Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-19 00:00:00

01.07.2022 року до суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 17.01.2020 року між нею та [PERSON] було укладено письмовий договір позики №17/01/20-14, згідно якого вона передала у власність [PERSON] 82 790 грн., що за курсом продажу доларів США в АТ КБ «ПриватБанк» 1 долар США = 24,350 грн. на день укладення цього договору було еквівалентно 3400 доларів США 00 центів. На день звернення до суду з позовом [PERSON] позику не повернув. В зв`язку з чим просила суд стягнути з [PERSON] на її користь заборгованість за договором позики №17/01/20-14 від 17.01.2020 року у сумі 347429 грн. 93 коп., з яких: 121 550,00 грн. сума основного боргу, 6483,35 грн. інфляційні збитки, 1909,55 грн. три відсотки річних та 217487,03 грн. пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання, витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги у сумі 33 621 грн. 50 коп. та сплачену суму судового збору в розмірі 3474,30 грн. 18.08.202 року судом винесено заочне рішення, яким позовні вимоги задоволено в повному обсязі. Ухвалою суду 11.12.2023 року скасовано заочне рішення та визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. 22.01.2022 року до суду надійшли додаткові пояснення представника позивача [PERSON] адвоката Гупал Р.М. по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості. 06.02.2024 року до суду надійшов відзив [PERSON] на позовну заяву про стягнення заборгованості. В даному відзиві вказував на те, що він позовні вимоги визнає частково, а саме в частині стягнення заборгованості за договором позики №17/01/20-14 від 17.01.2020 року, зміненим та доповненим Додатковою угодою №2 від 29.01.2021 року у розмірі 96390 грн., а також витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги у сумі 18000 грн. та судовий збір в розмірі 3474,30 грн., а всього: 117864,30 грн. 14.02.20214 року від [PERSON] надійшла відповідь на відзив, в якій вказував на те, що враховуючи обґрунтування наведені у відзиві [PERSON] , вважає за можливе зменшити позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за договором позики №17/01/20-14 від 17.01.2020 року, зміненим та доповненим Додатковою угодою №2 від 29.01.2021 року у розмірі 96390 грн., а також витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги у сумі 18000 грн. та судовий збір. 15.02.2024 року до суду надійшла заява представника позивача [PERSON] адвоката Гупал Р.М. про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі з урахуванням зменшення їх розміру. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] адвокат Чальцев Д.В. в зменшені позовні вимоги визнав в повному обсязі, щодо їх задоволення не заперечував. Просив винести рішення по справі в підготовчому судовому засіданні. Враховуючи те, що представником відповідача адвокатом Чальцевим Д.В. визнано позовні вимоги в повному обсязі з урахуванням зменшення їх розміру та вимоги ч.3 ст. 200 ЦПК України, суд приходить до висновку про ухвалення рішення за результатами підготовчого засідання в зв`язку з визнання відповідачем позову. Суд, заслухавши адвоката Чальцева Д.В., який діє в інтересах відповідача [PERSON] , вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 17.01.2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено письмовий договір позики №17/01/20-14, згідно якого вона передала у власність [PERSON] 82 790 грн., що за курсом продажу доларів США в АТ КБ «ПриватБанк» 1 долар США = 24,350 грн. на день укладення цього договору було еквівалентно 3400 доларів США 00 центів, з кінцевим терміном повернення до 17.07.2020 року. Пунктом 1 Договору позики сторони погодили, що загальна сума позики підлягає поверненню та буде дорівнювати 3400 доларів США за курсом продажу доларів США в АТ КБ «ПриватБанк» на дату здійснення платежу за цим договором. Пунктом 10 договору позики визначено, що у разі прострочення виконання зобов`язання позичальником за даним договором, позичальник зобов`язаний сплати позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. Відповідно до п.12 Договору позики забезпеченням виконання позичальником зобов`язань була передача рухомого майна, а саме автомобіля MERSEDES-BENZ моделі V220 CDI, шасі (кузов, рама) [NUMBER] . 2003 року випуску, тип - легковий, колір-синій, державний номерний знак [NUMBER] , який належав [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого 29.03.2019 року, ТСЦ 6347. За несвоєчасне повернення позики позичальник сплачує позикодавцю неустойку у розмірі 1% за кожний календарний день існування простроченої заборгованості. 24.07.2020 року сторонами було укладено додаткову угоду №1 до договору позики №17/01/20-14, згідно якої [PERSON] передала у власність [PERSON] 95 730,00 грн., що за курсом продажу доларів США в АТ КБ «ПриватБанк» 1 долар США = 24,350 грн. на день укладення цього договору було еквівалентно 3400 доларів США 00 центів, з кінцевим терміном повернення до 17.01.2021 року. 29.01.2021 року сторонами було укладено додаткову угоду №2 до договору позики №17/01/20-14, згідно якої [PERSON] передала у власність [PERSON] 96 390 грн., що за курсом продажу доларів США в АТ КБ «ПриватБанк» 1 долар США = 28,350 грн. на день укладення цього договору було еквівалентно 3400 доларів США 00 центів, з кінцевим терміном повернення до 17.07.2021 року. Факт отримання позики [PERSON] підтверджується розпискою від 29.01.2021 року. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Згідно вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Так, в постанові Верховного Суду України від 02.07.2014р. у справі № 6-79цс14 зазначено, що відповідно до норм ст.ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 18.09.2013р. № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошей. Факт отримання позики підтверджується розписками, власноручно написаною позичальником в момент передачі йому суми позики, що з урахуванням норм ст.ст. 1046, 1047 ЦК України та вищенаведеної правової позиції Верховного Суду України від 02.07.2014р. у справі №6-79цс14, доводить факт отримання відповідачем грошей у борг. На час розгляду справи сума заборгованості за договором позики №17/01/20-14 від 17.01.2020 року, зміненим та доповненим Додатковою угодою №2 від 29.01.2021 року становить 96390 грн. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу за договором позики №17/01/20-14 від 17.01.2020 року, зміненим та доповненим Додатковою угодою №2 від 29.01.2021 року у розмірі 96390 грн. Згідно зі ст. 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Як передбачено нормами Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991р. № 1282-ХІІ, індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача також суму сплаченого при подачі позову судового збору у розмірі 3474,30 грн. та витрат на витрат з надання професійної правничої допомоги у сумі 18000 грн. 00 коп. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial