Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-21 00:00:00

26 жовтня 2023 року до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя представником заявників, адвокатом Діденком В.Є. подана заява [PERSON] , [PERSON] , заінтересована особа: Личаківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про встановлення факту реєстрації шлюбу. В обґрунтування заяви представник заявників зазначає, що 18 вересня 2014 року зареєстровано шлюб між заявниками [PERSON] , [INFO] , громадянство України та [PERSON] , [INFO] , громадянство України. Шлюб зареєстровано Керченським міським відділом запису актів цивільного стану департаменту запису актів цивільного стану міністерства юстиції Республіки Крим (нелегітимним органом), актовий запис № 209, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу. З метою реалізації своїх прав на легалізацію згідно з законодавством України укладеного шлюбу, 07 жовтня 2023 року заявники через представника звернулись із заявою про реєстрацію укладеного шлюбу та поновлення актового запису про шлюб до заінтересованої особи Личаківського відділу ДРАЦС у м. Львів. 13 жовтня 2023 року представником заявників отримано відповідь з якої слідує, що факт реєстрації, зокрема шлюбу на тимчасово окупованій території має встановлюватись в судовому порядку, так як відповідні зміни до законодавства не внесені. Після реєстрації шлюбу на тимчасово окупованій території заявниця звернулась до Приморського РВ у м. Одесі ГУМДС у Одеській області і 23 грудня 2014 року отримала новий паспорт на прізвище набуте у зв`язку з реєстрацією шлюбу. Також в її паспорт було проставлено відповідний штамп, що підтверджується копією паспорту заявниці та копією дошлюбного паспорту. Те що заявники фактично перебували у шлюбі з 2014 року підтверджується і роздруківкою рішення Святошинського районного суду м. Києва від 06 лютого 2023 року по справі № 759/2018/23 та копіями свідоцтв про народження дітей. Заявники просили встановити факт реєстрації шлюбу 18 вересня 2014 року в м. Керч АР Крим Україна Керченським міським відділом запису актів цивільного стану департаменту запису актів цивільного стану міністерства юстиції Республіки Крим, актовий запис № 209 між [PERSON] , [INFO] , громадянство України та [PERSON] , [INFO] , громадянство України. Прізвище після реєстрації шлюбу: чоловік - « [PERSON] », дружина - « [PERSON] ». Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 жовтня 2023 року цивільну справу розподілено та передано судді Карабак Л.Г. Суддею направлено запит до Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації Державної міграційної служби України щодо місця проживання заявниці [PERSON] . Відповіді на запит не надано. Відповідно до ухвали судді від 22 грудня 2023 року витребувано у Міністерства соціальної політики України (01601, м. Київ, вул. Еспланадна, 8/10, e-mail: info@mlsp.gov.ua) інформацію з Єдиної інформаційної бази даних внутрішньо переміщених осіб щодо місця реєстрації особи: [PERSON] , [INFO] , і як зазначено у заяві, зареєстрованим місцем проживання відповідача є: [ADDRESS] , що є тимчасово окупованою територією. В січні 2024 року до суду від заступника Міністра з питань цифрового розвитку, цифрових трансформацій і цифровізації надійшла відповідь, що інформація про запитувану особу відсутня. У зв`язку з відрядженням судді Карабак Л.Г. для роботи в Національній школі суддів України з 03 січня 2024 року по 01 липня 2024 року включно на підставі листа Національної школи суддів України № 20-03/1805 від 14 листопада 2023 року та наказу голови Шевченківського районного суду м. Запоріжжя № 25 від 28 листопада 2023 року, з метою дотримання права на справедливий суд та розумних строків розгляду справи, відповідно до п.п. 2.3.49, 2.3.50 п. 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл судових справ. В результаті повторного автоматизованого розподілу справи 16 січня 2024 року в даному провадженні вилучено суддю Карабак Л.Г. та замінено на суддю Петренко Л.В. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 січня 2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 336/11276/23 (номер провадження 2-о/336/43/2024), призначено розгляд справи по суті. Роз`яснено заінтересованій особі право до розгляду справи надіслати суду відзив на заяву і всі письмові докази, висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти заяви. В судове засідання, призначене на 22 лютого 2024 року, заявники та їх представник не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник заявників надав заяву в якій просив справу розглянути за їх відсутності, заявлені вимоги підтримав. Представник заінтересованої особи, Личаківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, який належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Відзиву на заяву не надходило. Відповідно до положень частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному, об`єктивному, безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, вважає встановленими наступні обставини. Судом встановлено, що 18 вересня 2014 року зареєстровано шлюб між заявниками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , громадянство України. Шлюб зареєстровано Керченським міським відділом запису актів цивільного стану департаменту запису актів цивільного стану міністерства юстиції Республіки Крим (нелегітимним органом), актовий запис № 209, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу. 07 жовтня 2023 року заявники через представника звернулись із заявою про реєстрацію укладеного шлюбу та поновлення актового запису про шлюб до заінтересованої особи Личаківського відділу ДРАЦС у м. Львів. 13 жовтня 2023 року представником заявників отримано відповідь з якої слідує, що факт реєстрації, зокрема шлюбу на тимчасово окупованій території має встановлюватись в судовому порядку, так як відповідні зміни до законодавства не внесені. Після реєстрації шлюбу на тимчасово окупованій території заявниця звернулась до Приморського РВ у м. Одесі ГУМДС у Одеській області і 23 грудня 2014 року отримала новий паспорт на прізвище набуте у зв`язку з реєстрацією шлюбу, також в її паспорті було проставлено відповідний штамп, що підтверджується копією паспорту заявниці та копією дошлюбного паспорту. Матеріали справи свідчать, що на підтвердження факту укладення [PERSON] та [PERSON] шлюбу, заявники надали копію свідоцтва про шлюб, серія [NUMBER] , виданого Керченським міським відділом запису актів цивільного стану департаменту запису актів цивільного стану міністерства юстиції Республіки Крим від 18 вересня 2014 року, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 06 лютого 2023 року по справі № 759/2018/23 та копії свідоцтв про народження дітей, де батьками зазначені заявники [PERSON] та [PERSON] [PERSON] та [PERSON] у поновленні актового запису про шлюбу було відмовлено, що підтверджується відповіддю Личаківського відділу ДРАЦС у м. Львів від 13 жовтня 2023 року. Частинами третьою-четвертою статті 49 ЦК України передбачено, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Пункт 5 частини другої статті 293 ЦПК України передбачає, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до пунктів 4, 7 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема: реєстрації шлюбу; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Статтею 317 ЦПК України передбачено право про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України та встановлення факту смерті особи на цій території. Суд вважає, що відсутність на даний час особливостей провадження у справах про встановлення реєстрації шлюбу, не може бути законною підставою для позбавлення осіб, які проживають на тимчасово окупованій території України, також встановлення факту реєстрації шлюбу за наявності відповідних доказів та норм, передбачених Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». Відповідно до статей першої та третьої Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Автономна республіка Крим є тимчасово окупованою територією з 20 лютого 2014 року. Тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року « Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно зі статтею 14 ЦПК України, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв`язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду. Згідно з частиною першою та другою статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до частини першої та другої Розділу 2 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 24 грудня 2010 року № 3307/5) зареєстровані в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за №719/4940 - для державної реєстрації шлюбу жінкою та чоловіком особисто подається заява про державну реєстрацію шлюбу до органу державної реєстрації актів цивільного стану за їх вибором. Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» визначено, що суди можуть встановлювати факти реєстрації усиновлення (удочеріння), шлюбу, розірвання шлюбу, народження і смерті, якщо в органах реєстрації актів громадянського стану не зберігся відповідний запис чи відмовлено у його відновленні або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації акту громадянського стану. Як передбачено частинами другою та третьою статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. 07 травня 2022 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання правового режиму на тимчасово окупованій території України», яким, зокрема, частину третю статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» доповнено словами «крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану». Таким чином, свідоцтво про шлюб, видане 18 вересня 2014 року Керченським міським відділом запису актів цивільного стану департаменту запису актів цивільного стану міністерства юстиції Республіки Крим, серія [NUMBER] , є недійсним на території України і не створює правових наслідків. Відповідно до статей 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Питання про окуповані території у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані як «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Згідно з Консультативним висновком Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою невизнаного на міжнародному рівні державного утворення. Тому, виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Ця недійсність не може бути застосовна до таких дій, як наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18 грудня 1996 року, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10 травня 2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23 лютого 2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] є далеким від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до вказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, у тому числі й цим. Вирішити інакше, означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються у міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за змістом цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Таким чином, суд може застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, у контексті як мінімум «реєстрація народжень, смертей і шлюбів», виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, у сукупності з іншими доказами, як встановлення можливих фактів, оскільки встановлення цих фактів має істотне значення для реалізації низки прав людини (громадянина України). Такі висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22 жовтня 2018 року у справі № 235/2357/17, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2023 року у справі № 369/7885/21 (провадження № 61-9273св22). Визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті, зокрема щодо реєстрації шлюбу, з метою захисту прав і свобод громадян України на тимчасово окупованих територіях, ніяким чином не легітимізує таку владу. Розгляд державними органами таких документів не означає автоматичного визнання окупаційної влади. У той же час держава має вживати заходів щодо ефективного захисту прав громадян на своїй території, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої держави. Документи, видані органами та установами (зокрема, закладами реєстрації актів цивільного стану), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку, зокрема, під час розгляду справ у порядку статті 315 ЦПК України. За змістом статей 2,17,18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» внаслідок збройної агресії Російської Федерації, визначено особливості діяльності державних органів в умовах режиму окупованої території, які застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та прав на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Аналізуючи наведені норми чинного законодавства, суд вважає, що застосування норм Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та норм міжнародного права буде сприяти відновленню законних прав та інтересів позивачів, шляхом відновлення факту шлюбу, який мав місце 18 вересня 2014 року, про що є достатньо достовірних та переконливих доказів. На час звернення заявників із цією заявою (жовтень 2023 року) частина третя статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачала, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану. З метою реалізації своїх прав на легалізацію згідно з законодавством України укладеного шлюбу, 07 жовтня 2023 року заявники через представника звернулись із заявою про реєстрацію укладеного шлюбу та поновлення актового запису про шлюб до заінтересованої особи Личаківського відділу ДРАЦС у м. Львів. 13 жовтня 2023 року представником заявників отримано відповідь з якої слідує, що факт реєстрації, зокрема шлюбу на тимчасово окупованій території має встановлюватись в судовому порядку, так як відповідні зміни до законодавства не внесені. Шлюб, укладений між заявниками на тимчасово окупованій території, був недійсним і не створював юридичних наслідків, заявники звернулись до Личаківського відділу ДРАЦС у м. Львів з метою реалізації своїх прав на легалізацію згідно з законодавством України укладеного шлюбу, проте їм було відмовлено, а тому у заявників не було іншої можливості підтвердити факт реєстрації шлюбу, ніж звернутися до суду із заявою про встановлення юридичного факту. Висновок про можливість розгляду заяви про встановлення факту реєстрації шлюбу в окремому провадження викладено у постановах Верховного Суду, зокрема від 10 грудня 2018 року у справі № 2-о-48/10 (провадження № 61-1217св18), від 17 квітня 2019 року у справі № 694/332/17 (провадження № 61-26442св18), від 08 вересня 2021 року у справі № 752/18540/20 (провадження № 61-4695св21), від 16 листопада 2022 року у справі № 759/1443/22 (провадження № 61-8726св22). Необхідність встановлення юридичного факту укладення шлюбу між заявниками надасть можливість їм отримати належним чином юридично дійсне на території України свідоцтво про шлюб та отримати відповідний актовий запис у Державному реєстрі актів цивільного стану, як підтвердження наявності шлюбних стосунків сторін на Державному рівні. Таким чином, заява [PERSON] та [PERSON] про встановлення факту реєстрації шлюбу між [PERSON] та [PERSON] укладеного 18 вересня 2014 року Керченським міським відділом запису актів цивільного стану департаменту запису актів цивільного стану міністерства юстиції Республіки Крим, 18 вересня 2014 року, актовий запис № 209, підлягає задоволенню. Відповідно до статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема: родинних відноси між фізичними особами, народження особи у певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження, реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення, а також інших фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів (частина друга статті 319 ЦПК України). Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 25 березня 2020 року справа № 607/1219/18 (провадження № 61-19св19) зробив правовий висновок, що у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: approved