Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-20 00:00:00

свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що із 26.07.2016 року вона перебуває з відповідачем в шлюбі. Від спільного проживання [INFO] у сторін народився син [PERSON] . Причинами для розірвання шлюбу позивачка вважає те, що з часом відносини сторін погіршились. Кожна сторона має різні погляди на сім`ю і шлюб. Між сторонами часто виникають різного роду непорозуміння та конфлікти, під час яких відповідач нецензурно принижує честь і гідність позивачки ат погрожєу фізичною розправою. Позивачка вважає, що вони з відповідачем не змогли створити міцну сім`ю, тому сторони припинили спільне проживання і протягом тривалого часу не підтримують будь-яких сімейних відносин. Відповідач взагалі не спілкується ні із сином, ні з позивачкою. Тому вона вважає, що сім`я сторін розпалася, шлюб носить формальний характер, а збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивачки та інтересам дитини, яка проживає з позивачкою і перебуває на повному її утриманню. У зв`язку із цим позивачка просить вказаний шлюб розірвати. Позивачка в судове засідання не з`явилася, 05.12.2023 року разом з позовною заявою позивачка подала заяву, в якій просить розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.8). Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причин своїх неявок суду не повідомив, не звернувся із заявою про розгляд справи в його відсутності та не подав відзив на позов. Відповідно до ч. 4 ст.223 ЦПК Україниу разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Тому відповідно до положень ч. 4 ст.223 та ч.1 ст.280 ЦПК Українисуд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторона позивача вказала, що не заперечує проти такого вирішення справи. В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків. Відповідно до свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] виданого 26.07.2016 року, шлюб сторін зареєстровано того дня Коломийським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 339. У зв`язку з укладенням шлюбу прізвище позивачки змінилося на « [PERSON] » (а.с.4). Згідно з даними свідоцтва про народження дитини, виданого 22.02.2018 року, сторони по справі є батьками\~ [PERSON] , [INFO] (а.с.5). Відповідно до ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч.2 ст.112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Судом встановлено, що сторони фактично припинили шлюбно-сімейні відносини, не вживають заходів для примирення, позивач наполягає на розірванні шлюбу. Тому вказаний шлюб слід розірвати. Позивачка у позові та у своїй заяві від 05.12.2023 року не вказала про те, яке прізвище вона просить залишити їй після розірвання шлюбу відповідно до положень ст.113 СК України. Тому суд не вирішує дане питання. Щодо прохання позивача про залишення з нею на проживання сина сторін, то суд не розглядає її як позовну вимогу і тому не приймає рішення по суті цього прохання з таких підстав. Згідно з положеннями ч.1\~ст.161 СК України\~якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Отже, чинне сімейне законодавство передбачає вирішення спору щодо визначення місця проживання малолітніх дітей з одним з батьків за наслідками вирішення відповідного позову, та не передбачає залишення дітей на проживання з одним з батьків. На підставі ст.ст.104, 110, 112, Сімейного кодексу Українита,

Outcome: approved