Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-20 00:00:00

14 червня 2021 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про вселення. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Позивач зазначає, що він був власником квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . У 2018 році йому стало відомо, що власником квартири стала його донька - [PERSON] , яка оформила право власності на підставі договору дарування від 11 березня 2010 року, скориставшись необізнаністю позивача. Окрім того, позивачу стало відомо, що його було знято з реєстраційного обліку нібито на підставі його особистої заяви про вибуття до іншого місця проживання. З метою захисту своїх прав позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва із позовом про визнання незаконним рішення про зняття його з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] . Рішенням суду позовні вимоги було задоволено та скасовано рішення про зняття [PERSON] з реєстраційного обліку. Позивачем у відповідних органах виконавчої влади було отримано довідку, у якій зазначено, що він значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] з 10 серпня 1989 року по день отримання вказаної довідки. Оскільки відповідач не пускала позивача до квартири. ним було викликано патруль поліції, однак останні повідомили позивачу, що можуть вчинити дії, які належать до їх компетенції лише на підставі рішення суду про вселення [PERSON] до квартири, а тому позивач наразі звертається до суду із позовом про вселення його до помешкання, яка розташоване за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 червня 2021 року цивільну справу № 753/11816/21 передано судді Шаповаловій К.В. 01 липня 2021 року до суду надійшла відповідь з електронного реєстру територіальної громади м. Києва ГІОЦ/КМДА про зареєстроване місце проживання відповідача. Ухвалою суду від 05 липня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання. 03 серпня 2021 року підготовче засідання було відкладено на 18 жовтня 2021 року на 12:30 год. за клопотанням відповідача. 09 серпня 2021 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому позивач просила суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, обґрунтовуючи свою позицію наступним. Відповідач зазначає, що позовні вимоги позивача ґрунтуються лише на рішенні Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 січня 2021 року №640/16709/20, яким нібито скасовано рішення Дарницького районного відділу ГУ ДМС України в м. Києві про зняття [PERSON] з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] . Однак відповідач зазначає, що вказане рішення суду оскаржується в апеляційному порядку на підставі апеляційної скарги поданої [PERSON] (судовий розгляд призначено на 17 серпня 2021 року). Відповідач зазначає, що вона, як власник згаданого вище помешкання не бажає та не надавала згоди на те, щоб позивач [PERSON] проживав у квартирі. Загалом відповідач [PERSON] зазначає. що вимоги позивача є безпідставними та задоволенню не підлягають. 12 жовтня 2021 року на адресу суду від відповідача надійшло клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи, а саме - копії постанови Шостого апеляційного адміністративного суду №640/16709/20 від 16 вересня 2021 року про скасування рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 січня 2021 року. 18 жовтня 2021 року до канцелярії суду від позивача надійшло клопотання про долучення доказів: копії постанови Шостого апеляційного адміністративного суду №640/16709/20 від 16 вересня 2021 року та копії позовної заяви [PERSON] до Дарницької РДА про визнання протиправним та скасування рішення про зняття з місця проживання від 11 жовтня 2021 року. 18 жовтня 2021 року підготовче засідання по справі було відкладено за клопотанням представника позивача на 18 листопада 2021 року на 16:30 год. 10 листопада 2021 року до суду від позивача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі, яке обґрунтоване тим, що у провадженні Дарницького районного суду міста Києва перебуває на розгляді цивільна справа № 753/20519/21 за позовом [PERSON] до Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, Дарницького районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України про визнання протиправним та скасування рішення про зняття з реєстрації місця проживання. Ухвалою суду від 18 листопада 2021 року провадження у цивільній справі 753/11816/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про вселення, було зупинено до набрання законної сили судовим рішенням Дарницького районного суду м. Києва у цивільній справі № 753/20519/21 за позовом [PERSON] до Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, Дарницького районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України про визнання протиправним та скасування рішення про зняття з реєстрації місця проживання. 02 травня 2023 року позивачем до суду було подано клопотання стосовно поновлення провадження у даній справі, оскільки, 16 березня 2023 року Київським апеляційним судом було винесено постанову у справі № 753/20519/21, якою рішення Дарницького районного суду м. Києва від 09 вересня 2022 року про визнання протиправним зняття [PERSON] з місця реєстрації та поновлення його реєстрації, залишено в силі. Ухвалою суду від 4 травня 2023 року поновлено провадження у справі та призначено підготовче засідання на 27 червня 2023 року. 13 червня 2023 року від представника відповідача надійшло клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору, оскільки у квітні 2023 року відповідачка продала квартиру, в яку позивач просить його вселити, на підтвердження чого надано інформацію з ДРРП. У підготовче засідання 27 червня 2023 року з`явився позивач та його представник, відповідачка та її представник не з`явились, причини неявки суду не повідомили. У засіданні було оголошено перерву до 14 липня 2023 року для надання можливості представнику позивача ознайомитись із клопотанням про закриття провадження у справі та підготувати заперечення. 14 липня 2023 року до суду від представника відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи витягу з реєстру територіальної громади міста Києва про зареєстрованих осіб у квартирі, куди просить вселити його позивач. Ухвалою суду від 14 липня 2023 року було відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі. Підготовче засідання було відкладено на 17 серпня 2023 року на 10:00 год. Підготовче засідання призначене на 17 серпня 2023 року було відкладено на 10 жовтня 2023 року на 15:30 год. у зв`язку із неявкою учасників справи. У підготовчому засіданні 10 жовтня 2023 року представником позивача було заявлено клопотання про залучення до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] . Клопотання аргументоване тим, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 09 червня 2023 року, квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , на праві власності з 24 квітня 2023 року належить саме [PERSON] , а відтак рішення у справі може суттєво вплинути на його законні права та інтереси. Ухвалою суду від 10 жовтня 2023 року до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору було залучено [PERSON] . Підготовче засідання було відкладено на 22 листопада 2023 року на 14:30 год. Підготовче засідання призначене на 22 листопада 2023 року було відкладено на 16 січня 2024 року на 10:00 год, у зв`язку із неявкою учасників справи. У підготовчому засіданні 16 січня 2024 року було задоволено клопотання позивача про долучення до матеріалів справи листа Дарницької РДА від 25 грудня 2023 року. Ухвалою суду від 16 січня 2024 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 21 лютого 2024 року на 14:30 год. У судове засідання призначене на 21 лютого 2024 року з`явилися позивач, представник позивача - адвокат Буркацький В.Л., представник відповідача - адвокат Ковалець М.І. та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] . Позивачем та його представником були підтримані позовні вимоги, просили позов задовольнити та вселити позивача до квартири за адресою: [ADDRESS] . Стосовно того, що вказана квартира тепер не належить відповідачу, донці позивача, зазначили, що позивачу необхідно десь жити, а тому його не можна позбавити права проживати у квартирі, яка йому раніше належала на праві власності та по якій його неправомірно зняли з реєстрації. Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, вказав, що відповідачка вже не є власником квартири, в яку хоче вселитись позивач, а тому вона не має жодного відношення до цього спору. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] вказав, що він приїхав в м. Київ і з м. Донецька, там ще залишилась його дружина, яка також має намір переїхати до Києва, він придбав квартиру за адресою: [ADDRESS] у [PERSON] , яка наразі знаходиться за кордоном, та з інформації, яка йому відома має намір зареєструвати шлюб. На цей час дійсно відповідачка зареєстрована ще в його квартирі, але це була така домовленість між ними на певний час. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки він не знає позивача, він не є членом його родини, та чужа для нього людина. Суд, проаналізувавши обставини справи у їх сукупності, дослідивши додані до матеріалів справи докази, заслухавши пояснення представника позивача, позивача, представника відповідача, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, доходить наступного висновку. Судом встановлено, що квартира за адресою: [ADDRESS] на праві власності належала позивачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 10 жовтня 2008 року та на підставі свідоцтва про право власності на житло від 1 березня 1993 року. Відповідно до договору дарування квартири, посвідченого державним нотаріусом Сьомої київської державної нотаріальної контри Паньшиною О.В., 11 березня 2010 року [PERSON] безоплатно передав [PERSON] 1995 року народження, яка діяла за згодою батька [PERSON] та матері [PERSON] , у дарунок квартиру [ADDRESS] (а.с.14). Вказаний договір чинний, у встановленому законом порядку недійсним не визнавався. Позивачем було зазначено, що його незаконно було знято з місця реєстрації за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку із чим ним було подано позов до Окружного адміністративного суду м. Києва про скасування рішення про зняття його з місця реєстрації. Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва № 640/16709/20 від 13 січня 2021 року, позовні вимоги було задоволено, визнано протиправним та скасовано рішення Дарницького районного відділу ГУ ДМС України в м. Києві про зняття [PERSON] з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] та зобов`язано Дарницьку в м. Києві РДА внести дані до реєстру територіальної громади про скасування рішення про зняття позивача з місця реєстрації (а.с.10-13). Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду №640/16709/20 від 16 вересня 2021 року вищезгадане рішення було скасовано, а провадження у справі закрито (а.с.49-52). З відомостей, які містяться у Єдиному державному реєстрі судових рішень, вбачається, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 09 вересня 2022 року № 753/20519/21 визнано протиправним та скасовано рішення Дарницького відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області Державної міграційної служби України про зняття [PERSON] з реєстрація місця проживання за адресою: [ADDRESS] . Зобов`язано Дарницьку районну в місті Києві державну адміністрацію внести відомості до реєстру територіальної громади про скасування рішення про зняття [PERSON] з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] . Постановою Київського апеляційного суду № 753/20519/21 від 16 березня 2023 року вищезгадане рішення Дарницького районного суду м. Києва від 09 вересня 2022 року було залишено без змін. Згідно із наданої позивачем довідки про зареєстроване місця проживання від 27 квітня 2023 року [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 83). Відповідно до інформаційної довідки №335233162 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 09 червня 2023 року вбачається, що власником квартири [ADDRESS] , загальною площею 55,2 кв.м., з 24 квітня 2023 року є [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу №813 від 24 квітня 2023 року, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кирик О.А. (а.с.95-96). Вказаний договір купівлі-продажу у визначеному законом порядку недійсним не визнавався. Як вбачається з витягу з реєстру територіальної громади м. Києва від 7 липня 2023 року № 95913746 в квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] та [PERSON] , позивач [PERSON] не значиться зареєстрованим за вказаною адресою та за повідомленням власника майна [PERSON] (третя особа) за його заявою як власника майна позивач був знятий з реєстрації (а.с. 113) З Витягу з реєстру територіальної громади м. Києва від 20 листопада 2023 року № 102624491 в квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] та [PERSON] (а.с. 166). Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 Цивільного кодексу України). Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. До способів захисту цивільних прав та інтересів віднесено припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення (пункти 3 та 4 частини другої статті 16 ЦК України). У постанові від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що захист має бути ефективним, тобто повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який може відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача. Звертаючись із цим позовом до суду з вимогами до відповідачки [PERSON] , позивач зазначав, що відповідачка, його дочка, є власницею квартири, незаконно зняла його з реєстрації з квартири, не впускає його до приміщення, проте він як її батько та колишній власник квартири має право проживати у ній, а тому просив вселити його до цієї квартири. Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (частина четверта статті 9 ЖК України). Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine»), від 02 грудня 2010 року), поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло. Згідно із частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (частина перша статті 319 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 383 ЦК України, статтею 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК Української РСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм права користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником у будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У постанові від 03 жовтня 2020 року у справі № 447/455/17, провадження № 14-64цс20 Велика Палата Верховного Суду дійшла таких висновків, що аналіз норм статей 150, 156, 162 ЖК Української РСР дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника квартири користуватись жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за умови, що така особа є членом сім`ї власника житлового приміщення, власник житлового приміщення надавав згоду на вселення такої особи, як члена сім`ї. Будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватись в судовому порядку. Судом було встановлено, що позивач виїхав із квартири [ADDRESS] та тривалий час і станом на час розгляду цієї справи проживає за адресою: [ADDRESS] у свого брата. Як зазначалось, відповідно до договору купівлі-продажу від 24 квітня 2023 року власником квартири [ADDRESS] став [PERSON] та є власником квартири на час розгляду справи. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивач не є та ніколи не був членом родини [PERSON] - власника спірної квартири. На час розгляду справи позивач знятий з місця реєстрації по зазначеній квартирі за заявою нового власника майна, інші законні підстави для вселення позивача у вказану квартиру судом під час розгляду справи не встановлено та позивачем і його представником суду належними, достатніми та достовірними доказами не доведено. Крім того, суд зазначає, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (частина перша статті 33 ЦПК України у редакції, чинній на час відкриття провадження у справі та її розгляду). Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача (частина перша, друга та третя статті 51 ЦПК України). Позивач заявляв до суду вимогу про вселення його до житлового приміщення, яке на праві власності станом на час звернення із позовом до суду належало [PERSON] . За час перебування справи у провадженні суду власником житлового приміщення, в яке просив його вселити позивач, став [PERSON] , відповідач [PERSON] залишилась лише зареєстрованою у вказаній квартирі, проте не має право володіння та розпорядження цим майном, в той же час, представник позивача не заявляв суду клопотань про залучення нового власника житла [PERSON] як співвідповідача у справі, не дивлячись на те, що підтримав попередні позовні вимоги та просив позивача вселити у житлове приміщення, власником якого на цей час є третя особа та саме за його заявою, як нового власника, позивача було знято з місця реєстрації та саме його прав та обов`язків як власника нерухомого майна стосуються позовні вимоги позивача. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Згідно із частинами першої, п`ятої, шостої, сьомої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. З огляду на викладене вище, встановлені судом під час розгляду обставини, в тому числі щодо належного відповідача у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про вселення до квартири за адресою: [ADDRESS] на цей час є необґрунтованими, а отже такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed