Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-21 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача До Звенигородського районного суду надійшла дана позовна заява, в якій позивач просить: -визнати право власності [PERSON] на 1/3 (одну третю) частку у житловому будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] ; -визнати право власності на 1/3 (одну третю) частку земельної ділянки (паю), площею 1,8495 га, що розташована в межах Моринської сільської ради Звенигородського району Черкаської області і призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер якої 7121284000:03:003:0211; -визнати недійсною 1/1 (цілу) частку [PERSON] у спадковому майні після смерті [PERSON] , що належить спадкоємцю на підставі виданого Звенигородською державною нотаріальною конторою 03 листопада 2004 року за р.№ 2795 (спадкова справа 753) Свідоцтва про право на спадщину за законом; -зобов`язати Звенигородську державну нотаріальну контору внести зміни до Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 03 листопада 2004 року за реєстраційним номером 2795 (спадкова справа 753) у розмір частки [PERSON] , змінивши її з 1/1 на 2/3; -визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку, серія ЯБ № 171242, виданий на ім`я [PERSON] Звенигородською райдержадміністрацією 13 грудня 2004 року; -зобов`язати реєстратора ДЗК внести зміни до Державного земельного кадастру в розмір частки права власності [PERSON] на земельну ділянку площею 1,8495 га, що розташована на території Моринської сільської ради Звенигородського району Черкаської області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 7121284000: 03:003:0211, змінивши розмір частки з 1/1 на 2/3; -зобов`язати Державного реєстратора внести зміни до Державного реєстру речових прав в розділ за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна- 1494076171212, в розмір частки права власності [PERSON] на земельну ділянку площею 1,8495 га, розташовану на території Моринської сільської ради Звенигородського району Черкаської області, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 7121284000: 03:003:0211, змінивши розмір частки з 1/1 на 2/3; В обґрунтування позову позивач зазначає, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , котрий постійно проживав за адресою: [ADDRESS] . На день смерті спадкодавця залишилося спадкове майно: житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , земельна ділянка розміром 1,85 га, розташована на території Моринської сільської ради Звенигородського району Черкаської області, та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала померлому [INFO] [PERSON] на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ЧР №4-14-28, виданого Моринською сільською радою Звенигородського району 03 квітня 2001 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №28. Кадастровий номер цієї земельної ділянки зареєстрований в Державному земельному кадастрі за номером 7121284000:03:003:0211 площею 1, 8495 га; та право на пайовий фонд майна колективного сільськогосподарського підприємства СТОВ «Батьківщина Шевченка» села Моринці Звенигородського району Черкаської області в розмірі 0,095 відсотків, що належав померлому на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай серії [NUMBER] , виданого Моринською сільською радою Звенигородського району Черкаської області 27 червня 2003 року. На сьогодні право на майновий фонд майна КСП є неактуальним. Спадкоємцями після смерті [PERSON] були: його дружина [PERSON] , яка померла [INFO] і її частка перейшла до дітей, та його діти: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до статті 529 Цивільного кодексу УРСР 1963 року, що діяв на час відкриття спадщини, кожному з них належить по 1/3 (одній третій) частці у спадковому майні як спадкоємцям першої черги за законом. [PERSON] фактично прийняла спадщину після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , але юридично не оформила своїх прав. Строк прийняття спадщини після смерті [PERSON] закінчився 08 вересня 2001 року. Спадкоємиця [PERSON] не відмовлялася від спадщини у визначений законом строк. Таким чином їй у спадковому майні [PERSON] належить 1/3 (одна третя) частка. 25 травня 2023 року позивач [PERSON] звернулася до Звенигородської державної нотаріальної контори із заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину за належну їй 1/3 (одну третю) частку майна [PERSON] , що належить їй з дня відкриття спадщини (з [INFO] року). Звенигородська державна нотконтора винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в якій зазначила, що спадщину позивач не прийняла, оскільки не подала заяву до нотконтори у шестимісячний строк. Тому 03 листопада 2004 року Свідоцтво було видане на ім`я іншого спадкоємця. Звенигородська державна нотаріально контора 03 листопада 2004 року видала Свідоцтво про право на спадщину за р.№ 2795 (спадкова справа №753) на ім`я сина спадкодавця - [PERSON] на 1/1 (цілу) частку спадкового майна. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Спадкоємиця [PERSON] прийняла спадщину шляхом фактичного проживанням у будинку, користування та управління будинком, користування речами спадкодавця, отже прийняла і земельну ділянку, яка є частиною спадщини. Тож, отримуючи Свідоцтво про право на спадщину за законом чи рішення щодо визнання права власності на будинок, спадкоємець має право також отримати і відповідний документ щодо визнання права власності на решту спадкового майна, зокрема на вищезгадану земельну ділянку. Крім того у Реєстрі прав власності, що діяв з 2004 року по 2013 рік, та Державному реєстрі речових прав, що діє з 2013 року, за параметрами запиту: [ADDRESS] , на сьогодні відсутня інформація про реєстрацію права власності на житловий будинок, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав та Реєстру прав власності за номером інформаційної довідки 336686374, сформованою 22.06.2023. Тобто, відповідно до приписів статті 1299, чинного з 01.01.2004 Цивільного кодексу України, вищевказаний будинок [PERSON] не належить. Він мав законну підставу зареєструвати своє право власності на житловий будинок на підставі Свідоцтва про право на спадщину, однак не реалізував свого права. На сьогодні житловий будинок за адресою: [ADDRESS] зареєстрований за спадкодавцем [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого Звенигородською районною радою 10.11.1988, що підтверджується інформаційною довідкою КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної 08 лютого 2023 року за № 145/0, і ця інформація актуальна нині. На підставі вищевказаного Свідоцтва про право на спадщину, виданого Звенигородською держнотконторою 03.11.2004 за р.№2795, спадкоємець [PERSON] отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 171242, виданий Звенигородським райвиконкомом 13.12.2004. Земельну ділянку зареєстровано в Державному земельному кадастрі за кадастровими номером 7121284000:03:003:0211. Право власності на ім`я [PERSON] зареєстроване в Державному реєстрі речових прав у розділі за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 1494076171212, в розмірі частки 1/1 (цілої). [INFO] спадкоємець [PERSON] помер. Другий спадкоємець - [PERSON] не заперечує, щоб на 1/3 частку спадкового майна було видане Свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я [PERSON] або було вирішене питання в судовому порядку щодо визнання за нею права власності на 1/3 частку спадкового майна в порядку спадкування, про що подає заяву до компетентних органів, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Кравчук Т.І. 25.03.2023 за р.№ 1379. [PERSON] заповіту не залишив.У шлюбі [PERSON] та [PERSON] , який було розірано, народилося троє дітей: [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON] ), старша донька, розлучена, проживає в селі Моринці Звенигородського району Черкаської області у будинку за адресою: [ADDRESS] , який належить [PERSON] на праві приватної власності. Цей будинок він залишив [PERSON] для проживання її сім`ї, однак право власності на будинок на ім`я доньки не передав. Друга донька - [PERSON] , постійно проживає в місті Києві та має власний будинок у селі Шевченкове Звенигородського району Черкаської області, який придбав для неї її батько [PERSON] за власні кошти. Молодшою дитиною [PERSON] є син [PERSON] , 1997 року народження, що виріс, виховувався та постійно проживав у сім`ї своєї матері [PERSON] у селі Шевченкове в будинку, що належить матері його вітчима. У будинку, що є предметом позову, фактично не проживав, ніколи не залишався в ньому на ночівлю, не підтримував будинок (садибу) у доброму стані.Останні 15 років [PERSON] постійно проживав у будинку, що є предметом позову. У спірному будинку [PERSON] переобладнань, перепланувань, добудов, перебудов, реконструкцій не здійснював, технічні характеристики нерухомого майна фактично відповідають зазначеним у технічному паспорті, виданому ще за життя спадкодавцеві [PERSON] . Після смерті [PERSON] , крім спірного, залишилося спадкове майно, що належало йому на праві приватної власності: житловий будинок в [ADDRESS] ; легковий автомобіль марки ВАЗ ... колісний трактор ,інша, окрема від спірної, земельна ділянка для ведення товарного виробництва (пай), що розташована в межах Моринської сільської ради. Станом на 11 серпня 2023 року житловий будинок за адресою: [ADDRESS] на імя [PERSON] не зареєстрований. 11.10.2023 року на адресу суду від міського голови м.Звенигородка Черкаської області Олександра Саєнка надійшов відзив на позовну заяву, в якій він просив в позові відмовить в повному обсязі, мотивуючи це тим, що після смерті брата Позивача, [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Приватним нотаріусом Звенигородського районного нотаріального округу Кравчук Тетяною Ігорівною заведено спадкову справу №70442457 25.03.2023 року, зареєстровану 25.03.2023року в Спадковому реєстрі №71927488, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі. Також просив витребувати у приватного нотаріуса Звенигородського районного нотаріального округу Кравчук Тетяни Ігорівни копію спадкової справи №70442457 (номер у нотаріуса 46/2023), відкриту після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] .Зазначив, що Звенигородська міська рада є неналежним відповідачем у справі так, як є ще спадкоємці. 11.01.2024 року від позивачки [PERSON] надійшла відповідь на відзив в якій вона просила задоволити заявлений позов в повному обсязі мотивуючи це тим, що відзив поданий зпорушенням норм ЦПК України та НС України. Крім того відповідач неправильно визначив спадкодавця. Спадкодавцем у цій справі є [PERSON] , котрий помер [INFO] , на ім`я якого й досі зареєстрований предмет спору - житловий будинок, що є визначальним об`єктом спору у цій справі. У спадкодавця на сьогодні тільки двоє спадкоємців, між якими не виникло спору щодо спадкового майна, тож один із них не може бути відповідачем, оскільки він не порушує права іншого спадкоємця. А справам про визнання права власності в порядку спадкування у судовому процесі завжди передує спір. Відповідач посилається тільки на норми чинного ЦК України 2004 року, тоді як спадкодавець [PERSON] помер [INFO] , до введення в дію норм чинного Цивільного кодексу України. Відповідно ст. 5 ЦК України, акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі. Оскільки, спадкоємців у померлого [PERSON] залишилося двоє : донька [PERSON] та син [PERSON] , який подав до компетентних органі заяву про підтвердження, що не заперечує проти визнання права власності позивача [PERSON] , тож не може бути відповідачем у цій справі, оскільки не виникає спору, а справи про установлення права власності в порядку спадкування передбачають спір, який вирішується у судовому порядку, й інших спадкоємців у спадкодавця [PERSON] немає, тож відповідачем, відповідно приписів Верховного Суду України та чинного законодавства, у цій справі є орган місцевого самоврядування - в цьому випадку Звенигородська міська рада Черкаської області. Також Звенигородська міська рада у відзиві клопочеться про зміну спадкодавця: замість спадщини батька пропонує позивачу претендувати на спадщину брата [PERSON] , що помер [INFO] , в якого є особисте майно, велика спадкова маса, і на яку позивач не має права. Позивач [PERSON] не претендує на спадкове майно свого брата [PERSON] , у нього є спадкоємці першої черги, які прийняли чи відмовились від спадщини, і у нотаріуса [PERSON] відкрита спадкова справа за номером у Спадковому реєстрі 46/2023. У справі позивач заявляє претензію тільки на спадкове майно свого батька, 1/3 (одна третя) частка якого належить позивачу з дня смерті батька - з [INFO] - і спадкоємиця, яка прийняла спадщину за нормами Цивільного кодексу УРСР 1963 року та не відмовилася від неї протягом 6 (шести) місяців - уже не може відмовитися, бо вона є фактичним власником цього майна, але юридично не оформила своїх спадкових прав. Для відмови від спадщини також установлений шестимісячний строк з дня смерті спадкодавця. на сьогодні перехід права власності зі спадкодавця [PERSON] на померлого [INFO] [PERSON] чи його спадкоємців - не відбувся, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав, сформованою за допомогою програмного забезпечення 1001.2024 за № 361429770. Спадкоємці [PERSON] не можуть бути відповідачами у цій справі. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. 27.06.2023 року до суду надійшла вищевказана позовна заява. Разом із позовною заявою позивач звернувся із заявою про забезпечення позову. Ухвалою судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 28.06.2023 року позовна заява була залишена без руху та надано позивачу строк для усунення недолікв. Ухвалою судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 28.06.2023 року заяву позивача [PERSON] про забезпечення позову було повернуто. 17.08.2023 року від позивача [PERSON] надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви. 22.08.2023 року позивач звернувся із заявою про забезпечення позову. Ухвалою судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 23.08.2023 року заяву було повернуто. Ухвалою судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 23.08.2023 року було відкрито провадження. Розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження та витребувано у Звенигородській державній нотаріальній конторі копію матеріалів спадкової справи №753 від 03.11.2004 року після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . 31.08.2023 року на адресу суду надійшла відповідь від завідувача Першої черкаської, в порядку заміщення Звенигородської держнотконтори Л.В. Шалденко з якої вбачається, що не має змоги надати копію спадкової справи після смерті [PERSON] , [INFO] , оскільки документація за 2004 рік передана на зберігання до Черкаського державного нотаріального архіву за адресою м.Черкаси, вул.Вернигори, 4. 21.09.2023 року від позивача [PERSON] надійшла заява про залучення до справи Звенигородську міську раду Черкаської області, як співвідповідача. Ухвалою суду від 21.09.2023 року було залучено до справи, як співвідповідча, Звенигородську міську раду. 06.10.2023 року на адресу суду від завідувача Першої черкаської, в порядку заміщення Звенигородської держнотконтори Л.В. Шалденко надійшла копія спадкової справи після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , спадкова справа № 753 від 03.11.2004 року. 11.10.2023 року від міського голови Звенигородської міської ради Саєнка О.Я. надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] в якому було клопотання про витребування у у приватного нотаріуса Звенигородського районного нотаріального округу Кравчук Тетяни Ігорівни копію спадкової справи № 70442457 (номер у нотаріуса 46/2023), відкриту після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Ухвалою суду від 12.12.2023 року було закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою суду від 09.01.2024 року було витребувано у приватного нотаріуса Звенигородського районного нотаріального округу Кравчук Тетяни Ігорівни копію спадкової справи № 70442457 (номер у нотаріуса 46/2023), відкриту після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . 11.01.2024 року на адресу суду від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив міського голови Звенигородської міської ради Саєнка О.Я. 02.02.2024 року на адресу суду від приватного нотаріуса Звенигородського районного нотаріального округу Кравчук Тетяни Ігорівни надійшла копія спадкової справи № 70442457 (номер у нотаріуса 46/2023), яка відкрита після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Сторони в судове засідання не з`явилис. Звернулись до суду із заяви про розгляд справи без їх участі. Згідно з ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного. У суді встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] , виданого Моринською сількою радою Звенигородського району, Черкаської області. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] , виданого Моринською сількою радою Звенигородського району, Черкаської області. Відповідно до довідки виконавчого комітету Звенигородської міської ради №38/01-3-15/7 від 21.02.2023 року [PERSON] після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] у визначений законом шестимісячний строк фактично прийняла спадщину , а саме: доглянула батька до смерті, похоронила, допомагала матері [PERSON] вести господарство за адресою: [ADDRESS] , проводила ремонт вищевказаного будинку - побілку, фарбування, обробляла город та збирала врожай, а також доглядала матір, яка важко хворіла. Як вбачається із свідоцтва про право власності від 10.11.1988 року, будинок по [ADDRESS] належало [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.112004 року вбачається, що спадкоємцем майна [PERSON] , який помер [INFO] є його син [PERSON] , спадкове майно складається: - з житлового будинку з надвірними спорудами в [ADDRESS] , розташованого на земельній ділянці розміром 3000 кв.м., та який складається в цілому : стіни шлакобетонні, загальною площею 79,8 кв.м., житловою площею 41,3 кв.м., з надвірними спорудами: веранда "а", веранда "а1 ", сарай "Б", прибудова "б", льох «п» ,огорожа, брама,колодязь, вбиральня, що належав померлому на підставі свідоцтва про право власності, виданого Звенигородським эайонним виконавчим комітетом 10.11.1988 року, та зареєстрованого в Звенигородському відділенні Черкаського ОБТІ в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за номером - 6886022. - земельної ділянки розміром 1,85 ( одна ціла вісімдесят п"ять сотих) га, яка розташована на території Моринської сільської Ради Звенигородського району Черкаської області і призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала померлому на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЧР № 4-14-28, виданого Моринською сільською Радою Звенигородського району 03 квітня 2001 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 28. [PERSON] належала земельна ділянка розміром 1,85 ( одна ціла вісімдесят п"ять сотих) га, яка розташована на території Моринської сільської Ради Звенигородського району Черкаської області і призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується копією державного акту на право власності на землю серії ЯБ № 171242. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [INFO] народилась [PERSON] , де в графі «батько» зазначений [PERSON] , в графі «мати» [PERSON] . 28.12.1991 року [PERSON] уклал шлюб з [PERSON] , після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінилось на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію шлюбу № [NUMBER] . 29.05.2023 року [PERSON] звернулась із заявою до Звенигородської державної нотаріальної контори Черкаської області про видачу їй свідоцтво про право на спадщину за законом на належну їй за законом 1/3 (одну третю) частку на спадкове майно, що складається з: житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , та земельної ділянки площею 1,8495 га, що розташована в межах Моринської сільської ради Звенигородського району Черкаської області і призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер якої 7121284000:03:003:0211. Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії виданої державним нотаріусом Звенигородської державної нотаріальної контори Черкаської області[PERSON] , за даними нотаріальної контори після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , 03.11.2004 за № 753 заведена спадкова справа. З заявою про прийняття спадщини звернувся: - син померлого - [PERSON] . Від імені [PERSON] посвідчених заповітів не було. 03.11.2004 року за р. № 2795, та за р. № 2798 Звенигородською держнотконторою видане свідоцтво про право на спадщину за законом на: житловий будинок в [ADDRESS] ; земельну ділянку розміром 1,85 га, що розташована в межах Моринської сільської ради Звенигородського району Черкаської області. Права на пайовий фонд майна колективного сільськогосподарського підприємства СТОВ "Батьківщина Шевченка" с. Моринці Звенигородського району Черкаської області.Видати свідоцтво про право на спадщину за законом на майно померлого [PERSON] , який помер [INFO] неможливо в зв`язку з тим, що для прийняття спадщини Законом встановлено шестимісячний термін з дня смерті спадкодавця. [PERSON] пропустила вищевказаний термін, свідоцтво про право на спадщину видано на ім`я іншого спадкоємця. Як вбачається з реєстру прав власності на нерухоме майно серії[NUMBER], [PERSON] належав житловий будинок загальною площею 79,8 кв.м., за адресою [ADDRESS] , виправлена на «[ADDRESS]» із приміткою «виправленому [ADDRESS] -вірити». Із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що [INFO] народився [PERSON] , де в графі батько`зазначений [PERSON] , а в графі мати « [PERSON] ». Із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що [INFO] народилась [PERSON] , де в графі батько`зазначений [PERSON] , а в графі мати « [PERSON] ». Із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що [INFO] народилась [PERSON] , де в графі батько`зазначений [PERSON] , а в графі мати « [PERSON] ». [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . До приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ліфанової І.О. із заявою звернувся [PERSON] та прийняв спадщину після смерті свого батька [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідно до копії свідоцтва про шлюбу серії [NUMBER] вбачається що [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] 21.06.2008 року, прізвище після реєстрації шлюбу змінилось на « [PERSON] ». До приватного нотаріуса Звенигородського районного нотаріального округу Кравчук Т.І. із заявою звернулась [PERSON] та прийняа спадщину після смерті свого батька [PERSON] , який помер [INFO] . До приватного нотаріуса Звенигородського районного нотаріального округу Кравчук Т.І. із заявою звернулась [PERSON] із відмовою від прийняття спадщини за законом після смерті свого батька [PERSON] , який помер [INFO] , на користь дочки спадкодавця [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки № 55/01-3-15/7 від 16.03.2023 року виданої виконавчим комітетом Звенигородської міської ради, [PERSON] постійно був зареєстрований та проживав до дня смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] . До смерті проживав одиноко. За даною адресою зареєстрований син померлого [PERSON] , [INFO] . До приватного нотаріуса Звенигородського районного нотаріального округу Бедратої-Скляр Н.М. із заявою звернулась [PERSON] та прийняа спадщину після смерті свого брата [PERSON] , який помер [INFO] . 07.12.2023 року відповідно до договору про поділ спадщини зареєстрованого в реєстрі № 5300 вбачається, що [PERSON] , [PERSON] , є спадкоємцями в рівних частках на все майно за законом, закликаних до спадкування після смерті їхнього батька [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , спадкова справа №46/2023, що заведена 25 березня 2023 року приватним нотаріусом Звенигородського районного нотаріального округу Черкаської області Кравчук Тетяною Ігорівною, домовились про поділ спадщини. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчудження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером 7121284000:03:001:0220 загальною площею 2,3111 га., яка розташована в адміністративних межах Моринської сілької ради Звенигородського району Черкаської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належала на праві власності [PERSON] . Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчудження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером 7121284000:01:002:0325 загальною площею 1,3481 га., яка розташована в [ADDRESS] для ведення особистого селянського господарства, належить на праві власності [PERSON] . Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчудження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером 7121284000:03:003:0211 загальною площею 1,8495 га., яка розташована в адміністративних межах Моринської сілької ради Звенигородського району Черкаської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належала на праві власності [PERSON] . Мотиви, з яких виходить суд, застосування норм права, оцінка аргументів сторін. Статтями 1216-1218 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Стаття 1297 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Відповідно до ст. 1300 ЦК України за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус або в сільських населених пунктах - уповноважена на це посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину. На вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину. Частиною 1 ст. 1301 ЦК України визначено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. З аналізу вищевказаних норм матеріального права можна дійти до висновку, що правом на оспорення свідоцтва про право на спадщину іншого спадкоємця наділяється особа, яка має право на спадкування (прийняла спадщину у встановленому законом порядку) та це право порушується іншою особою, що отримала відповідне свідоцтво на спадщину (або її спадкоємцями). Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11 (провадження № 61-12290св18) у статті 1301 ЦК України, як підстава визнання свідоцтва недійсним, прямо вказана лише відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, що давали б їй підстави набути право на спадкування - утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини тощо. В обґрунтування позовних вимог про визнання права власності на 1/3 частину спадкового майна свого батька [PERSON] , визнання недійсною частки іншого спадкоємця [PERSON] та внесення змін до виданого йому свідоцтва про право на спадщину позивач [PERSON] зазначила, що вона вчасно прийняла спадщину після смерті свого батька, оскільки вступила в управління його майном, однак не отримала свідоцтва про право на спадщину. Крім того, в обґрунтування своїх вимог позивач вказала, що право власності на житловий будинок, що належав її батьку [PERSON] , у спадкоємця [PERSON] не виникло, оскільки останній не зареєстрував його відповідно до вимог діючого законодавства. Стаття 548 Цивільного кодексу УРСР (1963 року), що діяв на момент відкриття спадщини після смерті батька позивача, дійсно передбачала, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно з вимогами ст. 549 ЦК УРСР визнавалось, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Судом встановлено, що спадщину після смерті [PERSON] прийняв його син [PERSON] , який отримав відповідне свідоцтво від 03.11.2004 року (яке ніким не оскаржувалось та не визнавалось недійсним) та [INFO] також помер. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яку прийняли його діти - [PERSON] та [PERSON] . Разом з тим, позивач [PERSON] пред`явила позов до Моринського старостинського округу Звенигородської міської ради та самої Звенигородської міської ради Черкаської області. Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Згідно з вимогами ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцезнаходженням нерухомого майна, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходженням основної частини рухомого майна зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцезнаходженням нерухомого майна, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходженням основної частини рухомого майна. Відповідно до частини першої статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Відповідач - це особа, яка, на думку позивача порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач залучається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Відповідно до статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Тлумачення статті 51 ЦПК України свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом. Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В постанові Верховного Суду від 19 травня 2020 року в справі № 175/1941/16-ц (провадження № 61-19798св18) вказано, що у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не відкриття провадження. За змістом статті 33 ЦПК України належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред`явленим позовом. Виходячи з аналізу положень частини першої статті 33 ЦПК України, слід дійти висновку про те, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згодний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. В судовому засіданні позивачу роз`яснювалося її право на уточнення позову, але нею не використано право пред`явити вимоги до належного відповідача. Наведене узгоджується з правовими висновками постанови ВС від 20 червня 2019 року справа № 493/1039/16-ц. У разі пред`явлення позову не до всіх відповідачів суд не вправі за своєю ініціативою і без згоди позивача залучати інших осіб до участі у справі як відповідачів чи співвідповідачів. Суд зобов`язаний вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і стосовно тих відповідачів, які зазначені у ньому. За клопотанням позивача у разі неможливості розгляду справи без участі відповідача чи співвідповідачів у зв`язку з характером спірних правовідносин суд залучає його чи їх до участі у справі, що визначено статтею 51 ЦПК України. Неналежна сторона у цивільному процесі - це особа, стосовно якої суд встановив, що вона не є ймовірним суб`єктом тих прав, свобод, законних інтересів чи юридичних обов`язків, щодо яких суд повинен ухвалити рішення, і у зв`язку з цим проведено її заміну або ухвалено рішення про відмову в позові. Враховуючи зміст, характер відносин між учасниками справи та встановлені судом обставини справи, суд вважає, що спір щодо нерухомого спадкового майна, яке належало [PERSON] , на даний час існує у позивача [PERSON] зі спадкоємцями [PERSON] , які прийняли спадщину після смерті свого батька. Фактично позовні вимоги [PERSON] полягають у визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, виданого іншому спадкоємцю [PERSON] 03 листопада 2004 року, а цивільно-правовий інтерес позивача полягає у захисті свого права як спадкоємця свого батька [PERSON] . При цьому позивач пред`явила позов саме до органу місцевого самоврядування, на території якого знаходиться спадкове майно, а не до спадкоємців [PERSON] , які прийняли спадщину та отримали відповідні свідоцтва. Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд вважає за необхідне відмовити у позові до такого відповідача. Вказаний висновок узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у справах з подібними правовідносинами: у постанові від 19 серпня 2020 року (справа № 201/16327/16-ц, провадження № 61-43384св18), у постанові від 06 грудня 2021 року (справа № 640/10507/18, провадження № 61-18941св20). Розподіл судових витрат між сторонами. Оскільки, суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, судові витрати, суд залишає за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed