Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу, встановлення факту самостійного виховання без участі матері неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , визначення місця проживання дитини - [PERSON] , [INFO] разом з батьком - [PERSON] [INFO] Позовна заява обґрунтована тим, що з [PERSON] позивач перебуває в зареєстрованому шлюбі з 10 липня 1999 року. За час перебування у шлюбі в сторін народилась дитина, [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначив, що з березня 2022р. як дитина почала проживати разом з батьком, він повністю взяв, як турботливий батько, на себе обов`язок самостійного виховання та утримання дитини, враховуючи, що має вільний графік роботи, займається розвитком дитини як фізичним так і духовним. Крім цього, батько не судимий, не зловживає алкоголем та тютюном, не вживає наркотики, займається спортом. Мати з дитиною ніякі відносини не підтримує, участі у вихованні та в житті дитини не приймає, останнім часом знаходиться за межами України. Необхідність юридичної фіксації факту знаходження дитини на його одноособовому вихованні та утриманні, визначення місця проживання дитини необхідно, щоб дитина не залишилась без догляду батька. На підставі викладеного, позивач звернувся до суду з відповідною позовною заявою. Позивач в судове засідання не з`явився, про місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином у встановленому законом порядку, в заяві просить суд справу розглянути без його участі. Відповідач надала суду заяву в якій зазначила, що у зв`язку з тим, що на комісії органу опіки, яка відбулась 20.02.2024р. було визнано доцільним визначити місце проживання дитини з батьком, то вона не заперечую проти задоволення позову в повному обсязі. Відповідач також пояснила, що на сьогоднішній день батько дійсно забезпечує дитину усім необхідним, піклується про неї, самостійно виховує та утримує, просила справу розглянути без її участі. Представник третьої особи - Адміністрації Соборного району м. Дніпра Управління - служби у справах дітей надав до суду висновок щодо доцільності визначення місця проживання дитини з батьком, та просив справу розглядати без його участі. Відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що 10 липня 1999 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, актовий запис за № 381. За час перебування у шлюбі в сторін народилася донька - [PERSON] , [INFO] . З кінця 2021 року у сторін почали погіршуватись відносини та після початку військової агресії з боку росії на території України, у березні 2022р. через нервовий стан викликаний бойовими діями, Відповідач поїхала від родини. При цьому, Відповідач залишила дитину разом з Батьком і до цього часу вихованням та утриманням не займалася. Батьківські обв`язки повністю виконував Позивач. Відповідач у тексті заяви, яку вона подала до суду, фактично визнала вказані обставини, тому суд ввжажає їх доведеними Позивачем. Крім того, судом було встановлено, що в квітні 2022 року позивач орендував квартиру, за адресою: [ADDRESS] , де на сьогоднішній день в проживає разом з дитиною, самостійно її утримує, виховує. Факт постійного проживання та утримання дитини підтверджується заявою власника (орендодавця) квартири та заявами сусідів. Довідкою від 21.12.2023р., видана Комунальним Закладом «Міська дитяча спортивна школа зимових видів спорту» ДМР, зазначено що позивач систематично водить свою доньку [PERSON] на тренування, їздить з нею на змагання. Довідкою від 22.12.2023р. виданою директором Громадського об`єднання Танцювально - спортивного клубу «Королева», зазначено, що водить дитину на заняття та виховує тільки батько. Відповідно до довідки від 14.12.2023р. №29 дитина відвідує КЗДО №198 ДМР (під час воєнного стану дистанційно). Декларацію з сімейним лікарем №0001-7НКО-ЕХАО укладено з батьком дитини (позивачем) за адресою: [ADDRESS] . Також довідкою лікаря від 28.12.2023р. зазначено, що з 2022 року участь у лікуванні, вихованні дитини приймає тільки батько - [PERSON] . Відповідно до довідки про проходження психіатричного огляду, в тому числі на вживання психоактивних речовин, [PERSON] таких не вживає. Відповідно до ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні;3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Також за частиною 2 статті 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Згідно пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» роз`яснено, що суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Враховуючи вище викладені обставини, суд приходить до висновку про те, що позивач [PERSON] , який є батьком своєї доньки - [PERSON] , [INFO] , її самостійно виховує та повністю утримує без участі матері дитини - [PERSON] , тому вимога про встановлення даного факту підлягає задоволенню в повному обсязі, так як Відповідачем ця обставина була визнана. Також, з позовної заяви вбачається, що Позивач просить розірвати шлюб укладений з Відповідачем та визначити місце проживання доньки разом з ним. Судом встановлено, що Позивач має стабільний достатній дохід, щоб винаймати квартиру, забезпечувати себе, і утримувати дитину без шкоди її інтересам. 03.01.2024 співробітниками управління-служби у справах дітей були обстежені умови проживання [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] ; умови проживання хороші. Відповідно до висновку від 22.02.2024р., Адміністрація Соборного району визнала за доцільне визначити місце проживання дитини, [PERSON] [INFO] разом з батьком, [PERSON] [INFO] . У відповідності до ч.2 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Частиною 3 ст.29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна Відповідно до положень ст.18 Конвенції ООН про права дитини, проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, предметом основного піклування батьків є найкращі інтереси дитини. Вказаний принцип покладений в основу Закону України «Про охорону дитинства», ч.3 ст.11 якого встановлює, що предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. У відповідності з положеннями ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. Також, Позивач звернувся із вимогою про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 25 СК України визначено, що жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Відповідно до ч. 3, 4ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з вимогами ч. 2ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3ст.105СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно з ч. 1ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частиною 2ст.112СК України унормовано, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Аналізуючи правовідносини, що існують між сторонами, суд вважає за необхідне зазначити про те, що позивачем та відповідачем висловлено чітке рішення про бажання розірвати шлюбу та неможливості подальшого спільного проживання у поданих до суду документах при пред`явленні позову та розгляді справи. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що шлюб не може бути поновлено, а його подальше формальне існування суперечило б правам та інтересам сторін, в тому числі праву на вступ до іншого шлюбу. На підставі викладеного,

Outcome: approved