумі 13 202,74 гривні та судові витрати. Представник позивача у судове засідання не з`явився, в прохальній частині позовної заяви просив розгляд справи проводити без участі представника позивача, зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку шляхом направлення судової кореспонденції за місцем реєстрації, на підтвердження чого в матеріалах справи наявні конверти з рекомендованими повідомленнями, які були повернуті оператором поштового зв`язку у зв`язку відсутністю адресата за вказаною адресою. Заяв про відкладення судового засідання чи розгляд справи за відсутності відповідача до суду не надходило. Відзиву на позовну заяву не подано. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, суд розглядає справу за його відсутності та згідно з ч.4 ст.223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 21.11.2019 між [PERSON] та АТ «РВС Банк» було підписано Заяву-Договір № 0044944 про надання банківської послуги (платіжна картка Простір), що є договором про приєднання до Публічної пропозиції Акціонерного товариства "РВС Банк" на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичної осіб (а.с.15). Відповідно до умов договору, сума кредиту становить 10 101,01 гривня. Строк дії кредиту - 6 місяців. Процента ставка, фіксована - 18% річних. Разова комісія при видачі кредиту складає 1% від суми наданого кредиту. Щомісячна комісія за супроводження кредиту становить 5% від суми наданого кредиту. Додатком №1, який є невід`ємною частиною заяви-договору № 0044944 вiд 21.11.2019 визначаються такі деталі: складові загальної вартості кредиту, вартість платежів з повернення кредиту та сплати відсотків(процентів)за його користування, суми комісійної винагороди та iншi платежі за договором (а.с.16). Наявність підпису відповідача у вказаних вище документах свідчить про його обізнаність з усіма умовами кредитування. Факт отримання [PERSON] кредитних коштів підтверджується меморіальними ордерами №4493, №4494 від 21.11.2019 року (а.с.26). 28 квітня 2020 року між Акціонерним товариством «РВС Банк» та ТОВ «Фінансова компанія» Паріс» укладено договір про відступлення права вимоги №28/04/2020-1. Відповідно до п.п.1.1, п.1 договору про відступлення права вимоги №28/04/2020-1, первісний Кредитор в порядку та на умовах, визначених цим Договором та чинним законодавством України, відступає (передає), а Новий Кредитор приймає (набуває) права вимоги Первісного Кредитора за Кредитними договорами зазначеними в Додатку №1 до цього Договору, зі всіма додатками, додатковими угодами, додатковими договорами, договорами про внесення змін та доповненнями до нього тощо, що є його невід`ємною частиною, які укладені між АТ "РВС Банк" та боржниками. Права вимоги за Кредитним договором вважаються відступленими з моменту підписання Сторонами Акту прийому-передачі прав та документів, що є невід`ємною частиною цього Договору (а.с.18-21). Відповідно до Додатку №1 до Договору №28/04/2020-1 про відступлення прав вимоги від 28.04.2020 року, яким є Реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються,та боржників за такими договорами, право вимоги відступлено і по відношенню до [PERSON] (а.с.22-23). Тобто, ТОВ «ФК «Паріс» набула права вимоги за кредитним договором № 0044944 вiд 21.11.2019 року до боржника [PERSON] 04 травня 2020 року за вихідним №459 від ТОВ «ФК «Паріс» на адресу [PERSON] направлено вимогу про усунення порушення кредитного зобов`язання, що підтверджується списком згрупованих поштових відправлень та описом вкладення цінним листом (а.с.39-43). Згідно ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до положень ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами. У статті 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, у відповідності з яким сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі статей 526, 530, 610, ч.1 ст.612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч.1 ст.513 ЦК України). При цьому до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст.514 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Положеннями ч.2 ст.1054, ч.1 ст.1048 ЦК України визначено, що кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч.2 ст.1054, ч.2 ст.1050 ЦК України, в разі прострочення повернення чергової частини позики банк має право вимагати від боржника дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків за користування кредитом. Що стосується вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних витрат у порядку ст.625 ЦК України. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за інфляційними втратами та 3% річних у зв`язку із простроченням боржником виконання грошового зобов`язання. Позивачем проведено розрахунок 3% за яким: За період з 28.04.2020 року по 31.12.2020 року нараховуються 3% річних в розмірі 218,92 гривень (10 769,28 х 3 х 248 : 366 : 100). За період з 01.01.2021 року по 23.02.2022 року нараховуються 3% річних в розмірі 370,88 гривень (10 769,28 х 3 х 419 : 365 : 100). Інфляційні нарахування з 28.04.2020 року по 23.02.2022 складають 1 843,67 гривні. Отже, відповідно до проведеного позивачем розрахунку за період з 28.04.2020 по 23.02.2022 розмір 3% річних становить 589,79 гривень, інфляційні втрати 1 843,67 гривні. Відповідач зобов`язався повернути кредит і сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановлені кредитним договором. Згідно з розрахунком наданим позивачем, внаслідок неналежного виконання відповідачем умов даного кредитного договору, станом на 23 жовтня 2023 року наявна заборгованість у розмірі 13 202,74 гривні, яка складається з заборгованість за тілом кредиту 10 089, 28 гривень, заборгованість за штрафними санкціями (пеня) - 680,00 гривень, 3% річних за користування грошовими коштами за період з 28.04.2020 року по 23.02.2022 року - 589,79 гривень, інфляційні втрати за період з 28.04.2020 року по 23.02.2022 року - 1 843,67 гривні. У зв`язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, враховуючи обставини справи, суд вважає за можливе позов задовольнити повністю. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved