Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-13 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду з вказаною позовною заявою в якій просить суд позбавити батьківських прав відповідача [PERSON] відносно її неповнолітньої доньки __ [PERSON] , [INFO] , малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ; стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей __ [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] у розмірі частки заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття, з перерахуванням зазначених коштів на особисті рахунки дітей. Окрім того, просить накласти заборону на відчуження житла від дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . У судове засідання представник позивача не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала посилаючись на письмові докази, які наведені в матеріалах справи, просила суд їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час, дату, місце судового розгляду повідомлена належним чином, причини неявки суду невідомі, відзив та інші заяви з процесуальних питань від неї до суду не надходили. Представник третьої особи, Служби у справах дітей та сім`ї Сквирської міської ради, у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує, заперечень щодо позову не має. Представник третьої особи, Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області, у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує, заперечень щодо позову не має. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що відповідач, [PERSON] , [INFO] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , (свідоцтво про народження дитини Серія [NUMBER] , дата видачі (повторно) 14 липня 2021 року, актовий запис № 1927, видане Білоцерківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ); [PERSON] , [INFO] , (свідоцтво про народження дитини Серія [NUMBER] , дата видачі (повторно) 14 липня 2021 року, актовий запис № 309, видане Білоцерківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ); [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження дитини Серія [NUMBER] , дата видачі 14 липня 2021 року, актовий запис № 1, видане Білоцерківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Батько [PERSON] , [INFO] , записаний зі слів матері відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України, відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00031635598 від 14.07.2021 року, Білоцерківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Батько [PERSON] , [INFO] , записаний зі слів матері відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України, відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00031623443 від 13.07.2021 року, виданого Білоцерківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Батько [PERSON] , [INFO] , записаний зі слів матері відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України, відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00031621169 від 13.07.2021 року, Білоцерківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). В ході розгляду справи встановлено, що діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , фактично залишилися без батьківського піклування у зв`язку з тим, що мати дітей [PERSON] покинула дітей, про що були складені акти органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 28 червня 2021 року та від 07 липня 2021 року. 28 червня 2021 року, діти [PERSON] та [PERSON] були влаштовані спочатку до центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Злагода», а потім згідно з наказом служби у справах дітей Білоцерківської міської ради від 08 липня 2021 року № 104 «Про невідкладне влаштування малолітніх [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] у сім`ю патронатного вихователя [PERSON] » разом із братом [PERSON] та з 08 липня 2021 року перебувають у сім`ї патронатного вихователя [PERSON] на підставі актів про передачу дітей від 08 липня 2021 року. Під час знайдення малолітнього [PERSON] поліцією було взято пояснення у гр. [PERSON] , який зазначає, що він є біологічним батьком всіх дітей. Також в поясненнях він повідомляє, що мати [PERSON] залишила на нього малолітнього [PERSON] та не цікавиться вихованням сина, а двоє інших дітей перебувають у центрі соціально-психологічної реабілітації дітей « [PERSON] ». 07 липня 2021 року на момент відвідування працівниками поліцією квартири за адресою: [ADDRESS] виявлено, що в помешканні антисанітарні умови, відсутня постіль, в квартирі були розкидані речі та брудний посуд. Відповідно до направлення Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради від 06.01.2022 року № 1 дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , влаштовано до відділення стаціонарного (тривалого) перебування центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Злагода», де вони перебувають і на цей час. Відповідно до інформації від 05.06.2023 року №100-д Центру соціально - психологічної реабілітації дітей «Злагода» встановлено, що мати в телефонному режимі регулярно спілкується з дітьми, схильна до зловживання алкоголем. Відповідно до інформації від 13.06.2023 року № 307/02-15 Білоцерківського міського центру соціальних служб встановлено, що сім`я [PERSON] під соціальним супроводом не перебувала. За місцем проживання [PERSON] застати не вдавалося. На контакт із фахівцем із соціальної роботи не йде. В ході збору інформації щодо даної особи з`ясовано, що гр. [PERSON] не працює, зловживає спиртними напоями. 03.08.2023 року працівниками Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради складено акт обстеження умов проживання гр. [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , з метою вивчення питання щодо повернення дітей в сім`ю. Відповідно до якого встановлено, що помешкання умебльоване та облаштоване необхідними побутовими приладами. Санітарно-гігієнічний стан будинку задовільний. На час проведення обстеження [PERSON] перебувала вдома, від неї відчувався запах алкоголю. Мати підтвердила вживання алкоголю. З часу залишення дітей і до подачі позовної заяви мати дітей [PERSON] жодного разу до дітей не з`являлася та до служби у справах дітей Білоцерківської міської ради не зверталася, про повернення їй дітей. 17.08.2023 року, на адресу Служби у справах дітей та сім`ї Сквирської міської ради надійшло звернення Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради від 16.08.2023 року № 1727/03-03 «Про організацію соціального захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах» щодо порушення питання позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав щодо її дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідно до листа встановлено, що в службі у справах дітей Білоцерківської міської ради на обліку дітей, які опинилися в складних життєвих обставинах, перебувають діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . На підставі наказу Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради від 08 серпня 2021 року № 104 «Про невідкладне влаштування малолітніх [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у сім`ю патронатного вихователя [PERSON] », рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 13 липня 2021 року № 494 «Про влаштування в сім`ю патронатного вихователя малолітніх дітей, котрі лишилися без батьківського піклування» та рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 12 жовтня 2021 року № 723 «Про продовження терміну перебування дітей у сім`ї патронатного вихователя» діти з 08 липня 2021 року до [INFO] тимчасово виховувалися в сім`ї патронатного вихователя [PERSON] . У серпні 2021 року службою у справах дітей Білоцерківської міської ради було подано до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області позов про позбавлення [PERSON] батьківських прав та стягнення аліментів. Згідно з рішенням суду від 14 грудня 2021 року(справа № 357/9201/21) в задоволенні позову було відмовлено, а [PERSON] попереджено про необхідність змінити ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків. Однак, після проголошення вищевказаного судового рішення [PERSON] не змінила свого ставлення до виконання батьківських обов`язків. Службою у справах дітей Білоцерківської міської ради було подано апеляційну скаргу. 21 липня 2022 року Київський апеляційний суд залишив оскаржуване рішення без змін. На підставі рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від№ 944 «Про вибуття дітей із сім`ї патронатного вихователя» та направлення служби у справах дітей Білоцерківської міської ради 06 січня 2022 року, дітей влаштовано у центр соціально -психологічної реабілітації дітей «Злагода» міста Біла Церква, де діти перебувають до цього часу. 06 березня 2023 року центр соціально-психологічної реабілітації «Злагода» тимчасово переміщений за кордон (Німеччина). 09 серпня 2023 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при Білоцерківському міськвиконкомі у присутності [PERSON] було розглянуто питання щодо соціально-правового захисту [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . [PERSON] не спілкується зі своїми дітьми, не цікавиться їх життям, здоров`ям, вихованням, не працює, вживає алкоголь. Комісія з питань захисту прав дитини дійшла згоди, що [PERSON] не змінила свого ставлення до виконання батьківських обов`язків з виховання дітей та в її діях вбачаються факти ухилення нею від виконання батьківських обов`язків з виховання дітей і рекомендувала службі у справах дітей Білоцерківської міської ради підготувати та подати висновок органу опіки та піклування про позбавлення її батьківських прав. Так як, [PERSON] , [INFO] , разом зі своїми дітьми зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , то місцем походження дітей є Сквирська міська територіальна громада. На засіданнях комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Сквирської міської ради неодноразово розглядалося питання щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її дітей: засідання комісії від 25.09.2023 року (протокол № 16), від 27.10.2023 року (протокол №18). Проте, [PERSON] жодного разу на засідання Комісії не з`явилася, хоча завчасно була попереджена про час та місце проведення засідання. Відповідно до рішення Комісії, Службі у справах дітей та сім`ї Сквирської міської ради було доручено зібрати пакет документів та підготувати позов про позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] щодо її дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Було ухвалено рішення про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо її малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Вказані обставини підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Згідно з ст. 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 1 ст. 151 Сімейного Кодексу України (надалі - СК України) батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. У відповідності з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У тих випадках, коли таке розлучення випливає з якого-небудь рішення, прийнятого Державою-учасницею, наприклад, при арешті, тюремному ув`язненні, висилці, депортації чи смерті (включаючи смерть, що настала через будь-яку причину під час перебування даної особи у віданні держави) одного чи обох батьків або дитини, така Держава-учасниця надає батькам, дитині чи, якщо це необхідно, іншому члену сім`ї на їх прохання необхідну інформацію щодо місцеперебування відсутнього члена (членів) сім`ї, якщо надання цієї інформації не завдає шкоди добробуту дитини. Держави-учасниці надалі забезпечують, щоб подання такого прохання само по собі не призводило до несприятливих наслідків для відповідної особи (осіб). Частиною третьою статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до статті 14 Закону України Про охорону дитинства» - діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Під час вчинення дій, пов`язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, згідно з вимогами статті 15 Закону України «Про охорону дитинства», має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. Дитина має право на отримання інформації про відсутніх батьків, якщо це не завдає шкоди її психічному і фізичному здоров`ю. Мати, батько, згідно з вимогами статті 141 Сімейного кодексу України, мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до частин першої-четвертої статті 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Статтею 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Мати, батько можуть, відповідно до статті 164 СК України, бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених пунктами 2, 4 і 5 частини першої цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Якщо суд при розгляді справи про позбавлення батьківських прав виявить у діях батьків або одного з них ознаки кримінального правопорушення, він письмово повідомляє про це орган досудового розслідування, який в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України, розпочинає досудове розслідування. Рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачпні статею 166 СК України, відповідно до якої особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійних характер. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (Hunt v. Ukraine, №31111/04, § 58, ЄСПЛ , від 07 грудня 2006 року). Звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. При вирішенні такої категорії спорів необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суд повинен зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що підстави, передбачені частиною першою статті 164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав, відсутні. Позбавлення батьківських прав слід розглядати як крайній захід сімейно-правового характеру, який застосовується до батьків, що не забезпечують належного виховання своїх дітей. З урахуванням якнайкращих інтересів малолітніх дітей, з огляду на відсутність виключних підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав, суд вважає за доцільне ухвалити рішення про відмову в задоволенні позову про позбавлення [PERSON] батьківських прав. Аргументи позовної заяви про те, що [PERSON] систематично та постійно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своїх дітей не беруться судом до уваги так як відповідач принаймні з червня 2023 року спілкується з дітьми, сумує за ними, шукає стабільну роботу та виявляє бажання приїхати до них в Німеччину (інформація від 05.06.2023 року №100-д Центру соціально - психологічної реабілітації дітей «Злагода»). Окрім того, діти люблять матір та хочуть щоб вона забрала їх до себе. Подібна правова позиція висловлена в Постанові Верховного Суду від 18.02.2021 у справі № 645/920/90. Кожна сторона, відповідно до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України), повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, згідно з вимогами частин першої-третьої статті 89 ЦПК України, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінюючи надані у справі сторонами докази, в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність ухвалення рішення про відмову в задоволенні позовних вимог щодо позбавлення відповідача батьківських прав. Позовна вимога щодо стягнення з позивача аліментів на утримання дітей задоволенню не підлягає у зв`язку з тим, що є похідною від основної позовної вимоги. Судовий збір, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, згідно з частиною другою вказаної сттаті, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з вимогами частини шостої статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За таких обставин судові витрати у справі, пов`язані зі сплатою судового збору, компенсуються за рахунок держави.

Outcome: dismissed