Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-14 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просить суд усунути їй перешкоди у користуванні квартирою за адресою: [ADDRESS] , шляхом вселення та зобов`язати відповідача надати їй дублікати всіх ключів від всіх вхідних дверей спірного житлового приміщення. В обґрунтування позову зазначила, що вона з 22.01.1977 перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . У спірній квартирі, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , наразі проживає відповідач. У ході однієї з суперечок з чоловіком, останній силоміць виштовхнув її з квартири, її ключі залишилися у квартирі, тому вона немає змоги туди потрапити, а відповідач чине перепони. Тому позивач просить задовольнити її позовні вимоги. Ухвалою суду від 09.06.2023 цивільну справу прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження та призначено до розгляду. У судове засідання сторони не з`явились. Представник позивача адвокат Німець Ю.С. надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просить суд їх задовольнити з підстав, викладених у позові, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином в порядку, встановленому статтею 128 ЦПК України, не повідомив причини неявки, відзиву не подав. Враховуючи вимоги частин першої та третьої статті 223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, враховуючи вимоги частини першої статті 223 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 22.01.1977 перебуває у зареєстрованому шлюбі (а.с. 7 копія свідоцтва про укладення шлюбу). [PERSON] на підставі свідоцтв про право власності № [NUMBER] від 27.04.2007 належить 1/3 частина квартири [ADDRESS] (а.с. 8 копія довідки). Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло. Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України). Згідно з частинами першою, другою статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша статті 356 ЦК України). Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Як на підставу задоволення своїх позовних вимог, позивач вказала на те, що вона не має можливості потрапити у належне їй майно, розпоряджатись ним та вільно користуватись, оскільки відповідач доступу до житлового приміщення не надає, ключі від квартири є тільки у відповідача. При цьому судом встановлено, що позивач зареєстрована за іншою адресою. Але наявність у позивача іншого житла не є підставою для відмови їй у задоволенні позову про усунення перешкод у користуванні спірною квартирою, яка належить сторонам у справі на праві спільної часткової власності. Що узгоджується з правової позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 13 лютого 2023 року у справі №334/7307/20. Суд наголошує, що позивач у справі у законний спосіб набула право власності на частки у спірному житлі, однак через протиправні дії відповідача не може реалізувати свої правомочності співвласників щодо цього житла (а.с. 9 копія заяви до поліції, а.с. 10 копія відповіді, а.с. 11 копія вимоги до відповідача, а.с. 12, 13 копії доказів направлення вимоги). Статтею 8 Конвенції про захист прав людини закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Висновки Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) щодо застосування статті 8 Конвенції свідчать про гарантування кожній особі права на повагу до її житла. Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі «Gillow v. the U.K.» від 24 листопада 1986 року), так і на наймача (рішення у справі «Larkos v. Cyprus» від 18 лютого 1999 року). Суд вважає, що вселення позивача у житло, яке належить їй та відповідачу на праві спільної часткової власності, не є втручанням у право на повагу до житла відповідача, оскільки є реалізацією права одного із співвласників займати житло і не бути позбавленим свого житла. З огляду на викладене вище, суд вважає за необхідне позовні вимоги позивача задовольнити в повному обсязі. Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки позовні вимоги позивача задоволено, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 1\~073,60 грн. На підставі\~вищевикладеного та\~

Outcome: approved