Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-25 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовною заявою в якій просить стягнути із відповідача заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 49469,59 грн; вирішити питання розподілу судових витрат. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що позивач надає послуги з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення. Споживачем послуги є відповідач, як співвласник нерухомого майна. ПАТ «АК «Київводоканал» належним чином виконав умови договору та надав послуги з постачання холодної води та послуг з водовідведення. Відповідач ухиляється від виконання умов договору у частині своєчасної сплати вартості за отримані послуги у розмірі, строки та порядку, визначених цим договором та внесення плати за абонентське обслуговування. Разом із тим, оскільки відповідач неналежно виконує взяті на себе зобов`язання, а отже прострочили виконання грошового зобов`язання, а відтак таким необхідно здійснити оплату 3% річних та інфляційних втрат у відповідності до ст. 625 ЦК України. Згідно з Закону України «Про житлово-комунальні послуги, Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», ст. ст. 625 ЦК України, умов договору просить позов задовольнити. Разом із тим, просить вирішити питання про розподіл судових витрат, згідно зі ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідачем не подано відзив на позов, які б містили би заперечення на нього. Попри те, відповідачем подано до суду заяву про закриття провадження у справі в частині позовної вимоги про стягнення основного боргу, адже ним сплачено добровільно. Разом із тим, просить застосувати строк позовної давності до позовної вимоги щодо відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін у справі. Призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 28.12.2023 рішення суду позов Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено повністю. 23.01.2024 ухвалою судді скасовано заочне рішення суду від 28.12.2023 і призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Представник позивача у судовому засіданні щодо позовних вимог зазначила, що заборгованість по основному боргу відповідачем сплачена, а тому у цій частині просить закрити провадження у справі. Залишається несплаченими інфляційні втрати, три відсотки річних, судові витрати, тому у цій частині позовні вимоги підтримує та просить такі задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся про час, дату та місце судового засідання; подала до суду клопотання про розгляд справи у її відсутності, просить застосувати строк позовної давності, та закрити провадження у справі в частині сплати основного боргу, оскільки такий нею сплачений. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного. Суд установив, що [PERSON] є власником 3/4 частини квартири [ADDRESS] , що підтверджено інформацією з Державного реєстру речових прав від 01.11.2023 № 352574932. Відтак, [PERSON] є споживачем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення, постачання яких здійснює ПАТ «АК «Київводоканал». 26.04.2014 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» № 1198 від 10.04.2014 року, яким внесено зміни до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», який доповнено новими частинами. Пропозицію укласти договір (оферту), що містить істотні умови договору про надання послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкової системи) опубліковано 05 серпня 2014 року в газеті «Хрещатик» за № 110. Відповідно до умов оферти договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкової системи), що укладається виконавцем із споживачем-фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання є договором приєднання Таким чином, оскільки зазначений договір є публічним та договором приєднання, то відповідно відповідач приєднався до умов такого шляхом фактичного користування такими послугами. Отже, між сторонами виникли договірні відносини, які регулюються нормами спеціального законодавства та умовами договору (далі - договір-1). 31 травня 2021 року на офіційному веб-сайті позивача опубліковано повідомлення щодо публічного договору (оферти) про надання Публічним акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал», що перейменоване на приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал», як виконавцем житлово-комунальних послуг на підставі ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) та опубліковано договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) (далі - договір-2). Повідомленням визначено, що індивідуальні споживачі у багатоквартирному житловому будинку, що користується послугами з централізованого постачання холодної води та водовідведення, вважаються такими, що ознайомлені, погоджуються та приєднуються до умов Договору. У відповідності до п. 1.1 договору-2 ПрАТ «АК «Київводоканал» зобов`язується надавати споживачеві послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення (далі - послуги), а споживач зобов`язується оплачувати надані послуги за встановленими тарифами, у порядку строки та на умовах, що передбачені договором. Пункти 1, 10 п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дають визначення житлово-комунальних послуг як результату господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил та визначення комунальних послуг як результату господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Як вбачається зі змісту ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються, зокрема, на комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Статтею 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення. За приписами ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», пунктів 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, встановлених ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинне виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Згідно з ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статті 322 Цивільного власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить. Обов`язок на власників жилого приміщення з несення витрат на утримання будинку і при будинкової території, сплаті комунальних послуг покладений також нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги», навіть якщо вони є фактичними споживачами наданих послуг. Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати житлово-комунальні послуги, а позивач має право вимагати від них виконання обов`язку щодо оплати наданих послуг. Повертаючись до матеріалів справи, яка розглядається, суд зазначає, що позивач належним чином виконав умови договору, адже у строки та в порядку надав споживачеві послуги з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення. У зв`язку з неналежним виконання відповідачами своїх зобов`язань за договором та простроченням виконанням грошового зобов`язання у відповідача виникла заборгованість за послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення за період з 01 серпня 2014 року по 31 жовтня 2023 року у розмірі 31411,51 грн, заборгованість з внесення плати за абонентське обслуговування у сумі 987,35 грн. Щодо стягнення заборгованості зі внесення плати за абонентське обслуговування, суд прийшов до переконання про те, що розмір плати за послуги погоджено сторонами у договорі-2 (п.п. 6, 7), будь-яких заперечень із сторони відповідачів щодо розміру плати не встановлено, а відтак такі умови договору-2 підлягають виконанню його сторонами. Відповідач надав заперечень проти розрахунку основної суми боргу, адже нею добровільно сплачено основну суму боргу у розмірі 31411,51 грн та заборгованість з внесення плати за абонентське обслуговування у сумі 987,35 грн, що підтверджено платіжним документом від 29.12.2023, додатним до матеріалів справи. Відтак, суд прийшов до переконання про те, що основна сума боргу з 01 серпня 2014 року по 31 жовтня 2023 року у розмірі 31411,51 грн, заборгованість з внесення плати за абонентське обслуговування у розмірі 987,35 грн відсутня, що підтверджено доказами, наявними у матеріалах справи. Підстави для закриття провадження у справі визначені у статті 255 ЦПК України. Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи. Пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення за умови, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. До такого висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20 вересня 2021 року № 638/3792/20. Враховуючи наведене вище, суд прийшов до переконання про те, що в частині стягнення з відповідача на користь позивача основної суми боргу за послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення за період з 01 серпня 2014 року по 31 жовтня 2023 року у розмірі 31411,51 грн, заборгованість з внесення плати за абонентське обслуговування у сумі 987,35 грн, провадження у справі слід закрити у зв`язку з відсутністю предмету спору. Також відповідачем подано до суду заяву про застосування строків позовної давності до позовної вимоги про стягнення грошових коштів за невиконання грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта ст. 256 ЦК України). Відповідно до частини першої, п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. У частині першій статті 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважаться, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Отже, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 (справа № 437/2726/13-ц), Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 (справа № 712/8916/17). Із наданого до позовної заяви розрахунку убачається, що позивачем щомісячно, починаючи з серпня 2014 року по жовтень 2023 року нараховувались житлово-комунальні послуги водопостачання та водовідведення та плата за абонентське обслуговування за період з 21 серпня 2018 року по 31жовтня 2023 року, за адресою - місто Київ, вулиця Валківська,11/1. Отже, відповідач не вносив відповідні оплати у зв`язку із чим утворилась заборгованість. У зв`язку із невиконанням взяти зобов`язань позивачем застосовано до спірних правовідносин вимоги ст. 625 ЦК України щодо стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат за порушення грошового зобов`язання за період з 21 вересня 2014 року по 31 жовтня 2023 року, а всього 3% річних у розмірі 14156,78 грн за період з 21 вересня 2014 року по 31 січня 2022 року та інфляційні втрати у розмірі 2913,95 грн за період з 21 вересня 2014 року по 31 січня 2022 року. 02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19», із подальшими змінами, на усій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року до 31 липня 2020 року. Дію карантину, встановленого цією Постановою, продовжено на всій території України згідно з відповідних постанов Кабінету Міністрів України. Відповідно до постанови КМУ від 27.06.2023 № 651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Згідно з п. 12 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, який затверджено Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні» ведено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб із наступним продовженням воєнного стану в Україні та дією такого на момент прийняття судового рішення. Згідно з п. 19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Отже, на момент звернення до суду із позовом, тобто 26 грудня 2023 року, продовжено дію воєнного стану на усій території України, а відтак і строк позовної давності зупинено. Оскільки з 02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, у т.ч. статтями 257, 258 ЦК України продовжуються на строк дії такого карантину, та зупиненням такого строку на час діє воєнного стану в Україні, який введений з 24.02.2022 та діє на момент розгляду справи у суді, а відтак слід визнати таким, що пропущений позивачем трирічний строк позовної давності за вимогами про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат за період з 21 вересня 2014 року до березня 2017 року а тому позовні вимоги у цій частині не підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача про стягнення грошових коштів у відповідності до ст. 625 ЦК України за період з квітня 2017 року по січень 2022 року трирічний строк позовної давності не пропущений оскільки на час подання позовної заяви у грудні 2023 року такий строк був зупинений вищевказаними положенням закону. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина 2 цієї статті). У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, який у силу ч.4 ст.264 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин. Правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовими зобов`язаннями, у яких, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України), - вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч.2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Повертаючись до матеріалів справи, яка розглядається, суд зазначає, що позивач належним чином виконав умови договору, адже у строки та в порядку надав споживачеві послуги з водопостачання та водовідведення. Оскільки відповідачем не було погашено заборгованість, тому є підстави для стягнення інфляційний втрат та 3% річних. Розмір інфляційних втрат за період з квітня 2017 року по січень 2022 року на суму боргу становить у сумі 10739,70 грн; 3% річних за період з квітня 2017 року по січень 2022 року на суму боргу становить у розмірі 2306,37 грн, а всього у розмірі 13046,07 грн. Враховуючи наведене вище, суд прийшов до висновку, що відповідач взятих на себе зобов`язань в строки передбачені договором належним чином не виконав, прострочив виконання грошового зобов`язання, а тому суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у відповідності до ст. 625 ЦК України у розмірі 13046,07 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а відтак позов необхідно задовольнити повністю. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суд сплачено судовий збір у сумі 2684,00 грн, що підтверджено платіжним дорученням, яке міститься у матеріалах справи. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 2354,00 грн.

Outcome: partial