Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-26 00:00:00

Заступник керівника Рівненської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України (надалі - позивач) [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] (надалі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Комунальне підприємство «Рівненська обласна клінічна лікарня імені Юрія Семенюка» Рівненської обласної ради, в якому просить стягнути з відповідача на користь держави в особі Національної служби здоров`я України кошти, витрачені на лікування потерпілої від злочину [PERSON] в розмірі 61 086, 90 грн., які просить зарахувати до Державного бюджету України та стягнути судовий збір у розмірі 2684 грн. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 24.01.2022 р. визнано винуватим та засуджено [PERSON] за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Вироком Рівненського апеляційного суду від 13.05.2022 р. вирок Рівненського районного суду в частині призначеного покарання скасовано та ухвалено новий вирок, який набрав законної сили 13.05.2022 р. Судом встановлено, що 18.04.2020 р. в світлу пору доби, приблизно о 16 год. 10 хв. [PERSON] в порушення вимог п. 2.9 ПДР, затверджені постановою КМУ від 10.01.2001 р. №1306, перебуваючи під впливом наркотичної речовини метамфетамін (первітин), керуючи автомобілем BMW 520І, р.н. [NUMBER] , рухаючись по автомобільній дорозі Р 77 Рівне-Тучин-Гоща-Вельбівно зі швидкістю 34-40 км/год зі сторони с. Великий Житин Рівненського району Рівненської області в напрямку автодороги Городище-Рівне-Старокостянтинів, де організовано рух по колу, в порушення вимогам пунктів 16.11 та 16.12 РДР України, не надав перевагу в русі автомобілю ВАЗ-2106, р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався по головній дорозі, де організовано круговий рух та допустив зіткнення із останнім. У результаті ДТП пасажири автомобіля ВАЗ-2106, р.н. [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , загинула на місці події, а [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , отримали тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості. Порушення [PERSON] вимог ПДР, а саме пунктів 16.11, 16.12 перебувають у прямому безпосередньому причинному зв`язку із скоєнням дорожньо- транспортної пригоди та настання суспільно-небезпечних наслідків. Наводить положення ч.1 ст. 1166, ч.3 ст. 1206 ЦК України, п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.07.1995 №11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат», п.п.1-4 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою КМУ від 16.07.1993 №545; ч.1 ст. 3 ЗУ «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення». Відповідно до листа КП «РОКЛ ім. Семенюка» РОР від 01.08.2023 №460/01-17/23, [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні з 18.04.2020 р. по 18.05.2020 р. у обласному центрі ортопедії, травматології та вертебрології. Загальна вартість лікування витрачено 61 086,90 грн. Згідно інформацією КП «РОКЛ ім. Семенюка» РОР кошти за лікування [PERSON] на рахунок лікарні не відшкодовувалися, заходи позовного характеру лікарнею не вживалися. Крім того, фінансування витрат, понесених на лікування [PERSON] здійснювалося з Державного бюджету, а саме за рахунок коштів Національної служби здоров`я України. [PERSON] зобов`язаний у відповідності до вимог ст.1206 ЦК України відшкодувати 61 086,90 грн. витрат, понесених закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілої від кримінального правопорушення до Державного бюджету. Послуги КП «РОКЛ ім. Семенюка» РОР, пов`язані з наданням медичних послуг за програмою медичних гарантій пацієнтам, оплачуються НСЗУ як замовником медичних послуг за рахунок коштів Державного бюджету України. Механізм використання коштів, передбачених у державному бюджеті за програмою «Реалізація програми державних гарантій медичного обслуговування населення» визначено «Порядком використання коштів, передбачених у державному бюджеті на реалізацію програми державних гарантій медичного обслуговування населення», затвердженим постановою КМУ від 24.12.2019 р. №1086. НСЗУ реалізує державну політику у сфері державних фінансових гарантій медичного обслуговування населення та є розпорядником бюджетних коштів. Невідшкодування витрат, здійснених за рахунок Державного бюджету на стаціонарне лікування потерпілої від злочину, негативно впливає на фінансування інших хворих, внаслідок чого порушуються інтереси держави у сфері дотримання прав і свобод людини, і громадянина в галузі охорони здоров`я та забезпечення пов`язаних з ними державних гарантій, що є підставою звернення прокурора в межах своєї компетенції до суду на захист державних інтересів. Невжиття НСЗУ заходів претензійно-правового характеру для захисту інтересів держави є підставою для представництва цих інтересів саме Рівненською обласною прокуратурою. Ухвалою суду від 22.11.2023 р. прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито спрощене позовне провадження з викликом учасників. Ухвалою суду від 12.01.2024 р. у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Вовка Ю.Є. про залишення позову без розгляду відмовлено. У відзиві представник відповідача адвокат Вовк Ю.Є. просить відмовити у задоволенні позову та вказує, що із заявленої суми до відшкодування 61 086,90 грн., основна частина становить заробітна плата та нарахування до заробітної плати 54 151,80 грн. Позивач не зазначає, чому саме така заробітна плата та нарахування до неї повинні братися до уваги. Незрозумілими є критерії визначення даної суми, а також чи це заробітнаплата одного лікаря за місяць чи декількох лікарів. Просить врахувати, що заробітна плата працівникам лікарні та нарахування на неї виплачуються щомісячно та не залежать від кількості хворих. Суми оплати праці 43 891,80 грн. та нарахувань на оплату праці 10 260 грн. стягненню з відповідачів не підлягають. Викликають заперечення видатки на відрядження, адже не зазначається хто саме з лікарів, які лікували потерпілу і в який період перебував у відрядженні. Незаконним є включення видатків на обладнання та інвентар. Згідно п.2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою КМУ від 16.07.1993 р. №545, безпосередньо заборонено включати видатки на обладнання та інвентар до суми витрат на лікування потерпілого. З 13 пунктів видатків щодо лікування потерпілої лише два стосуються в певній мірі витрат на потерпілу - медикаменти та перев`язувальні засоби (842,40 грн.) та продукти харчування (903,30 грн.). Разом з цим, також не підтвердженими є і дані суми видатків. Не підтвердженим і таким, що викликає сумнів є сам період перебування потерпілої на лікуванні в «Рівненській обласній клінічній лікарні імені Юрія Семенюка» з 18.04.2020 р. по 18.05.2020 р. Згідно п.2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою КМУ від 16.07.1993 р. №545, кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонара лікувального закладу. Документів, які б підтверджували, що потерпіла дійсно перебувала на лікуванні саме за період з 18.04.2020 р. по 18.05.2020 р. позивачем не надано. Виходячи з вимог статей 79, 80 ЦПК України, рахунок №34 від 31.07.2023 р. «РОКЛ ім. Ю.Семенюка» не можна вважати достовірним та достатнім доказом, на підставі якого можна встановити дійсні витрати коштів, витрачених закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування особи потерпілої від злочину. У відповіді на відзив прокурор просить позов задовольнити та наводить положення ч.1 ст.1166, ч.3 ст.1206 ЦК України, п.3 постанови ПВСУ від 07.07.1995 №11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат»; пункти 1-4 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання; ч.1 ст.3 ЗУ «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення». Відповідно до листа КП «РОКЛ ім. Ю.Семенюка» РОР від 01.08.2023 р. №460/01-17/23, [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні з 18.04.2020 р. по 18.05.2020 р. у обласному центрі ортопедії, травматології та вертебрології. Загальна вартість лікування становить 61 086,90 грн. Вказане підтверджується висновком СМЕ від 26.06.2020 №453 та вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 24.01.2022 р., яким визнано винуватим та засуджено [PERSON] , за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, який набрав законної сили. Згідно з інформацією КП «РОКЛ ім.Ю Семенюка» РОР кошти за лікування [PERSON] на рахунок лікарні не відшкодовувалися, заходи позовного характеру лікарнею не вживалися. Крім того, фінансування витрат, понесених на лікування [PERSON] здійснювалися з Державного бюджету, а саме за рахунок коштів НСЗУ у розрахунок не включено витрати на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання. Послуги КП «РОКЛ ім. Ю. Семенюка» РОР, пов`язані з наданням медичних послуг за програмою медичних гарантій пацієнтам, оплачуються НСЗУ як замовником медичних послуг за рахунок коштів Державного бюджету України. Прокурор у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просить їх задовільнити. Щодо заперечень проти позову відповідача [PERSON] , а саме про добровільну сплату 40 000 грн., вказує, що вказані кошти сплачувалися відповідачем на договірних засадах. Представник НСЗУ у судове засідання не з`явився. Згідно клопотання просить судові засідання у справі проводити без участі представника НСЗУ, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять їх задовольнити. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів КП «Рівненська обласна клінічна лікарня імені Юрія Семенюка» Рівненської обласної ради у судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце його проведення. Заяв не подано. Відповідач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги вважають передчасними. Підтримали відзив. Просять відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він вже добровільно сплатив 40 000 грн. на лікування [PERSON] . Суд, вислухавши пояснення представників учасників справи у судовому засіданні, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, показання свідка, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов таких висновків. Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Судом встановлено, що вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 24.01.2022 р. у справі №570/2420/20 визнано винуватим та засуджено [PERSON] за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Вироком Рівненського апеляційного суду від 13.05.2022 р. вирок Рівненського районного суду в частині призначеного покарання скасовано та ухвалено новий вирок, який набрав законної сили 13.05.2022 р. Судом встановлено, що 18.04.2020 р. в світлу пору доби, приблизно о 16 год. 10 хв. [PERSON] в порушення вимог п. 2.9 ПДР, затверджені постановою КМУ від 10.01.2001 р. №1306, перебуваючи під впливом наркотичної речовини метамфетамін (первітин), керуючи автомобілем BMW 520 І, р.н. [NUMBER] , рухаючись по автомобільній дорозі Р 77 Рівне-Тучин-Гоща-Вельбівно зі швидкістю 34-40 км/год зі сторони с. Великий Житин Рівненського району Рівненської області в напрямку автодороги Городище-Рівне-Старокостянтинів, де організовано рух по колу, в порушення вимогам пунктів 16.11 та 16.12 РДР України, не надав перевагу в русі автомобілю ВАЗ-2106, р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався по головній дорозі, де організовано круговий рух та допустив зіткнення із останнім. У результаті ДТП пасажири автомобіля ВАЗ-2106, р.н. [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , загинула на місці події, а [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , отримали тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості. Порушення [PERSON] вимог ПДР, а саме пунктів 16.11, 16.12 перебувають у прямому безпосередньому причинному зв`язку із скоєнням дорожньо- транспортної пригоди та настання суспільно-небезпечних наслідків. Під час ухвалення вироку судом цивільний позов [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , 2011 р.н. до [PERSON] про відшкодування моральної та матеріальної шкоди - задовольнити частково. Стягнуто з [PERSON] на користь: - [PERSON] моральну шкоду в розмірі 400 тис. грн.; - [PERSON] моральну в розмірі 250 тис. грн.; - [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 57 тис. 446 грн. 24 коп. та моральну шкоду в розмірі 155 тис. грн.; - [PERSON] моральну шкоду в розмірі 50 тис. грн.; - [PERSON] , 2011 р.н., моральну шкоду в розмірі 50 тис. грн. Отже, доказів відшкодування витрат на лікування потерпілої [PERSON] та зарахування коштів в Державний бюджет України не надано, адже як убачається з вироку Рівненського районного суду Рівненської області від 24.01.2022 р., 20.04.2020 р. на лікування [PERSON] добровільно було надано 40 тис. грн. (здійснено 4 перекази на банківську картку по десять тисяч гривень кожен - т.1, а.с.67). Відповідно до положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як слідує з інформації наданої КП «РОКЛ і. Ю.Семенюка» РОР начальнику відділу захисту інтересів протидії насильству Рівненської обласної прокуратури від 01.08.2023 р. № 460/01-17/23, лікування [PERSON] , 2000 р.н., яка перебувала на стаціонарному лікуванні в КП «РОКЛ ім. Ю. Семенюка» РОР з 18.04.2020 по 18.05.2020 р., здійснювалося за кошти Національної служби здоров`я України. Відшкодування коштів за лікування пацієнтки не здійснювалося. Відповідно до розрахунку №34 від 31.07.2023 р., [PERSON] перебувала в КП «РОКЛ ім. Ю.Семенюка» РОР 18.04.2020 р. -18.05.2020 р. в обласному центрі ортопедії, травматології та вертебрології. Вартість лікування за 30 ліжко-днів становить 61086 грн. 90 коп. Свідок [PERSON] в судовому засіданні, беручи до уваги Розрахунок затрат на лікування хворих у відділеннях на підставі калькуляції статей витрат у 2020 р. по КП "РОКЛ і. Ю.Семенюка" РОР, пояснила, що у рахунку №34 від 31.07.2023 р. вказано саме назва коду 2210 «Предмети, матеріали, обладнання та інвентар», однак інвентар у вказаний рахунок не включався. 25.07.2023 р. перший заступник керівника Рівненської обласної прокуратури звернувся до НСЗУ з листом, в якому інформував НСЗУ про наявність підстав для захисту інтересів держави шляхом звернення до суду з позовом про стягнення коштів з [PERSON] , які понесені лікарнею як витрати на лікування потерпілої [PERSON] . Як слідує з відповіді НСЗУ № 26249/2-16-23 від 28.07.2023 р. на запит Рівненської обласної прокуратури щодо надання інформації про вжиті або заплановані заходи позовного характеру стосовно стягнення витрат на лікування потерпілої від кримінального правопорушення НСЗУ не наділене повноваженням представляти інтереси держави у справах про відшкодування коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від злочину. Одночасно, НСЗУ не заперечує щодо звернення до суду в інтересах держави прокуратурою стосовно відшкодування витрат на лікування потерпілих від кримінальних правопорушень. У відповіді вказано, що послуги КП «РОКЛ ім. Ю. Семенюка», пов`язані з наданням медичних послуг за програмою медичних гарантій пацієнтам, оплачено НСЗУ як замовником медичних послуг за рахунок коштів Державного бюджету України. Відповідно до статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Відповідно до ч. ч. 3-4 ст. 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 08 квітня 1999 року у справі № 1-1/99 державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо. З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Прокурори та їх заступники подають до суду позови саме в інтересах держави, а не в інтересах підприємств, установ і організацій незалежно від їх підпорядкування і форм власності. Під поняттям «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах» потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади. Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду. Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави. Такі правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 20 вересня 2018 року у справі № 924/1237/17, від 04 квітня 2019 року у справі № 924/349/18, від 03 травня 2022 року у справі № 932/2250/21, від 07 червня 2022 року у справі № 209/2263/21. Рівненська обласна прокуратура звертаючись до суду з позовом належним чином обґрунтувала наявність підстав для представництва інтересів держави у суді відповідно до вимог статті 23 Закону України «Про прокуратуру» та статті 56 ЦПК України, зазначивши у чому полягає порушення інтересів держави в особі НСЗУ, вказавши орган, уповноважений здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, а також довівши нездійснення НСЗУ захисту інтересів держави у спірних правовідносинах, що полягають у не зверненні до суду із відповідним позовом. Відповідно до ч. 1 ст. 1206 Цивільного кодексу України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Відповідно до ч. 3 ст. 1206 Цивільного кодексу України якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, спільній власності територіальних громад, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету, за рахунок якого таке лікування фінансувалося. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, який за відповідні надані медичні послуги отримує кошти згідно з договором про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, такі кошти зараховуються до Державного бюджету України. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 липня 1995 № 11«Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16 липня 1993 року. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебуває на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка-розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 липня 1995 року №11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину можливе лише тоді, коли є причинний зв`язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебуванням потерпілого на такому лікування. Згідно п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 липня 1995 року №11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» у кримінальному судочинстві відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого може покладатися тільки на особу, вина якої у вчинені злочину встановлена обвинувальним вироком суду (у тому числі без призначення покарання, із звільненням від покарання, про умовне засудження чи засудження з відстрочкою виконання вироку). В усіх інших випадках, передбачених ч. 4 ст. 93-1 КПК, таке відшкодування провадиться в порядку цивільного судочинства. Відповідно до п. 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16 липня 1993 року, сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонара лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання. Згідно п.4 вищезазначеного Порядку стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я. Враховуючи, що витрати на лікування потерпілої [PERSON] в сумі 61086 грн. 90 коп. визначені закладом охорони здоров`я у відповідності до вимог Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених нею у стаціонарі та вартості витрат на її лікування в день, вказані витрати підтверджуються документально, а також враховуючи, що між протиправними діями відповідача, спричинено ушкодження потерпілій [PERSON] , та перебуванням її на стаціонарному лікуванні існує причинно-наслідковий зв`язок, суд доходить до висновку, що відповідач зобов`язаний відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілої від цього злочину, а тому витрати на лікування у розмірі 61086 грн. 90 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь держави в особі НСЗУ. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 684 грн. 00 коп.

Outcome: approved