Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-12 00:00:00

У грудні 2023 року заявник [PERSON] звернувся до суду з вказаною заявою в обґрунтування якої зазначив, що він 25.04.2023 року уклав шлюб з [PERSON] . В шлюбі у них народилася дитина - [PERSON] , [INFO] . Також його дружина має двох дітей від попереднього шлюбу - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . У зв`язку з оголошенням воєнного стану та загальної мобілізації, він був призваний по мобілізації і на даний момент проходить військову службу у в/ч [NUMBER] з 24.06.2022 року. Встановлення факту перебування на його утриманні трьох дітей віком до 18 років має юридичне значення для нього, оскільки є підставою для його звільнення з військової служби відповідно до абз.13 пп.г п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу». Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15.12.2023 року у справі відкрито провадження, справу призначено до судового розгляду в порядку окремого провадження (а.с.18). Заявник [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, заявлені вимоги підтримує та просить задовольнити (а.с.14, 22). Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Подала заяву про розгляд справи у її відсутність. Заяву [PERSON] вважає такою, що підлягає задоволенню, оскільки останній дійсно утримує її та трьох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Біологічний батько [PERSON] та [PERSON] участі у вихованні та утриманні дітей не бере, вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та отримує лише державну допомогу у розмірі 860 грн. на місяць. (а.с.23, 25). Заінтересована особа Військова частина [NUMBER] ( [INFO] ) у судове засідання не з`явилася, про час та місце його проведення сповіщена належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяв або пояснень по суті заявлених вимог суду не надала (а.с.24). Суд дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, розглянувши надані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у сукупності, вважає, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.7 ст.19 ЦПК України, окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно ст.ст.293, 315 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч.3 ст.294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом із додержанням загальних правил, встановлених цим кодексом, за винятком положень змагальності та меж судового розгляду. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Тобто саме заявник в справах окремого провадження зобов`язаний надати суду докази, за якими він просить встановити юридичний факт. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Звертаючись до суду з даною заявою, заявник зазначає, що він був призваний по мобілізації і на даний момент проходить військову службу у в/ч [NUMBER] з 24.06.2022 року, встановлення факту перебування на його утриманні трьох дітей віком до 18 років має юридичне значення для нього, оскільки є підставою для його звільнення з військової служби відповідно до абз.13 пп.г п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу». Згідно абз.13 пп.г п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану на підставі перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років. Згідно ч.7 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України на підставі документів, які підтверджують наявність у них відповідних обставин/поважних причин. В судовому засіданні встановлено, що 25.04.2023 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис №191, після державної реєстрації шлюбу прізвище дружини [PERSON] , що підтверджується світлокопією свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] (а.с.6). Від шлюбу мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується світлокопією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.7). Також [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується світлокопіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] , [NUMBER] . Батьком дітей є [PERSON] (а.с.5). Як вбачається з світлокопії паспорту громадянина України серії [NUMBER] місце проживання [PERSON] зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (а.с.3-4). Згідно Акта обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] , за цією адресою проживають і мають постійне місце реєстрації: [PERSON] , 1983 р.н., [PERSON] , 1978 р.н., [PERSON] , 2023 р.н., [PERSON] , 2020 р.н., [PERSON] , 2013 р.н. Для виховання та розвитку дітей створено всі необхідні умови. Під час бесіди встановлено, що [PERSON] ніякої участі у вихованні дітей не бере, вихованням та фінансовим забезпеченням дітей займається [PERSON] (а.с.13). На підтвердження перебування трьох дітей віком до 18 років на утриманні, заявником надано дані щодо несплати аліментів біологічним батьком [PERSON] , 2020 р.н., [PERSON] , 2013 р.н., відомості про проживання дітей з їх матір`ю та перерахування грошових коштів своїй дружині [PERSON] . Так Мукачівський ВДВС у Мукачівському районі Закарпатської області 28.11.2023 року надав довідку, що [PERSON] у період з 01.02.2023 року по 24.11.2023 року не отримувала аліменти з [PERSON] за виконавчим листом 303/6922/22 на утримання дітей [PERSON] , 2020 р.н., [PERSON] , 2006 р.н., [PERSON] , 2013 р.н. (а.с.10). З довідки №11 виданої УСЗН Мукачівської райдержадміністрації вбачається, що [PERSON] перебуває на обліку, як отримувач державної соціальної допомоги при народженні дитини [PERSON] з 01.04.2023 року по 30.04.2026 року по 860 грн. щомісячно (а.с.26). З виписки по картковому рахунку [PERSON] , відкритому в АТ КБ «ПриватБанк», вбачається, що з березня 2023 року по жовтень 2023 року він здійснював перекази грошових коштів [PERSON] (а.с.11-12). Проте вищевказані документи самі по собі не свідчать про повноту визначення чи перебувають діти на утриманні заявника. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 27 березня 2019 року у справі № 569/7589/17 зробила правовий висновок, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Отже, встановлення юридичного факту за рішенням суду безпосередньо породжує певні юридичні наслідки, тобто, від встановлення факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих прав громадян. Правовідносини «утримання» як дітей так і одного з подружжя, є предметом регулювання Сімейного кодексу України. Згідно ст.75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Статтею 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років, незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, якщо чоловік може надавати матеріальну допомогу. Аналіз даних положень сімейного законодавства дає підстави вважати, що сімейним законодавством України передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Також дружина має право на утримання (аліменти) у випадку, якщо вона потребує матеріальної допомоги та чоловік може надавати таку матеріальну допомогу. Статтею 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122, 125 цього Кодексу. Відповідно до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені ст.ст.150-151 СК України. Відповідно до вимог ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Аналіз даних положень сімейного законодавства дає підстави вважати, що місце проживання дітей [PERSON] , 2020 р.н., [PERSON] , 2013 р.н. визначено за згодою батьків [PERSON] та [PERSON] з матір`ю дітей, оскільки доказів іншого суду не надано. Статтею ст.51 Конституції України гарантовано, а ст.180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тобто, Закон покладає на батьків обов`язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, або чи розірвано їх шлюб. Обов`язок по утриманню зберігається також і у випадку позбавлення батьківських прав батьків (ч. 2 ст. 166 СК). У випадку невиконання батьками обов`язку утримувати неповнолітню дитину добровільно, аліменти можуть стягуватися за рішенням суду. При злісному ухиленні батьків від сплати аліментів вони підлягають притягненню до кримінальної відповідальності, відповідно до ст.164 КК України. Визнання батьків або одного із них недієздатними не припиняє їх обов`язку утримувати свою неповнолітню дитину. Водночас, смерть матері або батька чи оголошення їх померлими припиняє їх обов`язок по утриманню дитини. До спадкоємців померлих батьків обов`язок по утриманню дитини не переходить. Отже, аналізуючи викладене, суд доходить висновку, що у батьків дітей [PERSON] , 2020 р.н., [PERSON] , 2013 р.н., - [PERSON] та [PERSON] зберігається обов`язок утримання своїх дітей з моменту їх народження до досягнення ними повноліття, при чому такий обов`язок не залежить від розірвання шлюбу між батьками, факту позбавлення батьківських прав, визнання батьків недієздатними, тощо, а припиняється лише фактом смерті батьків. Згідно ст.260 СК України, якщо мачуха, вітчим проживають однією сім`єю з малолітніми, неповнолітніми пасинком, падчеркою, вони мають право брати участь у їхньому вихованні. Вітчим - це чоловік (нерідний батько) рідної матері дитини, з яким мати й дитина постійно проживають однією сім`єю. Вітчим має особливий правовий статус, що істотно відрізняється від статусу батька, усиновлювача, опікуна та піклувальника, характеризується мінімально необхідним набором прав та обов`язків щодо пасинка, падчерки. Відповідно до ст. 268 СК України мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу. Отже, вітчим має обов`язок утримувати своїх падчерку та пасинка, прямо передбачений законом, лише за сукупності таких обставин: - такі діти не мають матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер, або ж ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання; - вітчим може надавати матеріальну допомогу. За таких підстав, суд приходить до висновку, що у матеріалах справи відсутні докази, якими підтверджується обов`язок заявника утримувати малолітніх дітей [PERSON] , 2020 р.н., [PERSON] , 2013 р.н. в силу ст. 268 СК України. Також матеріали справи не містять доказів, якими би підтверджувалось фактичне утримання заявником вищезазначених дітей. З огляду на досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що заявником не доведено факт перебування на його утриманні трьох дітей віком до 18 років.

Outcome: dismissed