Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-27 00:00:00

18 січня 2024 року через систему «Електронний суд» від [PERSON] до суду надійшла позовна заява, в якій вона, посилаючись на статті 110,112,113 СК України, просила розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 27 липня 2022 року Славутицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 83. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 27 липня 2022 року сторони зареєстрували шлюб у Славутицькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №83. До укладення шлюбу [INFO] в них народився син [PERSON] . Підставою для розірвання шлюбу є те, що з вини відповідача між сторонами постійно виникають сварки. Будь-які спроби примиритися не дали результатів. З кінця вересня 2023 року шлюбні відносини між сторонами фактично припинені через різні погляди на життя і сімейні стосунки. Позивач та відповідач живуть самостійним життям, спільне господарство не ведуть, спільний бюджет в них відсутній. Шлюб між ними існує формально, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. На час подання позову спірні питання про поділ майна відсутні. Після розірвання шлюбу дитина залишається проживати разом з позивачем. Ухвалою судді від 02 лютого 2024 року, після виконання вимог, передбачених частиною шостою статті 187 ЦПК України, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 28 лютого 2024 року. Позивач [PERSON] у призначене судове засідання не прибула, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином. Подала до суду клопотання, в якому просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибув, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином. Подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги визнав. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно із свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 27 липня 2022 року Славутицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), копія якого долучена до матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] 27 липня 2022 року зареєстрували шлюб у Славутицькому відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про що 27 липня 2022 року складено відповідний актовий запис за №83. Після державної реєстрації шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку - [PERSON] , дружині - [PERSON] (а.с. 13). Сторони мають спільного сина [PERSON] , [INFO] , батьком якого є відповідач, матір`ю - позивач, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 07 грудня 2021 року Славутицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), копія якого долучена до матеріалів справи (а.с. 14). Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади № 2024/000478325 від 16 січня 2024 року [PERSON] , позивач у справі, з 07 лютого 2019 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ( а.с.15). Згідно з інформацією Управління адміністративних послуг виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області №15-08/113 від 23 січня 2024 року, за даними реєстру Славутицької територіальної громади [PERSON] , відповідач у справі, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 31 травня 1988 року по теперішній час ( а.с.18). Як убачається зі змісту позовної заяви, підставою для розірвання шлюбу є те, що з вересня 2023 року шлюбні відносини між сторонами фактично припинені через різні погляди на життя і сімейні стосунки. Позивач та відповідач живуть самостійним життям, спільне господарство не ведуть, спільний бюджет в них відсутній. Шлюб між ними існує формально, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Відповідно до положень статті 51 Конституції України, частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Зі статті 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) вбачається, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно з частиною другою статті 18, статтею 51, частиною третьою статті 56, частиною першою статті 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до частини другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання. Примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливе. За таких обставин суд дійшов висновку, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача. Ураховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених частиною другою статті 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Як вбачається з позовної заяви, дитина після розірвання шлюбу залишається проживати разом з позивачем. Спірні питання про поділ майна відсутні. Відповідно до статті 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач [PERSON] після розірвання шлюбу просила відновити їй дошлюбне прізвище « [PERSON] » Відповідно до пункту 6 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити судові витрати між сторонами. Згідно з частиною першою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України). За подання до суду фізичною особою позовної заяви про розірвання шлюбу ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (підпункт 3 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір»). Згідно із статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2024 року становить 3 028 грн. Отже, за подання фізичною особою позову про розірвання шлюбу сплаті підлягає судовий збір в сумі 1 211,20 грн (3 028 грн х 0,4). Як убачається з частини третьої статті 4 Закону України «Про судовий збір», при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. Таким чином, позивачу за подання позовної заяви про розірвання шлюбу в електронній формі, з урахуванням положень підпункту 3 пункту 1 частини другої статті 4, частини третьої статті 4 Закону України «Про судовий збір», необхідно було сплатити судовий збір у розмірі 968,96 грн (1 211,20 грн х0,8). Відповідно до квитанції №2Z31-34QT-YK5E від 17 січня 2024 року позивач сплатила судовий збір у сумі 1 211,20 грн. Вказана сума судового збору зарахована до спеціального фонду державного бюджету України (а. с.1,2). Такими чином, позивач сплатила судовий збір (1 211,20 грн) у більшому розмірі, ніж встановлено законом (968,96 грн). Згідно з пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду, зокрема , у разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. У випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми ( частина друга статті 7 Закону України «Про судовий збір». За змістом частини першої статті 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Виходячи з наведеного та враховуючи, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то на користь позивача підлягає поверненню з державного бюджету 50 відсотків судового збору в сумі 484,48 грн, інша частина судового збору в сумі 484,48 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Судовий збір в сумі 242,24 грн, який позивач внесла у більшому розмірі, ніж встановлено законом, за її клопотанням може бути повернутий ухвалою суду відповідно до частини другої статті 7 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного,

Outcome: approved