Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-13 00:00:00

04 квітня 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля», згідно якого просить стягнути з відповідача на свою користь в якості відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання суму грошових коштів у розмірі 245\~000,00 грн. Стислий виклад позиції позивача. з 01 вересня 2005 року по 28 липня 2008 року та з 18 січня 2010 року по 29 червня 2021 року працював на різних посадах у різних структурних підрозділах відповідача. 29 червня 2021 року позивача звільнено з роботи. За час роботи на підприємстві відповідача позивач отримав хронічне професійне захворювання. П. 7 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) форми П-4 від 20 січня 2022 року, затвердженого Головою комісії з ліквідації, першим заступником начальника Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, встановлено наявність у позивача професійних захворювань. Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 15 лютого 2022 року серії 12 ААА № 120755 позивачу первинно встановлено третю групу інвалідності та визначено ступінь втрати працездатності на рівні 50%, з яким: 35% - радикулопатія, 10% - хронічне обструктивне захворювання легень, 5% - сенсоневральна приглухуватість. Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 07 лютого 2023 року серії 12 ААГ №170989 позивачу повторно встановлено третю групу інвалідності та протипоказана робота в умовах дії пилу, шуму, важкої фізичної праці, несприятливого мікроклімату, підземно. Позивач має постійні скарги на стан свого здоров`я, змушений проходити лікування, що підтверджується випискою від 17.12.2021р. із медичної карти № 4542 стаціонарного хворого. Відповідно до медичного висновку від 16.12.2021 р. № 2265 позивач має скарги на виражену задишку при звичайному фізичному навантаженні та ходьбі, переважно сухий кашель, який посилюється вранці, біль та важкість в грудній клітці, загальну слабкість, підвищену втому, на біль та обмеження рухів в попереково-крижовому та шийному відділах хребта, в плечових, ліктьових і колінних суглобах, зниження слуху на оба вуха, шум у голові, головний біль. Задишка за шкалою ММРД - один бали, тест оцінки хвороби - 18 балів. У зв`язку з вказаним хронічним професійним захворюванням порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування, позбавляє можливості позивача вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання, він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того, внаслідок отриманих хронічних професійних захворювань, що супроводжується значною втратою працездатності у відносно молодому віці, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах. На даний час його самопочуття не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого, завдає йому душевного болю та страждань. Перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію. Отже, факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказуванню іншими засобами доказування. Позивач вважає, що за таких обставин зі сторони відповідача йому має бути відшкодована моральна шкода, яка завдана ушкодженням здоров`я, внаслідок неналежного виконання відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці, що спричинило виникнення у нього хронічного професійного захворювання. Позивач вважає, що за таких обставин зі сторони відповідача йому має бути відшкодована моральна шкода, яка завдана ушкодженням здоров`я, внаслідок неналежного виконання відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці, що спричинило виникнення у нього хронічного професійного захворювання. Стислий виклад позиції відповідача. Відповідач надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити в задоволенні у повному обсязі, мотивуючи тим, що склад правопорушення у діях Відповідача відсутній.\~Відповідач забезпечив Позивача усіма необхідними засобами індивідуального захисту та спеціальним одягом,\~створив безпечні і нешкідливі умови праці, наскільки це є обґрунтовано практично можливим. В матеріалах справи відсутні докази про настання будь-яких аварій на підприємстві та/або доказів порушення норм законодавства з охорони праці, відсутні будь-які акти перевірок відповідних контролюючих органів про допущення порушень з боку Відповідача. Позивачем не надано жодних доказів про наявність постанови чи вироку суду про притягнення посадових осіб Відповідача до адміністративної чи кримінальної відповідальності. Таким чином, оскільки у встановленому законом порядку посадові особи Відповідача не визнавалися винними у порушенні законодавства про охорону праці, вина як елемент складу правопорушення - відсутня. Зазначення про придатність до роботи з 2005 року по 2020 рік Позивача, є не обґрунтованим, у зв`язку з тим, що позивач мав протягом тривалого постійний больовий синдром, та інші захворювання, неодноразово звертався до лікарні за наданням допомоги та позивача не було направлено на дообстеження, не встановлено необхідність утворення нових умов праці, що повинні забезпечуватися для недопущення погіршення стану здоров`я та посилення захворювання знаходився на лікуванні за захворюванням, яке в подальшому стало професійним та вплинуло на стан здоров`я до встановлення стійкої втрати працездатності за цим захворюванням вже вказує на приховування позивачем реального стану здоров`я та неналежного й своєчасного виявлення лікарями від проведення експертизи стану здоров`я позивача, вказує на неякісне надання медичних послуг та неправомірне визнання позивача придатним до роботи в підземних умовах. З наданих позивачем доказів можна зробити висновок, що його обмеження полягають лише в протипоказанні до шкідливих та важких умов праці. В іншому позивач має можливість бути повноцінним членом суспільства. Заяви, клопотання; інші процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 17.04.2023 року відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 20.06.2023 року зустрічний позов приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» Державної установи «Український науково-дослідний інститут промислової медицини», Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, [PERSON] про скасування повідомлення про хронічне професійне захворювання (отруєння) за формою П-3 від 17.12.2021, скасування акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) за формою П-4 від 20.01.2022 року повернуто заявнику. Ухвалою суду від 20.06.2023 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про витребування доказів, закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до розгляду по суті. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 27.11.2023 року апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» залишено без задоволення. Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 червня 2023 року залишено без змін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надіслав заяву, згідно якої просив провести розгляд справи без його участі. Від представника позивача надійшла 21.08.2023 року заява відповідно до ст. 93 ЦПК України з відповіддю на кожне питання, які порушені відповідачем у відзиві. Представник відповідача підтримав доводи відзиву, просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Фактичні обставини справи, встановлені судом Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» та підприємством, правонаступником прав та обов`язків якого є ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», 01.09.2005 року прийнятий учнем електрослюсаря чергового по ремонту устаткування, 04.07.2006 року переведений електрослюсарем підземним 3 розряду дільниці монтажно-демонтажних робіт гірничого устаткування, 28.07.2008 року звільнений за власним бажанням, 18.01.2010 року прийнятий електрослюсарем підземним, 24.05.2011 року переведений електрослюсарем підземним 4 розряду дільниці водовідливу і осушення, 11.08.2017 року переведений електрослюсарем підземним 5 розряду дільниці водовідливу і осушення, 29.06.2021 року був звільнений з займаної посади у зв`язку з невідповідністю до виконуваної роботи внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи, згідно п.2 ст.40 КЗпП України. \~ \~ \~ \~Згідно з медичним висновком лікарсько-експертної комісії ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 16.12.2021 року, протокол №2265, позивачу було встановлено професійні захворювання: Хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії ) група В. Легенева недостатність другого ступеня. Радикулопатія попереково-крижова з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим та м`язово-тонічними синдромами, порушеннями функції ходи, нейродистрофією у вигляді двобічного остеоартрозу у поєднанні з періартрозами колінних (ПФ першого-другого ступеня) суглобів. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість другого ступеня (з легким зниженням слуху)- за кваліфікацією [PERSON] і Н.І. Пономарьової. Згідно з п.12 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 20 січня 2022 р. загальний стаж роботи [PERSON] за професією електрослюсар підземний 5 розряду 14 років 1 місяць у цеху в умовах впливу шкідливих факторів. Згідно з п.13 Акту, згідно з Державними санітарними нормами та правилами «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затвердженими Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.04.2014р №248 оцінка умов праці електрослюсаря підземного 5 розряду дільниці водовідливу і осушення №1 ВСП «ШАХТОУПРАВЛІННЯ ДНІПРОВСЬКЕ» ПрАТ «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ» [PERSON] віднесена: -по вмісту в повітрі робочої зони хімічних речовин - до 3 класу 2 ступені «Шкідливі»; -за параметрами шуму - до 3 класу 2 ступені «Шкідливі»; -за параметрами вібрації - до 3 класу 1 ступені «Шкідливі»; -по показникам мікроклімату - до 2 класу «Допустимі»; -за показниками освітлення - до 3 класу 2 ступені «Шкідливі»; -за показниками важкості праці - до 3 класу 1 ступені «Шкідливі»; -за показниками напруженості праці - до 3 класу 2 ступені «Шкідливі». -загальна оцінка - до 3 класу 2 ступені Шкідливі. Згідно п.18 Акту, причиною виникнення професійного захворювання є: вміст пилу з вмістом вільного діоксиду кремнію до 10% в повітрі робочої зони в 4 рази перевищує ГДК (16,3 мг/м3 при ГДК 4,0 мг/м3) по ГОСТ 12.1.005-88 «Общие санитарно-гигиенические требования к воздуху рабочей зоны). Важкість праці: перебування у незручній робочій позі, впродовж 28% змінного часу, при нормі до 25 % часу зміни; вимушені нахили тулуба більше 300\~206 рази за зміну, при нормі 51-100 разів. Еквівалентний рівень шуму перевищує нормативний на 16 дБА (96дБА при ГДР 80дБА) по ДСН 3.3.6.037-99. Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 120755 від 15.02.2022 року виданої МСЕК, [PERSON] первинно встановлено третю групу інвалідності, ступінь втрати професійної працездатності - 50% з 04.02.2022 до 01.03.2023. Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ № 564207 від 15.02.2022 року виданої МСЕК, [PERSON] первинно встановлено третю групу інвалідності, з 04.02.2022. Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 127960 від 07.02.2023 року виданої МСЕК, [PERSON] повторно встановлено третю групу інвалідності, ступінь втрати професійної працездатності 50 % з 01.03.2023 до 01.03.2025. Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 170989 від 07.02.2023 року виданої МСЕК, [PERSON] повторно встановлено третю групу інвалідності, з 01.03.2023 до 01.03.2025. Норми права, які застосував суд, та висновки суду за результатами розгляду справи. Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я. Згідно з частинами першою та третьою статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Відповідно до вимог ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Згода позивача на працю в тяжких умовах праці, не знімає обов`язку та відповідальності з відповідача за забезпечення належних умов праці. Статтею 160 КЗпП України передбачено, що постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці покладається на власника. Стаття 173 КЗпП України передбачає, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. В даному випадку професійне захворювання пов`язане з виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, тому відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди покладається на роботодавця (підприємство). Судом встановлено, що після роботи на підприємстві відповідача в шкідливих умовах протягом 14 років, та звільнення за станом здоров`я 29.06.2021 року до визначення позивачу ступеню втрати професійної працездатності з 04.02.2022 року, позивач на інших підприємствах не працював. Частиною першою ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Як зазначено в пункті 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року, №1-9/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, відповідно до статей 23,1167 ЦК України, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. Надані позивачем докази повною мірою вказують, що ушкодження здоров`я відбулося при виконанні ним трудових обов`язків, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань. Втрата працездатності призвела до обмеження його можливості вести активний спосіб життя, вільно спілкуватися, внаслідок чого останній змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя. Суд не може погодитись із запереченнями представника відповідача, який вважає не доведеним позивачем факт заподіяння моральної шкоди так як не встановлені зміни у психічному стані, відповідні записи лікаря-психіатра, психотерапевта, психолога, оскільки згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що моральна шкода може складатися зокрема з моральних переживань у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного способу життя, при настанні інших негативних наслідків, що має місце в цьому випадку, тому що всі зазначені обставини в позивача наступили саме у результаті втрати професійної працездатності, внаслідок професійних захворювань. З врахуванням викладеного, суд вважає законними та обґрунтованими вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, так як внаслідок отриманого професійного захворювання на виробництві останньому заподіяні фізичний біль і душевні страждання. Ушкодження здоров`я призвело до порушення його особистих немайнових прав, таких як, право на охорону здоров`я, на безпечну працю. Все це призвело до порушення його звичного образу життя та вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, що належним чином має бути компенсовано. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд керується принципом розумності та справедливості, приймає до уваги стан здоров`я позивача, втрату професійної працездатності, вину підприємства в заподіянні шкоди, характер та об`єм його фізичних, душевних, психічних страждань від одержаного профзахворювання, втрату можливості його трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних тяжких змін життєвих зв`язків, а саме 50% втрати професійної працездатності, істотність вимушених змін в життєвих стосунках, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 100 000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди. Відповідно до пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або у розмірі, визначеному законом. У попередній редакції зазначена норма права передбачала, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю. Тобто з 23 травня 2020 року пункт «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України доповнено словами «а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом». Граматичне та системне тлумачення зазначеного пункту ПК України у чинній редакції дозволяє зробити висновок, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються: 1) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди; 2) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування шкоди життю та здоров`ю; 3) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Отже, як до 23 травня 2020 року, так і чинним податковим законодавством передбачено, що стягнуті за рішенням суду суми на відшкодування шкоди життю та здоров`ю не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку. Вказана правова позиція відображена в постанові Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі №598/438/21. У зв`язку\~із зазначеним,\~моральна шкода\~на користь\~позивача підлягає\~стягненню без\~утримання податку\~та обов`язкових\~платежів. Розподіл судових витрат. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 6 цієї статті передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються всі судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 2 ч. 1ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи звільняються від сплати судового збору. Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача підлягає стягненню дохід держави судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 1000 грн.

Outcome: partial