Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-13 00:00:00

Міністерство внутрішніх справ України звернулось до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] , за яким просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за дні відпустки, що були надані в рахунок невідпрацьованої частини робочого року, в сумі 4 289 грн. 21 коп. В обгрунтування позову зазначає, що відповідно до наказу від 25.04.2049 №386о/с [PERSON] з 26.04.2019 прийнята на роботу на посаду головного спеціаліста відділу з питань координації політики у сфері захисту критичної інфраструктури та ядерної безпеки головного управління з питань стійкості сектору безпеки та захисту критичної інфраструктури Директорату стратегічного планування та європейської інтеграції МВС. У серпні 2021 року [PERSON] надано щорічну основну оплачувану відпустку за період роботи з 26.04.2021 до 25.04.2022 у кількості 30 календарних днів та проведено оплату відпустки, виходячи із розрахунку її середньомісячного заробітку. На підставі заяви [PERSON] від 30.09.2021 відповідно до наказу МВС від 01.10.2021 №576 о/с відповідача звільнено з посади на підставі п. 3 ч. 1 ст. 83, ч. 2 ст. 86 ЗУ «Про державну службу» із 06.10.2021. Крім того, зазначеним наказом вирахувано із заробітної плати кошти за 17 календарних днів щорічної основної відпустки, що була надана в рахунок невідпрацьованої частини робочого року, за період з 26.04.2021 до 25.04.2022, виплативши відповідно до ст. 24 ЗУ «про відпустки» компенсацію за невикористані 01 календарний день щорічної основної оплачуваної відпустки, за період з 26.04.2019 до 25.04.2020, 04 календарних дні щорічної оплачуваної відпустки та 01 календарний день додаткової оплачуваної відпустки за 05 років стажу державної служби за період з 26.04.2020 до 25.04.2021. На виконання наказу МВС від 01.10.2021 №576 о/с Департаментом забезпечення діяльності апарату МВС здійснено розрахунок при звільненні з [PERSON] , відповідно до якого заробітна плата за 04 робочі дні посадового окладу 2 120 грн., надбавки за ранг 40 грн.; надбавки за вислугу років в державних органах 318 грн.; надбавки за інтенсивність праці 2 607 грн.;премії за жовтень 227,69 грн.; індексації 52,81 грн. Також при розрахунку було нараховано компенсацію за 06 календарних днів невикористаної відпустки у сумі 5 833, 26 грн. та здійснено відрахування за 17 календарних днів щорічної відпустки, що була надана в рахунок невідпрацьованої частини робочого року, за період з 26.04.2021 до 25.04.2022 у сумі 16 527, 57 грн. Таким чином, відповідно до повного розрахунку та з урахуванням повернення податків і зборів у загальній сумі 1 039 грн. сума коштів, яка підлягає поверненню [PERSON] складає 4 289 грн. 21 коп. На день видання наказу про звільнення [PERSON] сума нарахованої їй заробітної плати не була достатньою для погашення заборгованості за невідпрацьовані дні відпустки, розмір заборгованості становить 4 289 грн. 21 коп. З посиланням на ст.ст. 127, 233 КЗпП України, ст. 22 Закону України «Про відпустки», позивач просить стягнути з відповідача 4 289, 21 грн. Ухвалою суду від 29.08.2023 відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до ст.ст.174, 178 ЦПК України відповідачі не скористалися своїм процесуальним правом та не направили суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що за наказом №386 о/с від 25.04.2019 [PERSON] прийнята на роботу на посаду головного спеціаліста відділу з питань координації політики у сфері захисту критичної інфраструктури та ядерної безпеки головного управління з питань стійкості сектору безпеки та захисту критичної інфраструктури Директорату стратегічного планування та європейської інтеграції МВС /а.с. 11/. У серпні 2021 року [PERSON] надано щорічну основну оплачувану відпустку за період роботи з 26.04.2021 до 25.04.2022 у кількості 30 календарних днів та проведено оплату відпустки, виходячи із розрахунку її середньомісячного заробітку. На підставі заяви [PERSON] від 30.09.2021 відповідно до наказу МВС від 01.10.2021 №576 о/с відповідача звільнено з посади на підставі п. 3 ч. 1 ст. 83, ч. 2 ст. 86 ЗУ «Про державну службу» із 06.10.2021 а.с.12/. Крім того, зазначеним наказом вирахувано із заробітної плати кошти за 17 календарних днів щорічної основної відпустки, що була надана в рахунок невідпрацьованої частини робочого року, за період з 26.04.2021 до 25.04.2022, виплативши відповідно до ст. 24 ЗУ «про відпустки» компенсацію за невикористані 01 календарний день щорічної основної оплачуваної відпустки, за період з 26.04.2019 до 25.04.2020, 04 календарних дні щорічної оплачуваної відпустки та 01 календарний день додаткової оплачуваної відпустки за 05 років стажу державної служби за період з 26.04.2020 до 25.04.2021. На виконання наказу МВС від 01.10.2021 №576 о/с Департаментом забезпечення діяльності апарату МВС здійснено розрахунок при звільненні з [PERSON] , відповідно до якого заробітна плата за 04 робочі дні посадового окладу 2 120 грн., надбавки за ранг 40 грн.; надбавки за вислугу років в державних органах 318 грн.; надбавки за інтенсивність праці 2 607 грн.;премії за жовтень 227,69 грн.; індексації 52,81 грн. За матеріалами справи встановлено, що відповідачу проведено оплату відпустки, виходячи із розрахунку його середньомісячного заробітку. На день звільнення відповідача кількість невідпрацьованих днів його відпустки становила 17 календарних днів, а сума нарахованої їй заробітної плати не була достатньою для погашення заборгованості за невідпрацьовані дні відпустки, розмір заборгованості становить 4 289 21 грн., що підтверджується розрахунковим листком за жовтень 2021 року /а.с. 9/. З метою досудового врегулювання спору позивач звертався з письмовою вимогою від 16.11.2021 №52178/09-2021 /а.с.14/. Однак, вимоги позивача залишилися без задоволення та заборгованість відповідачем не погашена. Таким чином, на момент звернення до суду сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 289 грн. 21 коп. Відповідно до частини першої статті 127 КЗпП України, частини першої статті 26 Закону України «Про оплату праці» відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках, передбачених законодавством України. Одним із видів відрахувань із заробітної плати є відрахування із заробітної плати працівників для покриття заборгованості підприємству, де вони працюють. Згідно із пунктом 2 частини другої статті 127 КЗпП України відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу: при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невідроблені дні відпустки. Відповідно до статті 22 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника до закінчення робочого року, за який він уже одержав відпустку повної тривалості, для покриття його заборгованості власник або уповноважений ним орган провадить відрахування із заробітної плати за дні відпустки, що були надані в рахунок невідпрацьованої частини робочого року. З огляду на вищевикладене, оскільки відповідач звільнився з роботи до закінчення робочого року, за який він одержав відпустку, а під час звільнення відрахування із суми заробітної плати, нарахованої під час остаточного розрахунку, за наказом (розпорядженням) підприємства не проведено у зв`язку з недостатністю коштів, позивач має право стягнути відповідну суму в судовому порядку. Оцінюючи належність, допустимість, а також достатній взаємозв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Розподіл судових витрат здійснити відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved