Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-13 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позов мотивований тим, що [PERSON] деякий час проживала з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу. За період проживання з останнім у них, [INFO] народився син - [PERSON] . Починаючи з 2013 відповідач не проживає з позивачкою та сином, не бере участі у вихованні дитини взагалі, не сплачує аліменти, у зв`язку з чим утворилася заборгованість по сплаті аліментів. [PERSON] припинив будь-яке спілкування з дитиною, не цікавиться його життям та здоров`ям, не піклується про фізичний та духовний розвиток сина, фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Більше того, з 2014 позивачка проживає, а з 2017 перебуває у шлюбі з іншим чоловіком, якого син вважає своїм батьком, та котрий забезпечує дитину відповідними умовами для розвитку. Дитина взагалі не знала про існування свого біологічного батька. Останній, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за крадіжки та відбував покарання у вигляді позбавлення волі. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як, ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення [PERSON] до своїх батьківських обов`язків, у зв`язку з чим і подано даний позов. У судове засідання позивачка та її представниця не з`явилися, проте остання подала до суду заяву, згідно з якою позов підтримала та просила провести розгляд справи без участі сторони позивача. Відповідач у судове засідання не з`явився також, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання. Відзив та своїх заперечень стосовно позову до суду не подав. У зв`язку з цим суд на підставі ст.280 ЦПК України вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Представниця третьої особи у судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час і місце судового засідання. Разом з тим, подала заяву, згідно з якою просила провести розгляд без її участі, позовні вимоги підтримують. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши всі матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до переконання про обґрунтованість заявлених вимог і необхідність задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 01.03.2010, [PERSON] народився [INFO] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.п.8). Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 19 .12.2017 вбачається, що [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] (а.п.15). Відповідно до акту обстеження умов проживання від 13.06.2023 вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , проживають: власниця будинку - [PERSON] , [PERSON] , [INFO] (син) та [PERSON] (чоловік). [PERSON] , [INFO] за даною адресою не проживав та не проживає на даний час (а.п.10). Про те що дані особи проживають за вище зазначеною адресою свідчить і витяг №07.2-10/1359 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб (а.с.11). З висновку органу опіки та піклування Ічнянської міської ради Чернігівської області від 04.12.2023 вбачається, що Органом опіки та піклування, було розглянуто та вивчено матеріали щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , відносно його сина [PERSON] , [INFO] . За результатами проведеної роботи було виявлено, що батько дитини [PERSON] не проживає з ним, не забезпечує дитину матеріально, не цікавиться її життям та розвитком, станом здоров`я, не готує дитину до дорослого життя, не зустрічається з дитиною, не спілкується з ним. Відповідно до довідки-характеристики від 27.10.2023 року наданої Прилуцькою міською радою, [PERSON] зареєстрований та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Сусіди характеризують його посередньо. В стані сп`яніння схильний до здійснення необдуманих вчинків. Після відбуття строку покарання фактично не має офіційного місця працевлаштування. Зі слів рідних у вихованні сина [PERSON] участі не приймає, не підтримує з ним стосунків та не надає матеріальної допомоги. Батько своїх батьківських обов`язків, зокрема обов`язку виховувати та утримувати дитину до досягнення ним повноліття, не виконує взагалі та не здійснює жодних дій, спрямованих на їх виконання, а це у свою чергу означає, що батько ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. [PERSON] , [INFO] , проживає разом з мамою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . На підставі частини 5 статті 19 Сімейного кодексу України, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини (від 30 листопада 2023 року протокол № 13), та з метою недопущення порушення прав дитини, Ічнянська міська рада, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , відносне його сина [PERSON] , [INFO] (а.с.44). Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлено законом (ч.1 ст.152 СК України). При цьому, відповідно до ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Зокрема, згідно зі ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Таким чином, відповідно до ст.ст. 164, 170 СК України батько, мати можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст.165 СК України). При цьому, особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною (ст.166 СК України). Пленум Верховного Суду України в п.15, 16 постанови №3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У справі «Мамчур проти України» (заява №10383/09) від 16.07.2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дітей лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до положень ч.1 ст.3 Конвенції «Про права дитини», ч.ч. 7, 8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей, зважаючи саме на які суд прийшов до твердого переконання про те, що [PERSON] беззаперечно має бути позбавлений батьківських прав відносно свого неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , від виховання якого він свідомо ухиляється, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не утримує дитину матеріально, не спілкується з ним, не цікавиться його життям та навчанням, хоча має таку можливість, у зв`язку з чим суд і прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] . На підставі наведеного та ст.7, 150, 152, 155, 164-165, 170 СК України, ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.3 Конвенції «Про права дитини», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»,

Outcome: approved