Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою, у якій просить встановити факт прийняття нею спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, а саме житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . На обґрунтування заяви зазначає, що вона разом із сім`єю проживає за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею за цією адресою також проживала до моменту своєї смерті [INFO] її прабаба [PERSON] . Також разом з ними до 11 жовтня 1999 року проживала її тітка та дочка [PERSON] [PERSON] . За час спільного проживання вона доглядала свою прабабу [PERSON] та тітку [PERSON] . Будинок за адресою: [ADDRESS] , належав на праві власності [PERSON] , після смерті якої вона успадкувала будинок, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину. Крім того, її прабабі [PERSON] належало право на земельну частку (пай), що підтверджується сертифікатом на право приватної власності на землю серії ЛВ №05438 від 17 березня 1997 року. 13 липня 2023 року заявник звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті прабаби [PERSON] , яка померла [INFO] , однак нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину на це майно, у зв`язку із відсутністю документів, які б підтверджували факт постійного проживання із спадкодавцем та пропуском строку для прийняття спадщини. Зазначає, що на момент відкриття спадщини вона проживала разом з [PERSON] та прийняла спадщину шляхом фактичного вступу у володіння спадковим майном. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 06 листопада 2023 року відкрито провадження у справі за правилами окремого провадження та призначено судове засідання. Заявник в судове засідання не прибула, однак її представник адвокат Панькевич М.Б. подала до суду заяву про розгляд справи без її участі та участі її довірительки, заявлені вимоги просить задовольнити. Представник заінтересованої особи Новояворівської міської ради Львівської області в судове засідання не прибув, однак подав заяву про розгляд справи у його відсутності, щодо задоволення вимог заяви не заперечує. Заінтересована особа приватний нотаріус Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Бунтусова О.В. в судове засідання не прибула, однак подала заяву про розгляд справи у її відсутності, щодо прийняття рішення посилається на розсуд суду. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду заяви за відсутності учасників справи. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України у зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи. Частиною 4 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. У ч. 5 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 20 лютого 2024 року, є дата складення повного судового рішення 26 лютого 2024 року. Оцінивши доводи заявника, думку заінтересованих осіб, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви, зважаючи на таке. Спадкоємцем за заповітом [PERSON] є [PERSON] , спадщина на яку видано свідоцтво складається з житлового будинок за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину, зареєстроване в реєстрі за № 424. Відповідно до Витягу про державну реєстрацію прав від 01 квітня 2011 року, власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки Виконавчого комітету Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області №328 від 17 жовтня 2023 року, житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , (колишня адреса: [ADDRESS] ) числиться за [PERSON] [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 01 січня 1999 року Мужиловицькою сільською радою Яворівського району Львівської області. [PERSON] на праві приватної власності належала земельна ділянка для ведення селянського господарства площею, 1, 21 га, яка розташована в с. Мужиловичі Яворівського району Львівської області, що підтверджується сертифікатом про право приватної власності на землю серії ЛВ № 054381. Відповідно до довідки Мужиловицької сільської ради Яворівського району Львівської області № 1006 від 02 грудня 2010 року, виданої [PERSON] про те, що її баба [PERSON] дійсно була зареєстрована і проживала до дня смерті в с. Мужиловичі Яворівського району Львівської області. Відповідно до довідки Виконавчого комітету Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області № 206 від 13 липня 2023 року, [PERSON] дійсно до дня смерті [PERSON] , яка померла [INFO] проживала разом з нею без реєстрації в с. Мужиловичі Яворівського району Львівської області, однією сім`єю, доглядала за нею, вела спільне господарство. Відповідно до довідки Виконавчого комітету Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області № 225 від 13 липня 2023 року, [PERSON] разом із [PERSON] та [PERSON] проживали в с. Мужиловичі Яворівського району Львівської області. Відповідно до виписки Виконавчого комітету Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області № 224 від 13 жовтня 2023 року, в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , проживають [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . З матеріалів справи вбачається, що з метою оформлення спадкових прав після смерті [PERSON] заявниця звернулася до приватного нотаріуса Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Бунтусової О.В., проте останньою заявниці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність доказів, що підтверджують постійне проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. З огляду на наведене, суд вважає доведеним твердження заявниці про те, що вона позбавлена можливості в позасудовому порядку довести факт прийняття спадщини після смерті прабаби [PERSON] , померлої [INFO] , а встановлення такого юридичного факту безпосередньо породжує для неї юридичні наслідки. Згідно з п.п. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року, положення зазначеного Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли до набрання чинності Кодексом або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої цього Кодексу «Спадкове право» застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. З положень ст. 549 Цивільного кодексу УРСР (в редакції Закону, який діяв на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON] ) вбачається, що для оформлення права на спадщину необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, тобто протягом шести місяців з дня відкриття спадщини після смерті спадкодавця, який помер до 2004 року, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно, якщо спадкодавець помер до 2004 року, то спори щодо прийняття спадщини можуть полягати у встановленні факту прийняття спадщини або продовженні строку прийняття спадщини, якщо він пропущений з поважних причин. Згідно ч. 2 п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином, Цивільний кодекс УРСР 1963 року передбачав фактичне прийняття спадщини. Відповідно до статті 549 ЦК УРСР спадщина вважалася прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Аналіз вказаних норм та судової практики дає підстави вважати, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути зокрема наявність у спадкоємця протягом шестимісячного терміну після смерті спадкодавця оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно чи права на нього. Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена наказом Міністерства юстиції України № 18/5 від 14 червня 1994 року, яка діяла на час відкриття спадщини, передбачала, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 травня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заява про встановлення факту прийняття спадщини та місця її відкриття може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном. Як вбачається з Витягу із Спадкового реєстру № 754204221 від 15 січня 2024 року, спадкова справа до майна померлої [INFO] [PERSON] , не заводилася. Факт проживання однією сім`єю із спадкодавцем заявниці [PERSON] необхідно встановити для належного оформлення спадщини. Отже, під час розгляду справ встановлено факт, що має юридичне значення, а саме, що заявниця, як того вимагає положення ч. 3 ст. 1268 ЦК України, проживала постійно зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, що підтверджується описаними вище доказами. Враховуючи інтереси заявника щодо захисту її права на спадкування, зважаючи на те, що заявниця немає іншої можливості, інакше, ніж в судовому порядку, встановити факт постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, оскільки її вимога підтверджена письмовими доказами, які в свою чергу є послідовними та логічними, а тому не викликають сумніву в їх правдивості. Доказів, які б спростовували юридичний факт, який просить установити заявниця, суду не надано і такі не встановлено. На підставі викладеного та

Outcome: approved