Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-18 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із заявою, де заінтересована особа: відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України. Заяву мотивує тим, що [PERSON] , [INFO] , батько її дитини - [PERSON] , помер [INFO] на тимчасово окупованій території України - в м. Севастополь. Факт смерті [PERSON] підтверджується свідоцтвом про смерть від 20.04.2023 року серії [NUMBER] , яке видане відділом запису актів цивільного стану Балаклавського району міста Севастополь Управління ЗАГС міста Севастополь. [PERSON] , в свідоцтві про народження спільної з [PERSON] дитини її прізвище " [INFO] ". Вся територія міста Севастополя з 20.02.2014 року та по сьогоднішній день є тимчасово окупованою рф території України (наказ №309 від 22.12.2022). [PERSON] на момент смерті проживав за адресою: [ADDRESS] . Тому отримати свідоцтво про смерть для здійснення реєстрації смерті у відділі державної реєстрації актів цивільного стану України не має можливості. Встановлення зазначеного факту, що має юридичне значення, заявниці необхідно для надання свідоцтва про смерть у відповідні органи на території України для державної реєстрації смерті [PERSON] . Оскільки наявне в неї свідоцтво про смерть [PERSON] не є документом встановленого зразка, виданого компетентним органом державної влади України, в неї є необхідність звернутися до суду. [PERSON] помер на території України, яка входить до Переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22.12.2022 № 309. Відповідно, на цій території - м. Севастополь, яка є окупованою, органи державної влади та місцевого самоврядування України не функціонують. На підставі наведеного, просить встановити факт смерті [INFO] , у м. Севастополь, Україна, громадянина України - [PERSON] , який народився [INFO] в м. Севастополь, Крим. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.02.2024 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справа за вказаною заявою. Заявник у судовому засіданні заяву підтримала та просила задовольнити таку. Вказала, що про факт смерті батька її дитини дізналася від його матері. Повідомила також, що разом з [PERSON] проживала разом з 2013 року, у них народилася спільна дитина, яка зараз є напівсиротою, після розриву відносин [PERSON] повернувся проживати з Києва до Криму, встановлення факту необхідне для отримання легітимного свідоцтва про смерть батька її дитини, що впливає на права її дитини - [PERSON] , таке необхідне, зокрема, при поданні документів до виховних закладів, реалізації спадкових прав тощо. Інші документи на тимчасово окупованій території вказаними органами не видаються, а отже, інші у неї відсутні. Заінтересована особа в судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлена. Заслухавши заявника, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є батьком, а [PERSON] матір`ю [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 11.01.2014 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві. [PERSON] , [INFO] , уклала шлюб 21.10.2022 року з [PERSON] , [INFO] , та змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . На підтвердження факту смерті [PERSON] , [INFO] , заявником додано до заяви свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . У відповідності до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Стаття 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ч. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У відповідності до ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Статтею 317 ЦПК України передбачені особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України. За нормою ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Згідно з ч.1 ст. 242 ЦК України батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. У відповідності з ч. 3, 4, ст. 49 ЦК України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Частиною першою статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01.07.2010 року № 2398-VI (далі за текстом - Закон № 2398-VI) передбачено, що державна реєстрація актів цивільного стану у встановлених законом випадках є обов`язковою. Відомості про смерть особи підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян. Пунктом 1 глави 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 року № 52/5 встановлено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; г) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. За змістом ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» № 2398-УІ від 01.07.2010 державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи з певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті. Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого. Відповідно до п. 1 Розділу І Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 № 52/5, державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, строк дії якого неодноразово продовжувався. Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22.12.2022 виданий наказ № 309 «Про затвердження Переліку територій, що на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», відповідно до якого місто Севастополь включений до даного переліку. Згідно зі статтею 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207-VII для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається: 1) сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій; 2) внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України; 3) надра під територіями, зазначеними у пунктах 1 і 2 цієї частини, і повітряний простір над цими територіями. Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану. Питання про окуповані території у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані як «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Таким чином, суд може застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, у контексті як мінімум «реєстрація народжень, смертей і шлюбів», виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, у сукупності з іншими доказами, як встановлення можливих фактів, оскільки встановлення цих фактів має істотне значення для реалізації низки прав людини (громадянина України). Згідно постанови КЦС ВС від 29.03.2023 у справі № 753/8033/22, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті, зокрема щодо смерті людини, з метою захисту прав громадян України, ніяким чином не легітимізує таку владу. Розгляд державними органами таких документів не означає автоматичного визнання окупаційної влади. У той же час держава має вживати заходів щодо ефективного захисту прав громадян на своїй території, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої держави. Встановлення факту смерті особи має значення для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, рішення суду в такій категорії справ повинне ґрунтуватися на дотриманні вимог процесуального закону щодо повного та всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, у тому числі з урахуванням документів, виданих органами та установами самопроголошених утворень, розташованими на окупованій території України. Внаслідок наведених обставин, отримання свідоцтва про смерть в органах реєстрації актів цивільного стану Міністерства юстиції України є неможливим, а єдиним шляхом його отримання та захисту прав родичів та спадкоємців померлого, а у даному випадку законного представника дитини померлого, є звернення до суду за встановленням факту, що має юридичне значення. Встановлення факту смерті особи в певний час провадиться тільки у разі неможливості органом Державної реєстрації актів цивільного стану зареєструвати факт смерті з підстав, що відсутні документи, які свідчать про смерть особи. Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі статтею 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Оскільки заявник позбавлений можливості в іншому, ніж у судовому порядку встановити факт смерті батька своєї дитини на тимчасово окупованій території, оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що факт смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] в м. Севастополь, Україна, підтверджується наданими суду доказами, зокрема доданим свідоцтвом про смерть, наданими поясненнями заявника у судовому засіданні, тому є правові підстави для задоволення заяви і встановлення факту смерті. Задоволення заяви має для заявника юридичне значення, оскільки необхідне для проведення державної реєстрації смерті та отримання відповідного документу - свідоцтва про смерть згідно чинного законодавства України. Вимогами п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України передбачено, що ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню, а тому суд, з урахуванням ч. 9 ст. 10 ЦПК України, вважає за необхідне рішення в частині встановлення факту смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] в м. Севастополь, Україна, допустити до негайного виконання. Також, відповідно до ч.4 ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Outcome: approved