Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-18 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «Паріс» (далі ТОВ «ФК «Паріс») звернулося до суду з позовом до [PERSON] \~ (далі [PERSON] )\~ про стягнення заборгованості у розмірі 10 252,78 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11.09.2019 відповідачем було підписано заяву-договір №0039598 про приєднання до публічної пропозиції Акціонерного товариства «РВС Банк» (далі - АТ «РВС Банк») на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. За умовами заяви [PERSON] було надано споживчий кредит, шляхом перерахування на картковий рахунок у сумі 6153,85 грн., строк дії кредиту 24 місяці, процентна ставка - 18 % річних, разова комісія при видачі кредиту: 2,5 % від суми поданого кредиту, щомісячна комісія за супроводження кредиту: 3 % від суми наданого кредиту. В день підписання заяви-договору відповідач отримав платіжну картку, яка відкрита відповідно до умов заяви-договору. Первісний кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому кредитним договором. 26.11.2021 між АТ «РВС Банк» та ТОВ «ФК «Паріс» укладено Договір про відступлення права вимоги №26/11/2021-1, на підставі якого фінансова компанія набула право вимоги виконання відповідачем (відповідно до Додатка 1) зобов`язань за кредитним договором №0039598 від 11.09.2021 в загальній сумі 9832,16 грн., з яких: 4821,11 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 1503,27 грн. - заборгованість за процентами; 3507,78 грн. заборгованість за комісією. Відповідач свої зобов`язання за вказаним кредитним договором не виконав, тому позивач просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК «Паріс» заборгованість в загальній сумі 10\~252,78,78 грн., з яких: 4821,11 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 1503,27 грн. - заборгованість за відсотками, 3507,78 грн. заборгованість за комісією; 72,73\~грн. - три відсотки річних та 347,89 грн. інфляційні втрати. Ухвалою судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 12.12.2023 відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. Відповідач ухвалу про відкриття провадження отримав 16.01.2024, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Жодних заперечень, клопотань про розгляд справи з викликом сторін, а також відзиву на позовну заяву відповідачем до суду подано не було. На підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов наступних висновків. Так, судом встановлено, що 11.09.2019 [PERSON] підписав з АТ «РВС Банк» заяву-договір №0039598 про приєднання до Публічної пропозиції АТ «РВС Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, відповідно до умов якого відповідачу надано грошові кошти на наступних умовах: загальна сума кредиту 6153,85 грн.; строк кредитування 24 місяці; проценти за користування кредитом 18 %, разова комісія при видачі кредиту: 2,5 % від суми поданого кредиту, щомісячна комісія за супроводження кредиту: 3 % від суми наданого кредиту (а.с.16). Крім того, відповідач отримав платіжну картку за № [NUMBER] , яка відкрита згідно умов заяви-договору №0039598 від 11.09.2019, що підтверджується розпискою щодо отримання платіжної картки 11.09.2019 (а.с.16). Відповідно до додатку №1 до заяви договору №0039598 від 11.09.2019, сторонами вказаного договору було погоджено графік платежів та розрахунок загальної вартості споживчого кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки ( з урахуванням вартості супутніх послуг) та зазначено, що підпис позичальника на графіку платежів свідчить про отримання ним всієї інформації про умови кредитування (а.с.17). Грошові кошти у сумі 6153,85 грн. були зараховані АТ «РВС Банк» 11.09.2019 на картковий рахунок [PERSON] , що підтверджується меморіальними ордерами №3383 та №3384 від 11.09.2019 (а.с.26). Крім того, судом встановлено, що 26.11.2021 між АТ «РВС Банк» та ТОВ «ФК «Паріс» укладено Договір про відступлення права вимоги №26/11/2021-1, відповідно до умов якого АТ «РВС Банк» передає (відступає) ТОВ «ФК «Паріс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Паріс» приймає належні АТ «РВС Банк» права вимоги до позичальників, вказаними у Додатку №1 (а.с.20-22). Відповідно до додатку №1 до договору №26/11/2021-1 про відступлення прав вимоги від 26.11.2021 [PERSON] є боржником за кредитним договором №0039598, загальна сума заборгованості становить 9832,16 грн, з яких: 4821,11 грн. - заборгованість за тілом; 1503,27\~грн. - заборгованість за відсотками; 3507,78 грн. заборгованість за комісією (а.с.24-25). 26.11.2021 ТОВ «ФК «Паріс» направлено [PERSON] вимогу про усунення порушення кредитного зобов`язання №33/26/11/2021-2, шляхом погашення усієї заборгованості за кредитом, що підтверджується листом від 26.11.2021, списком згрупованих відправлень Укрпошти, описом вкладення у цінний лист та копією квитанції від 30.11.2021, яка залишилась без виконання (а.с.40-43). Статтями 526, 530 ЦК України встановлено, що зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов`язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Крім того, п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно із ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Частиною 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним. Разом з тим, згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18) від 28.03.2018. З урахуванням викладеного, судом встановлено, що відповідач не виконав своїх договірних зобов`язань за договором №0039598 від 11.09.2019, у зв`язку з цим у відповідача перед позивачем виникла заборгованість за даним договором. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором №0039598 від 11.09.2021 загальна сума заборгованості станом на 10.11.2023 становить 9832,16 грн, з яких: 4821,11 грн. - заборгованість за тілом; 1503,27\~грн. - заборгованість за відсотками; 3507,78 грн. заборгованість за комісією (а.с.35-38). Разом з тим, вимога позивач про стягнення з відповідача заборгованості за комісією в розмірі 3507,78 грн. є безпідставною, виходячи з наступного. За умовами заяви-договору [PERSON] було надано споживний кредит, шляхом перерахування на картковий рахунок грошових коштів у сумі 6153,85 грн., строк дії кредиту 24 місяці, процентна ставка, 18 % річних, тип ставки- фіксована, разова комісія при видачі кредиту: 2,5 % від суми наданого кредиту, щомісячна комісія за супроводження кредиту: 3 % від суми наданого кредиту. Відповідно до п. п. 7.3.1. Публічної пропозиції погашення Клієнтом заборгованості за Споживчим кредитом, в тому числі Щомісячного платежу здійснюється щомісячно та/або в дату повного погашення заборгованості за Споживчим кредитом, починаючи з місяця, наступного після місяця оформлення Споживчого кредиту, за ануїтетною схемою погашення (ряд рівних грошових платежів, що здійснюються через рівні проміжки часу) у розмірах і терміни (дати), визначені Графіком платежів, шляхом забезпечення наявності грошових коштів у відповідних сумах на Рахунку для погашення заборгованості, що зазначений у Заяві-Договорі. Нікчемність і, відповідно, недійсність з моменту укладення кредитного договору його умов щодо сплати позичальником комісії (за надання фінансового інструменту, за надання кредитних ресурсів, за обслуговування кредитної заборгованості), має наслідком здійснення перерахунку усіх складових заборгованості, які стягує банк. Водночас, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства. Отже, за несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема і щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20.07.2022 у справі №343/557/15-ц. Разом з тим, у п. 25 та п. 29 постанови Великої Палати Верховного Суду по справі №363/1834/17 зазначено, що сторони не можуть у договорі визначати взаємні права й обов`язки у спосіб, який суперечить існуючому публічному порядку, що порушує положення Конституції України, не відповідає передбаченим статтею 3 ЦК України загальним засадам цивільного законодавства, що обмежують свободу договору, зокрема справедливості, добросовісності, розумності (пункт 6 частини першої вказаної статті). Домовленість сторін договору про врегулювання відносин усупереч існуючим у законодавстві обмеженням не спричиняє встановлення відповідного права та/або обов`язку, як і його зміни та припинення. Тому підписання договору не означає безспірності його умов, якщо вони суперечать законодавчим обмеженням. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (частина третя статті 55 Закону № 2121-III), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (пункт 3 частини третьої статті 47 цього Закону), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. Відтак, у даному випадку підстави для стягнення з відповідача на користь позивача комісії за супроводження кредиту на суму 3507,78 грн. відсутні. Разом з тим, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України). У постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц, від 13.11.2019 у справі №922/3095/18, від 18.03.2020 у справі №902/417/18 сформульовано висновки про те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання і ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Позивачем до позовної заяви додано розрахунок заборгованості, у якому позивачем проведено розрахунок пені та інфляційних втрат. Судом перевірено вказаний розрахунок та встановлено, що позивачем у ньому неправильно пораховано розмір 3 відсотків річних та інфляційних втрат. Відтак, оскільки наданий позивачем розрахунок суми боргу здійснено неправильно, тому суд не приймає його до уваги та проводить свій розрахунок заборгованості. Так, судом встановлено, що відповідач прострочив виконання зобов`язання з повернення коштів за заявою-договором №0039598 від 11.09.2019 у сумі 6324,38 грн. за період з 26.11.2021 по 23.02.2022, відтак за 90 днів інфляційні втрати становлять 223,78\~грн.,\~а три\~відсотки річних\~ 46,78 грн, виходячи з наведених нижче розрахунків. Три відсотки річних за період з 26.11.2021 по 23.02.2022 становить: Період розрахункуКількість днівСума боргуПроцентна ставкаПроценти 26.11.2021\~-\~31.12.2021366\~324,383,000%18,71 01.01.2022\~-\~23.02.2022546\~324,383,000%28,07 Разом90 46,78 Індекс інфляції за період з 26.11.2021 23.02.2022 становить: грудень 2021 100,60 січень 2022 - 101,30 лютий 2022 - 101,60. Сукупний індекс інфляції (за період грудень 2021 року листопад 2022 року) = 100,60% ? 101,30% ? 101,60% = 1.03538325%. Відтак, інфляційні нарахування (з 26.11.2021 23.02.2022) = 6324,38 грн. (сума боргу) ? 1.03538325% (сукупний індекс інфляції) 6324,38 грн. (сума боргу) = 223,78 грн. Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно із ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Таким чином, враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що відповідач взяті на себе зобов`язання за заявою-договором №0039598 від 11.09.2019 протягом встановленого строку не виконав, а тому з [PERSON] на користь позивача слід стягнути заборгованість за вказаним договором у загальному розмірі 6594,94 грн., з яких: 4821,11 грн. - заборгованість за тілом; 1503,27\~грн. - заборгованість за відсотками; 223,78 грн. інфляційні втрати та 46,78 грн. три відсотки річних. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов підлягає до часткового задоволення (6594,94 грн. х 100 : 10\~252,78 грн. = 64,32%), тому судові витрати, понесені позивачем зі сплати судового збору в розмірі 1726,35 грн. (2684 грн. х 64,32 : 100) слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial