Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-20 00:00:00

08.10.2020 року позивач [PERSON] звернулась до Фрунзенського районного суду м.Харкова з позовом до відповідача [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в якому просила у порядку поділу спільної сумісної власності визнати за [PERSON] право власності на гараж № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 22,5 кв.м, який розташований на земельній ділянці, загальний розмір якої 0,5278 га, кадастровий номер 6310138500:10:013:0003 та стягнути з відповідача судові витрат у розмірі судового збору у сумі 1500 грн. Вказані позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбу, який розірвано у судовому порядку. Від шлюбу сторони мають двох дітей. Сторони дійшли згоди щодо поділу спільного сумісного майна шляхом укладення нотаріально посвідченого договору, за яким відповідач зобов`язувався сплатити [PERSON] грошову компенсацію у сумі 523\~400 грн., що еквівалентно 20\~000 доларів США, з яких 8000 доларів США отримані [PERSON] . Станом на дату подання цього позову [PERSON] сплатив 12700 доларів США, відповідно залишок боргу складає 7300 доларів США. Усно між сторонами було досягнуто згоди щодо поділу іншого спільного майна автомобілю та гаражу: 100% від продажу цих об`єктів передається [PERSON] , однак ця обіцянка не була виконана у зв`язку з чим виникла потреба у зверненні до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Фрунзенського районного суду м. Харкова Іващенко С.О. від 16.10.2020 відкрито провадження у справі. 09.11.2020 року відповідач за первісним позовом [PERSON] подав зустрічний позов про поділ спільного майна подружжя, в якому просив визнати за ним право власності на гараж № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що з 27.12.1997 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, від якого вони мають двох спільних дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Вказаний шлюб розірвано судом 01.11.2018 року. 31.01.2014 року [PERSON] придбано гараж 29 за адресою: [ADDRESS] . Оскільки у 2017-1018 р.р. [PERSON] працювала у Чорноморському національному університеті, протягом всього часу її роботи [PERSON] займався вихованням молодшої доньки. До м. Харкова [PERSON] приїздила на канікули та у вільний від роботи час. Також продовж 2018-2019 рр. [PERSON] проживала та проходила стажування у Польщі. Оскільки [PERSON] тривалий час проживала у м.Одесі, було прийнято рішення про придбання квартири у м.Одесі. 29.06.2018 року між [PERSON] та ТОВ «Будсмарт» укладено договір № 198/2 пайової участі у будівництві об`єкту нерухомого майна, 04.07.2018 між [PERSON] та ТОВ «Будсмарт» укладено договір № 31/К про інвестування, 18.07.2018 договір № 21/П про встановлення права користування земельною ділянкою. За час перебування у шлюбі [PERSON] неодноразово у 2018 році сплачував на рахунок ТОВ «Будсмарт» грошові кошти на придбання в інтересах сім`ї нерухомого майна у м. Одесі. Враховуючи те, що [PERSON] протягом тривалого часу одноосібно здійснював забезпечення дитини, яка проживала разом з ним, то вважає, що у порядку поділу спільного майна подружжя він має право на визнання за ним права власності на гараж (т. 1, а.с. 36-44). 09.11.2020 року до Фрунзенського районного суду м. Харкова надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] . У відзив на позовну заяву [PERSON] просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] (т. 2, а. с.1-7). 18.11.2020 року суддею Фрунзенського районного суду м. Харкова Іващенко С.О. відкрито провадження за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , прийнято до спільного розгляду та об`єднано в одне провадження. 07.12.2020 року до Фрунзенського районного суду м. Харкова надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій [PERSON] просить визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності по частини гаражу № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 22,5 кв.м, який розташований на земельній ділянці, загальний розмір якої 0,5278 га, кадастровий номер 6310138500:10:013:0003 у порядку поділу спільної сумісної власності подружжя. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 27.12.1997 року, який розірвано рішення суду від 01.11.2018 року. Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . 31.10.2014 році сторони придбали гараж № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , який набутий ними під час спільного проживання та спільною працею, а тому має бути визнано спільною сумісною власністю подружжя (т. 2, а.с.90-94). У відзиві на зустрічну позовну заяву [PERSON] позовні вимоги за зустрічною позовною заявою не визнала (т.2, а.с.144-154). 23.11.2021 року ухвалою судді Фрунзенського районного суду м. Харкова Іващенко С.О. підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду. Відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Верховний суд розпорядженням від 08.03.2022 №2/0/9-22 змінив територіальну підсудність судових справ Фрунзенського районного суду м. Харкова на Октябрський районний суд м. Полтави. Відповідно до авторозподілу справа передана судді Октябрського районного суду м. Полтави Гольник Л.В. Ухвалою судді Октябрського районного суду м. Полтави Гольник Л.В. від 17.08.2023 року справа прийнята до провадження та призначена до судового розгляду. У судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, у задоволенні зустрічного позову просила відмовити. Пояснила, що [PERSON] звертався до суду про поділ майна квартири у Одеській області. Однак судом у його позовних вимогах було відмовлено та рішення набрало чинності (справа № 504/3898/20). Його твердження, що він вкладав гроші у цю квартиру не знайшло свого підтвердження у суді. Вважає, що є всі правові підстави для задоволення її позовних вимог. Представник відповідача та відповідач за первісним позовом у судове засідання не з`явилися, подали заяву про розгляд справи без їх участі. Суд, заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов такого висновку. Відповідно до\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1, ч. 3 ст.\~12, ч. 1 ст.\~81 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 27.12.1997 року, який розірвано рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 01.11.2018 року (т. 1, а.с. 11-12). Відповідно до договору купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] від 31.10.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Лук`яновою О.Б., зареєстрованого в реєстрі за 2867, [PERSON] придбав право власності на нерухоме майно гараж № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] (т.1, а.с. 9-10). Згідно із ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України\~(далі \~ЦК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Стаття 57 СК України визначає, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; за кошти, які належали їй, йому особисто; житло та земельні ділянки отримані внаслідок приватизації; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності; премії та нагороди, страхові суми та інше. Як вбачається з матеріалів справи, подружжям [PERSON] та [PERSON] під час перебування у шлюбі було придбане нерухоме майно гараж № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 22,5 кв.м, який розташований на земельній ділянці, загальний розмір якої 0,5278 га, кадастровий номер 6310138500:10:013:0003. Водночас, відповідачем [PERSON] за первісним позовом, у судовому засіданні не було спростовано презумпцію спільності права власності подружжя на вказане майно. Як встановлено у судовому засіданні рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області у справі № 504/3898/20 у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, а саме визнання спільною сумісною власністю подружжя квартири [ADDRESS] , відмовлено. Тобто, твердження позивача за зустрічним позовом [PERSON] про сплату коштів за будівництво та придбання прав на нерухоме майно у ТОВ «БУДСМАРТ» не доведено під час вказаної цивільної справи. Отже, відповідачем [PERSON] не спростовано доводи позивача за первісним позовом [PERSON] . Рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України, яка від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при поділі спільної сумісної власності подружжя, якщо неподільні речі не можуть бути реально поділені між подружжям відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Отже, суд приходить до висновку про задоволення первісного позову у повному обсязі та відмову у задоволенні зустрічного позову. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved