Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-14 00:00:00

Представник позивача АТ «Криворізька теплоцентраль» звернулася до суду 26.12.2022 року з позовом, який в подальшому був змінений, в якому просить суд стягнути з [PERSON] на користь позивача суму заборгованості за спожиту послугу з постачання теплової енергії (централізованого опалення) в період з 01.10.2017 по 24.05.2019 у розмірі основного боргу 3703,94 грн., інфляційні втрати - 539,65 грн. та 3% річних - 354,45 грн. Окрім того просить стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь позивача суму заборгованості за спожиту послугу з постачання теплової енергії (централізованого опалення) в період з 25.05.2019 по 31.10.2022 у розмірі основного боргу 28186,78 грн., 3% річних- 734,16 грн., інфляційні втрати - 1648,08 грн., абонентське обслуговуваня - 90,16 грн. Стягнути з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь позивача судовий збір у розмірі 2481,00 грн. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що АТ «Криворізька теплоцентраль» за специфікою своєї виробничої діяльності здійснює постачання теплової енергії для потреби опалення і гарячого водопостачання населенню, яке зобов`язане здійснювати оплату за отримані послуги відповідно до встановлених тарифів. На виконання своїх зобов`язань АТ «Криворізька теплоцентраль» надавало послуги з централізованого опалення за адресою: [ADDRESS] , де споживачами є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Внаслідок неналежного виконання зобов`язань щодо здійснення оплати за надані послуги у відповідачів утворилась заборгованість за період з 01.10.2017 по 31.10.222 у розмірі 31890,72 грн., плата за абонентське обслуговування за період з 01.11.2021 по 31.01.2022 - 90,16 грн. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, що видане 05.10.2023, власником вищевказаної квартири є [PERSON] та [PERSON] на підставі наступних документів: 1/9 частка належить на праві спільної часткової власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, що видане 18.01.2021 [PERSON] , державним нотаріусом Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори за р. №28; 5/9 часток належить на праві спільної часткової власності [PERSON] на підставі договору дарування, що посвідчений 13.10.2018 Рукавіциною Н.В., приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу за р. №1227; 1/3 частка належить на праві спільної часткової власності [PERSON] , на підставі договору дарування, що посвідчений 25.05.2019 Кучман І.І., приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу за №1977. У зв`язку з тим, що зобов`язання спадкодавця щодо сплати за житлово-комунальні послуги не припинились внаслідок його смерті, позовні вимоги до відповідача [PERSON] , яка успадкувала частку квартири за адресою: [ADDRESS] про стягнення заборгованості за послугу з централізованого опалення з 25.05.2019 є правомірними, оскільки дане зобов`язання увійшло до складу спадщини. У зв`язку із неналежним виконанням споживачами своїх зобов`язань, позивачем нараховано збитки в порядку ст. 625 ЦК України, а саме інфляційні втрати 2187,72 грн., 3% річних 1088,61 грн. Беручи до уваги наявну в матеріалах справи інформацію, що [PERSON] був власником спірної квартири, за якою обліковується заборгованість до 25.05.2019 і на даний час зареєстрований за іншою адресою, заборгованість підлягає розподілу між відповідачами наступним чином: заборгованість за спожиту послугу з постачання теплової енергії (централізованого опалення) в період з 01.10.2017 по 24.05.2019 у розмірі основного боргу 3703,94 грн., інфляційні втрати - 539,65 грн. та 3% річних - 354,45 грн. підлягає стягненню з [PERSON] , заборгованість за період з 25.05.2019 по 31.10.2022 у розмірі основного боргу 28186,78 грн., 3% річних- 734,16 грн., інфляційні втрати - 1648,08 грн. підлягають солідарному стягненню з [PERSON] , [PERSON] . Ухвалою суду від 15 травня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідач [PERSON] в інтересах якого діє адвокат Мачихін Ю.М. звернувся до суду 02.11.2023 з заявою про застосування строків позовної давності. В обґрунтування заяви посилається на те, що позовна заява подана до суду 26.12.2022. Позивач просить суд стягнути на його корить з відповідача [PERSON] суму заборгованості за період з 01.10.2017 по 31.10.2022. Згідно зміненої позовної заяви від 06.10.2023 позивач просить суд стягнути на його користь з відповідача [PERSON] суму заборгованості за спожиту послугу з постачання теплової енергії в період з 01.10.2017 по 24.05.2019. Трирічний термін позовної давності складає період з 26.12.2019 до 26.12.2022. Позивач просить суд стягнути заборгованість з [PERSON] поза строком позовної давності. Тому він змушений звернутися з заявою про застосування строків позовної давності. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала змінену позовну заяву, наполягала на її задоволенні. Представник позивача запречувала проти застосування строків позовної давності, оскікльки у 2020 році були введені к4арантинні заходи, тому ці обставин є форс мажорні. Однак увесь цей час їх підприємство діяло та звероталось до суду з іншими позовами, які судовом приймались до розгляду. Окремого клопотання про подовження процесуальних строків , вони не подавали. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні заперечували щодо задоволення позовним вимог, просили застосувати строки позовної давності, відмовити в задоволенні позову. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, однак у судове засідання не з`явилися, про причини неявки не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності до суду не надали. Дослідивши письмові докази по справі, вислухавши думку учасників справи, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Суб`єктами правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: орган державної влади та органи місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг; учасники -споживачі (індивідуальні та колективні); 2)управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Виконавцями комунальних послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація (ст.ст. 4, 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). За визначенням, наданим у ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Згідно зі ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) житлові послуги з управління багатоквартирним будинком, яка включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Пунктом 1 частини 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Водночас, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Таким чином, згідно із зазначеними нормами споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Водночас, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються на рівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Представником позивача до позовної заяви надано довідку, що відповідачі є споживачами послуг, що надаються АТ «Криворізька теплоцентраль» як постачальником теплової енергії для потреб опалення за адресою: [ADDRESS] , з відкриттям особового рахунку за № [NUMBER] (а.с.5). Згідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, що видане 05.10.2023, власником вищевказаної квартири є [PERSON] та [PERSON] на підставі наступних документів: 1/9 частка належить на праві спільної часткової власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, що видане 18.01.2021 [PERSON] , державним нотаріусом Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори за р. №28; 5/9 часток належить на праві спільної часткової власності [PERSON] на підставі договору дарування, що посвідчений 13.10.2018 Рукавіциною Н.В., приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу за р. №1227; 1/3 частка належить на праві спільної часткової власності [PERSON] , на підставі договору дарування, що посвідчений 25.05.2019 Кучман І.І., приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу за №1977 (а.с.76-77). Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, правовідношення, у якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто у якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги. Як визначено ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець послуги з постачання теплової енергії повинен забезпечити постачання теплоносія безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску. Параметри якості теплової енергії повинні відповідати нормативним документам у сфері стандартизації. Постачання теплової енергії для потреб централізованого опалення здійснюється в опалювальний період. Порядок визначення дати початку і закінчення опалювального періоду визначається законодавством. Постачання теплової енергії на індивідуальні теплові пункти споживачів для потреб опалення та приготування гарячої води здійснюється безперервно, з урахуванням перерв, визначених статтею 16 цього Закону. Ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. Щомісяця, з 01.10.2013 по 01.03.2021, позивач нараховував відповідачам плату за надані послуги з теплопостачання, виходячи із встановлених тарифів та опалювальної площі житлового приміщення 61,1 кв.м., однак відповідачі кошти за вказані послуги не сплачували, внаслідок чого виникла заборгованість за період 01.10.2017 по 24.05.2019 у розмірі основного боргу 3703,94 грн. у відповідача [PERSON] (а.с.72-73), та за період з 25.05.2019 по 31.10.2022 в сумі 28186,78 грн. у відповідачів [PERSON] та [PERSON] (а.с.74-75). Докази щодо звернення відповідачів в установленому законодавством порядку з претензіями щодо порушення порядку надання житлово-комунальних послуг АТ «Криворізька теплоцентраль», зміни їхніх споживчих властивостей та перевищення строків проведення аварійно-відновних робіт, складання та підпису відповідних актів-претензій у зв`язку з цим у матеріалах справи відсутні. Статтею 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», визначено, що споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг. Особи мать право вільно обирати місце проживання, але і зобов`язані зареєструватися за постійно обраним місцем проживання. Зареєстроване місце і є постійним місцем проживання. Разом з цим, законодавцем встановлено право на перерахунок саме у зв`язку з тимчасовим непроживанням за зареєстрованим місцем, та за умови своєчасного звернення з заявою і наданням відповідних документів на підтвердження перебування за іншою адресою. Як встановлено судом відповідач [PERSON] з 28.10.2020 значиться зареєстрованим за за адресою: [ADDRESS] , отже споживачем послуг АТ «Криворізька теплоцентраль» з липня 28.10.2020 за адресою: [ADDRESS] не являється (а.с.31). Разом з тим, суд вважає за необхідне врахувати клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Мачихіна Ю.М. щодо застосування строків позовної давності, оскільки згідно з ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Так, статтями 256, 257 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з приписами ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Разом з тим, між позивачем та відповідачами письмовий договір про збільшення строку позовної давності не укладався. Положеннями ч. 4 ст. 267 ЦК України визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] , починаючи з 01.10.2017 не здійснював оплату комунальних послуг, що надає позивач, про що позивачу було відомо, однак з позовом до суду він звернувся лише 26.12.2022, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності до вимог по заборгованості, нарахованим до 24.05.2019. Доказів його переривання матеріали справи не містять. Відтак, оскільки представник відповідача [PERSON] звернувся до суду із заявою про застосування позовної давності, а позивач подав позов з порушенням вказаного строку, суд,

Outcome: partial