Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-15 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Гедзик В. М., звернулася до суду із позовом до [PERSON] , у якому просить розірвати шлюб, зареєстрований 12.02.2006 року у Коропецькій селищній раді Монастириського району Тернопільської області, актовий запис № 1, посилаючись на те, що між ними втрачено взаєморозуміння, у них різні погляди на сімейне життя, вони не проживають разом більше року та не ведуть спільне господарство. З огляду на наведені обставини просить шлюб розірвати, а також залишити дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживати разом із нею. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Гедзик В. М. у судове засідання не з`явилися, представник позивача надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи за їхньої відсутності, проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення не заперечують. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, повторно не з`явився у судове засідання, не повідомивши про причини неявки, до початку розгляду справи по суті відзиву на позовну заяву не подав. Ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 16.02.2024\~року постановлено провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення. Судом установлено такі обставини. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 12.02.2006 року у Коропецькій селищній раді Монастириського району Тернопільської області, актовий запис № 1, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 12.02.2006 року. У сторін є двоє малолітніх дітей: дочка [PERSON] , [INFO] (копія актового запису серії ВВЕ № 380998 від 18.08.2015 року, перекладена з англійської мови на українську), та син [PERSON] , [INFO] (копія актового запису серії BBR №\~557975 від 09.05.2018 року, перекладена з англійської мови на українську). Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи із таких підстав. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України (далі СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У силу ст. 56 СК України кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Відповідно до п. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як слідує із позовної заяви [PERSON] , між подружжям погіршилися взаємовідносини, вони не проживають разом та не ведуть спільне господарство, позивач не має намірів відновлювати стосунки. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, доказів на спростування доводів позивача, які викладені у позовній заяві, суду не подав. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №\~11 від 21.12.2007 року, шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Враховуючи вищенаведені обставини у їх сукупності, з огляду на те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а також зважаючи на засади добровільності шлюбу, суд приходить висновку, що подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, а тому шлюб між сторонами слід розірвати. Щодо вимоги про залишення дітей проживати разом з позивачем, суд зазначає таке. Сімейним кодексом України не передбачено залишення проживання дитини із одним з подружжя при розірванні шлюбу. Про таку можливість зазначив Верховний Суд у постанові від 15.01.2020 року у справі № 200/952/18, вказавши, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Тобто, ключовим у даному випадку є відсутність спору про те, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти після розірвання шлюбу. Окрім того, вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу суд вправі, але не зобов`язаний, оскільки СК України такий обов`язок не встановлений. Долученими до позовної заяви доказами не підтверджено відсутності спору між сторонами щодо того, з ким із батьків будуть проживати діти сторін після розірвання шлюбу. Надіслана 08.01.2024 року на офіційну електронну адресу суду заява від імені відповідача [PERSON] про визнання позову не взята судом до уваги з огляду на те, що всупереч вимог ч. 8 ст. 43 ЦПК України вона не скріплена електронним підписом відповідача. Враховуючи наведене, суд приходить висновку, що вимога позивача [PERSON] про залишення дітей проживати разом із нею є необґрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню.

Outcome: partial