Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-18 00:00:00

12.10.2023 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача про визнання рішення про реєстрацію права власності незаконним та його скасування, визнання майнового (речового) права на об`єкт незавершеного будівництва, в якому просить суд: - визнати незаконним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Стрельченко Олени Володимирівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 31542299 від 23.09.2016 року про реєстрацію права власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1035634380000, за суб`єктом: [PERSON] ; - визнати за [PERSON] майнове право на об`єкт незавершеного будівництва: двокімнатну квартиру [ADDRESS] , на земельній ділянці під кадастровим номером 8000000000:66:248:0029. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 03 лютого 2015 року між ТОВ «Еверест - Буд - Інжиніринг» та [PERSON] було укладено договір №957/1/ЕМ купівлі - продажу майнових прав. Об`єкт капітального будівництва - житловий комплекс « Флагман », за адресою: вул. Лохвицька в Дніпровському районі міста Києва , кадастровий номер земельної ділянки 8000000000:66:248:0025, адреса об`єкту капітального будівництва визначена за запитом у Дніпровську районну в місті Києві державну адміністрацію вих. 18.05.2012 №2-11/26-2899/44, та визначається за адресою: [ADDRESS] , право на спорудження якого виникло на підставі договору про часткову участь у будівництві №17/03/2014 року від 17 березня 2014 року та рішення КМР Х сесії IV скликання за №729/3304 від 14.07.2005 року, а також дозволу на виконання будівельних робіт №2871-Дн/С від 13.12.2007 року. Сторони домовились, що Об`єктом нерухомості, майнові права на який передаються за даним Договором, є об`єктом нерухомості, розташований в об`єкті капітального будівництва за будівельною адресою: [ADDRESS] , з наступними характеристиками: квартира, будівельний номер [NUMBER] , двокімнатна, загальна площа 60,82 кв. м., поверх 10, секція 3. Об`єкт капітального будівництва розташований на земельній ділянці під кадастровим номером 8000000000:66:248:0029. Товариством з обмеженою відповідальністю «Еверест-Буд-Інжиніринг» видано Довідку про фінансування 100% майнових прав Об`єкта нерухомості по Договору №957/1/ЕМ купівлі продажу майнових прав від 03 лютого 2015 року, а саме підтвердження сплати майнових прав квартири [ADDRESS] . Загальна вартість майнових прав складає 547380,00 грн. 21.11.2015 року між ТОВ «Еверест-Буд-Інжиніринг», [PERSON] та [PERSON] укладено угоду про переведення прав №1 за Договором №957/1/ЕМ купівлі-продажу майнових прав від 03.02.2015 року, за якою позивачка - [PERSON] стала новим покупцем та після підписання вказаної угоди набула прав та обов`язків покупця, визначеного основним Договором на об`єкт нерухомості за адресою: [ADDRESS] , проектна адреса: [ADDRESS] за наступними характеристиками: квартира, будівельний номер [NUMBER] , двокімнатна, загальна площа 60,82 кв. м., поверх 10, секція 3. Також, позивачці було видано довідку від 21.11.2015 року підписану керівником відділу продажу про те, що [PERSON] сплачено кошти в сумі 550000,00 грн. Так, за договором запланований термін закінчення будівництва - 3 квартал 2016 року, плановий термін прийняття в експлуатацію - 4 квартал 2015 року. Через те, що будинок не введено в експлуатацію, позивачка звернулась за допомогою до адвоката. Представником позивача [PERSON] було зроблено витяг з якого вбачається, що громадянкою [PERSON] 23.09.2016 року було здійснено реєстрацію права власності через нотаріуса [PERSON] спірної квартири [ADDRESS] , про що було повідомлено позивачку. Таким чином, позивачка 05.07.2023 року дізналась про порушене своє право згідно ст. 261 ЦК України. Згідно витягу, реєстрація права власності на спірну квартиру [NUMBER] відбулася 23.09.2016 року на момент якої було порушено п. 41 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою КМУ від 25 грудня 2015 року №1127 (в редакції постанови КМУ від 23 серпня 2016 року №553) (в редакції станом на 23.09.2016 року). Згідно п. 41 Порядку, (в редакції станом на 23.09.2016 року) для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подаються, зокрема, документ, що відповідно до вимог чинного законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. У разі придбання майнових прав на об`єкт нерухомості документом, що підтверджує набуття у власність закріпленого за особою об`єкта будівництва, є договір купівлі-продажу майнових прав, зокрема: технічний паспорт на окреме індивідуально визначене нерухоме майно (квартира, житлове, нежитлове приміщення тощо); документ, що відповідно до вимог чинного законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси (крім випадків державної реєстрації права власності на реконструйований об`єкт нерухомого майна). Позивач вказує, що відповідно до відповіді Департаменту містобудування та архітектури від 10.08.2023 року №055-606 відсутні відомості про документи щодо присвоєння поштової адреси [ADDRESS] . Відповідно до відповіді Державної інспекції архітектури та містобудування України (ДІАМ), Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва від 15.08.2023 року №073-2259, даних про введення в експлуатацію ЖК «Флагман» не значиться. Відтак, нотаріус не має права реєструвати право власності без документу, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, тобто без декларації, а також без присвоєння адреси. Будинок і на даний час не введено в експлуатацію. Окрім того, з витягу вбачається, що серед документів поданих на реєстрацію відсутній технічний паспорт, що також свідчить про порушення Порядку від 25 грудня 2015 року №1127. Також позивач вказує, що в повному обсязі виконала зобов`язання за Договором №957/1/ЕМ купівлі-продажу майнових прав, а тому є підстави для визнання за нею майнових прав на спірну квартиру. Ухвалою суду від 23.10.2023 року відкрите провадження у справі, призначений розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання, а також залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Київську міську раду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Еверест Плюс», Товариство з обмеженою відповідальністю «Еверест-Буд-Інжиниринг». Ухвалою суду від 23 листопада 2023 року заяву представника позивача про забезпечення позову повернуто позивачу. Ухвалою суду від 23 листопада 2023 року цивільну справу залишено без руху. На підставі ухвали суду від 30 листопада 2023 року продовжено розгляд справи. Ухвалою суду від 01 грудня 2023 року заяву позивача про забезпечення позову задоволено, накладено арешт на об`єкт незавершеного будівництва: двокімнатну квартиру [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №652/3/ЕМ від 10.08.2014 року. Як вбачається з матеріалів справи, копія ухвали суду про відкриття провадження, копія позовної заяви разом з доданими до неї документами, які направлялись на адресу відповідача, повернулись до суду без вручення адресату з відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою». Станом на день ухвалення рішення, відповідач не скористався процесуальним правом подати відзив на позовну заяву. Також, повідомлення відповідача про розгляд цивільної справи здійснювався шляхом викладення оголошення на офіційному веб сайті суду. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З матеріалів справи вбачається, що позивачка не викладала жодних заперечень з приводу розгляду справи в заочному порядку та ухвалення у справі заочного рішення. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Треті особи не скористались своїм процесуальним правом на подання до суду власних письмових пояснень. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Згідно положень ч.ч. 1, 3 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 6 ЦК України. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Як убачається з матеріалів справи, 03.02.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Еверест-Буд-Інжиніринг» та [PERSON] укладено Договір №957/1/ЕМ купівлі-продажу майнових прав (а.с. 11-17). Згідно п. 2.1 Договору Продавець продає, а Покупець купує майнові права на об`єкт нерухомості в порядку та на умовах, передбачених цим Договором, та у відповідності до норм Цивільного кодексу України, що визначають загальні положення про купівлю-продаж. Об`єкт капітального будівництва - житловий комплекс « Флагман », що розташований на земельній ділянці у місті Київ по вулиці Лохвицькій у Дніпровському районі міста Києва , кадастровий номер земельної ділянки 8000000000:6:248:0025, адреса об`єкту капітального будівництва визначена за запитом у Дніпровську районну в місті Києві державну адміністрацію вих. 18.05.2012 року №2-11/26-2899/4, та визначається за адресою: [ADDRESS] , право на спорудження якого виникло на підставі договору про часткову участь у будівництві №17/03/2014 від 17 березня 2014 року та рішення КМР Х сесії IV скликання за №729/3304 від 14.07.2005 року, а також дозволу на виконання будівельних робіт №2871-Дн/С від 13.12.2007 року. Сторони домовились, що об`єктом нерухомості, майнові права на який передаються за даним Договором, є об`єкт нерухомості, розташований в Об`єкті капітального будівництва за будівельною адресою: [ADDRESS] , двокімнатна, загальна площа 60,825 кв. м., розташована на 10 поверсі, секція - 3. (п. 2.2 Договору). Згідно п. 3.1 Договору, майнові права на об`єкт нерухомості за цим договором закріпляються за Покупцем у момент видачі Довідки про оплату 100% майнових прав. Довідка підписується Продавцем не пізніше 3-х робочих днів з дати здійснення покупцем 100% оплати вартості майнових прав, що визначена у пункті 4.2 цього договору. Відповідно до п. 4.1 Договору, в день укладення цього Договору вартість майнових прав 1 м2 об`єкту нерухомості складає 9000,00 грн., в тому числі ПДВ 20% - 1500,00 грн. Орієнтовна загальна вартість Майнових прав на об`єкт нерухомості в день укладення цього Договору складає 547380,00 грн., в тому числі ПДВ 20% - 91230,00 грн. ТОВ «Еверест-Буд-Інжиніринг» видана довідка про 100% фінансування згідно Договору №957/1/ЕМ купівлі-продажу майнових прав від 03 лютого 2015 року, яка видана [PERSON] про те, що вона відповідно до Договору сплатила продавцю грошові кошти у розмірі 547380,00 грн., в тому числі ПДВ у розмірі 91230,00 грн., що складає 100% вартості майнових прав на об`єкт нерухомості за адресою: [ADDRESS] , проектна адреса: [ADDRESS] , загальною площею 60,82 кв.м. (а.с. 18). 21 листопада 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Еверест-Буд-Інжиніринг», [PERSON] та [PERSON] було укладено Угоду про переведення прав №1 за Договором №957/1/ЕМ купівлі-продажу майнових прав від 03 лютого 2015 року, відповідно до умов якого, сторони домовились, що [PERSON] приймає на себе права і обов`язки, які належать [PERSON] і стає покупцем за основним договором (а.с. 19-20). Також, [PERSON] видана довідка про 100% фінансування згідно Договору №957/1/ЕМ купівлі-продажу майнових прав від 03 лютого 2015 року, про те, що вона відповідно до Договору сплатила продавцю грошові кошти у розмірі 550000,00 грн. (а.с. 21). В той же час, згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, 23.09.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрельченко Оленою Володимирівною проведено державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] . Документи, подані для державної реєстрації: Договір купівлі-продажу майнових прав, серія та номер: 652/3/ЕМ, виданий 10.08.2014, видавник: Товариство з обмеженою відповідальністю «Еверест Плюс»; Акт прийому-передачі, серія та номер: б/н, виданий 13.11.2014 року, видавник: Товариство з обмеженою відповідальністю «Еверест Плюс». За змістом пункту 1 частини першої статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до статті 11 зазначеного Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (у редакції, чинній на дату проведення державної реєстрації) Державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі , зокрема, укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката. За змістом абзацу 1 частини другої статті 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (у редакції, яка діяла на час прийняття оскаржуваного рішення державного реєстратора) перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Згідно з абзацом 1 пункту 6 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 (тут і далі у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення державного реєстратора), державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком. Разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав, та документи, що підтверджують сплату адміністративного збору та/або внесення плати за надання інформації з Державного реєстру прав (абзац 1 пункту 9 Порядку). Пунктом 40 Порядку передбачено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та цим Порядком. Згідно з частиною 2 статті 331 Цивільного кодексу України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. У частині 2 статті 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що у разі якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку, крім випадків, передбачених статтею 31 цього Закону. Таким чином, проведенню державної реєстрації прав на об`єкт нерухомого майна має передувати прийняття його в експлуатацію. Частинами 1, 2 статті 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (у відповідній редакції) унормовано, що прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви. Форма декларації про готовність об`єкта до експлуатації, порядок її подання і реєстрації визначаються Кабінетом Міністрів України. Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками, здійснюється на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації шляхом видачі органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Форма акта готовності об`єкта до експлуатації, форма сертифіката, порядок його видачі, розмір та порядок внесення плати за видачу сертифіката визначаються Кабінетом Міністрів України. Акт готовності об`єкта до експлуатації підписується замовником, генеральним проектувальником, генеральним підрядником або підрядником (у разі, якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників), субпідрядниками, страховиком (якщо об`єкт застрахований). Відповідно до п. 41 Порядку, для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подаються: 1) документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; 2) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 3) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси; 4) письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, що набувається у спільну часткову власність); 5) договір про спільну діяльність або договір простого товариства (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, будівництво якого здійснювалось у результаті спільної діяльності). Документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, не вимагається у разі, коли реєстрація такого документа здійснювалася в Єдиному реєстрі документів. У такому разі державний реєстратор відповідно до наданих заявником у відповідній заяві відомостей про реєстраційний номер документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, обов`язково перевіряє наявність реєстрації такого документа в Єдиному реєстрі документів, відсутність суперечностей між заявленими правами та відомостями, що містяться в цьому Реєстрі. Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки. При цьому відповідно до пунктів 3, 4, 5 частини першої статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (у редакції, яка діяла на час прийняття оскаржуваного рішення державного реєстратора) у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення непорушності майнових прав ", який набрав чинності з 22.07.2023, статтю 26 Закону України № 1952 викладено у новій редакції. Так, відповідно до абз. 1, 2, 3, 4 частини 3 статті 26 Закону України №1952, відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором або, у випадку скасування рішення Міністерства юстиції України, прийнятого відповідно до пункту 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, посадовою особою Міністерства юстиції України. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. Державна реєстрація прав у випадках, передбачених цією частиною, проводиться у порядку, визначеному цим Законом, крім випадку визнання її вчиненою з порушенням цього Закону та анулювання рішення державного реєстратора про державну реєстрацію на підставі рішення Міністерства юстиції України, що виконується посадовою особою Міністерства юстиції України відповідно до статті 37 цього Закону. Як вбачається зі змісту відповідей, наданих представнику позивача компетентними органами, на час надання відповідей, будинок за адресою: [ADDRESS] (рекомендована адреса: [ADDRESS] ) не введено в експлуатацію, в реєстрі адрес відсутні відомості щодо присвоєння вказаному будинку адреси. Відповідно до положень ст.ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Виходячи з предмету позовних вимог, позивачем пред`явлено вимоги про визнання незаконним та скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Стрельченко Олени Володимирівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 31542299 від 23.09.2016 року про реєстрацію права власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1035634380000, за суб`єктом: [PERSON] , та визнання за [PERSON] майнове право на об`єкт незавершеного будівництва: двокімнатну квартиру [ADDRESS] , на земельній ділянці під кадастровим номером 8000000000:66:248:0029. Під захистом цивільних прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права. Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів. Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування. Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц. Застосування будь-яких засобів правового захисту матиме сенс лише за умови, що обрані суб`єктом порушеного права способи захисту є як ефективними, так і такими, що відповідатимуть його змісту та системі права. Спосіб захисту має бути належним, ефективним та правомірним. Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, а також уразі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Цим правом на застосування певного способу захисту і є права, які існують у рамках захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань). За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (див. пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16). При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів настільки, наскільки це можливо. Завжди необхідно враховувати, до яких наслідків призведе застосування того чи іншого способу захисту: чи призведе це до тієї кінцевої мети, якої прагне досягнути позивач, звертаючись до суду. Обраний позивачем спосіб захисту має бути передбачений законом або договором. Як правило, особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Переважно, спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини. Відповідно до усталеної позиції Верховного Суду позовні вимоги підлягають задоволенню, якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не тільки передбачений законом або договором, а й ефективний для захисту порушеного права в таких правовідносинах. Практика Верховного Суду щодо способів захисту базується на двох основних взаємопов`язаних принципах: спосіб захисту має бути належним та ефективним; має дотримуватися принцип процесуальної економії. Ефективний спосіб захисту прав повинен забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Крім того, судовий захист має бути повним і відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Суттєвою складовою є забезпечення виконання судового рішення. Рішення має бути не тільки проголошене іменем України, але й виконане. Якщо судове рішення не виконано, це призводить до негативних наслідків і позначається на іміджі не тільки суду, але й держави. Критерії ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу у судовій практиці Верховного Суду сформульовані досить чітко. Так, судове рішення про задоволення позову має забезпечити відновлення порушеного або оспорюваного права чи інтересу, у позивача не має бути потреби повторно звертатися до суду з іншими вимогами, і таке судове рішення можна виконати. Згідно з принципом процесуальної економії судове рішення не має створювати передумов для іншого судового процесу, в якому відбуватиметься захист права чи інтересу позивача (постанова ВП ВС від 21 вересня 2022 року у справі №908/976/19 (пункти 5.6, 5.9), від 22 вересня 2022 року у справі №462/5368/16-ц (п. 44) та ін.). Спосіб захисту визнається неефективним, коли він не вирішує спір остаточно і виникає потреба у поданні нових позовів, коли він не відновлює права позивача та порушує права третіх осіб. Як встановлено судом, реєстрація права власності за відповідачкою проводилась на підставі, зокрема, Договору купівлі-продажу майнових прав, серія та номер: 652/3/ЕМ, виданий 10.08.2014 року, а відтак задоволення позовних вимог про скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Стрельченко Олени Володимирівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 31542299 від 23.09.2016 року про реєстрацію права власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1035634380000 за суб`єктом: [PERSON] , не призведе до ефективного захисту прав позивача, оскільки відсутні докази визнання у встановленому законом порядку вказаного договору, на підставі якого було прийнято рішення про державну реєстрацію спірної квартири, недійним, розірваним або неукладеним, що може призвести до негативних наслідків, оскільки не вирішить спір остаточно і виникне потреба у поданні нових позовів. Крім того, за відсутністю доказів визнання у встановленому законом порядку договору купівлі продажу майнових прав №648/3/ЕМ від 08.09.2014 року, на підставі якого було прийнято рішення про державну реєстрацію спірної квартири, недійним, розірваним або неукладеним, вимоги позивача про визнання за нею майнових прав на об`єкт незавершеного будівництва на підставі договору купівлі-продажу майнових прав №957/1/ЕМ від 03.02.2015 року є безпідставними, адже договір відповідачки укладений раніше ніж той, за яким набула права вимоги позивачка. Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 78 Цивільного процесуального кодексу України, згідно якої обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до вимог ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України). За нормою статті 5 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини другої ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Київська міська рада, Товариство з обмеженою відповідальністю «Еверест плюс», Товариство з обмеженою відповідальністю «Еверест-Буд-Інжиніринг» про визнання рішення про реєстрацію права власності незаконним та скасування, визнання майнового (речового) права на об`єкт незавершеного будівництва не підлягає задоволенню в повному обсязі. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, у разі відмови у задоволенні позовних вимог, судовий збір покладається на позивача. Відповідно до ч. 9 ст. 158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed