Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод щодо участі у спілкуванні та вихованні дітей, визначення порядку спілкування батька з дітьми. Позовні вимоги мотивовані тим, що 19 липня 2008 року між сторонами було зареєстровано шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Жмеринка Жмеринського міськрайонного управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 151. Під час шлюбу у них народилися діти: син [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] . Спільне життя у сторін не склалось та відповідачка з дітьми переїхала до с. Кацмазів Жмеринського району Вінницької області. Відповідно до судового наказу Жмеринського міськрайонного суду від 23.03.2022 року з позивача стягуються аліменти на користь відповідачки на утримання дітей у розмірі 1/3 усіх заробітків боржника. Рішенням Жмеринського міськрайонного суду від 19 вересня 2022 року шлюб між сторонами розірвано. Позивач любить своїх дітей, хоче з ними зустрічатися та брати участь у їх вихованні. Однак відповідачка йому у цьому перешкоджає, не дає можливості бачитися з дітьми, спілкуватись та привітати їх з днем народження, викидає подарунки які він привозить дітям. В жовтні 2022 року, відповідачка дозволила лише три хвилини з поспілкуватися з дітьми, після чого дітей забрала. В березні 2023 року відповідачка не дозволила зустрітися і поспілкуватися з дітьми, заборонила сину взяти від гроші, а також подарунки для дочки. Відповідачка налаштовує дітей проти нього. Створення позивачу перешкод у спілкуванні з дітьми порушує не тільки його права як батька, а в першу чергу порушує права та суперечить інтересам дітей. Самостійно вирішити питання між собою щодо участі у спілкуванні та вихованні спільних дітей сторони не можуть. Тому просить суд зобов`язати [PERSON] не чинити перешкоди у спілкуванні з дітьми та встановити йому для участі у вихованні та спілкуванні з неповнолітніми дітьми [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , такі способи участі: - побачення першого, другого і третього тижня місяця щосуботи та щонеділі з 12-00 години до 19-00 години, четвертого тижня місяця - з 16-00 години п`ятниці до 20-00 години неділі з ночівлею дітей за місцем мого проживання за адресою: [ADDRESS] ; - побачення 1 день у Різдвяні свята, 1 день у Великодні свята та по 6 годин у державні свята, в дні народження дітей [PERSON] , [PERSON] та в мій день народження з можливістю відвідування ними його місця проживання. - проведення спільного відпочинку з дітьми під час зимових та літніх канікул сина [PERSON] (друга половина канікул) за місцем мого проживання за адресою: [ADDRESS] та 1 раз в рік оздоровчого відпочинку з дітьми за кордоном на морі. Ухвалою суду від 01.08.2023 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. 08.08.2023 на виконання вимог ухвали суду від 01.08.2023 позивачем усунуто недоліки. Ухвалою від 11.08.2023 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. 01.09.2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого відповідачка вважає позовні вимоги позивача безпідставними і не обгрунтованими, а відтак такими, що не підлягають до задоволення виходячи з наступних підстав. Зазначає, що предметом даного позову є усунення перешкод щодо участі батька (позивача) у спілкуванні та вихованні дітей, визначення порядку спілкування батька з дітьми, при цьому позовна заява містить опис декількох ситуацій, які начебто мають підтвердити свідки, додатки до позовної заяви не містять будь-яких доказів того, що вона чинить перешкоди [PERSON] . Докази, що підтверджували б відповідні обставини до позовної заяви не додано. Зауважила, що вона не чинить перешкод колишньому чоловіку у спілкуванні та вихованні дітей, вона чудово розуміє вимоги ст. 141 СК України, де зазначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу. Вона навпаки постійно надсилає в месенджер додатках фотографії та інформацію щодо життя (навчання, відпочинку) дітей, щоб позивач володів відповідною інформацією. Однак, батько не вчиняє жодних дій на те, щоб діти мали бажання з ним зустрічатися, спілкуватися і спільно проводити час (це стосується сина [PERSON] ) або принаймні впізнавали батька (це стосується дочки [PERSON] ). Батько з 31.12.2021 року, коли фактично вигнав її з дітьми з квартири на передодні святкової новорічної ночі, лише чотири рази вирішив приїхати навідати дітей. Саме тому, немає бажання у дітей на спілкування з батьком. Просила суд в задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі. 14.11.2023 ухвалою суду зобов`язано службу у справах дітей Жмеринської міської ради Вінницької області надати до суду письмовий висновок щодо визначення способів участі позивача у вихованні та спілкуванні з дітьми, порядок зустрічей. 20.12.2023 року службою у справах дітей Жмеринської міської ради надано висновок № 01-2023/3618 від 13.12.2023 року. За ухвалою суду від 22.01.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. В судове засідання представник позивача адвокат Куцький А.В. не з`явився, попередньо надав заяву про розгляд справи у його відсутність, заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі. В судове засідання представник відповідача адвокат Смірнов С.М. не з`явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутність відповідача, в якій вказав, що позовні вимоги слід задовольнити частково з урахуванням наданого висновку службою у справах дітей та не заперечує щодо прийняття рішення на його підставі. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог га предмет спору - Служби у справах дітей Жмеринської міської ради Вінницької області Українець П.І., попередньо надав заяву про розгляд справи у його відсутність, при вирішенні будь-яких питань поклався на розсуд суду. Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який за рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області розірвано (а.с.12). Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] (а.с 7) та доньку [PERSON] , [INFO] (а.с. 8). З позивача стягуються аліменти на утримання дітей, відповідно до судового наказу Жмеринського міськрайонного суду від 23.03.2022, в розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (а.с 11). Позивач зареєстрований по [ADDRESS] (а.с. 10), проживає в двокімнатній квартирі в новому сучасному будинку, в [ADDRESS] , на умовах договору оренди. За інформацією служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, батько бажає приймати участь у виховані дітей забезпечувати усі їх потреби (а.с. 14-15), позивач [PERSON] зареєстрований як фізична особа -підприємець, та здійснює роздрібну торгівлю напоями в спеціалізованих магазинах (а.с.16-18). Донька [PERSON] , [INFO] , в період з 14.10.2022 по 21.10.2022 перебувала на стаціонарному лікуванні в КПН «Жмеринська ЦРЛ», з діагнозом вірусна інфекція (а.с. 71), син [PERSON] фізично розвинений, шкідливих звичок не має, мати приділяє увагу вихованню та навчанню сина, систематично відвідує батьківські збори (а.с 72). Між сторонами у справі - батьками [PERSON] та матір`ю [PERSON] за допомогою мобільного додатку «Viber» ведеться спілкування та переписка щодо життя дітей, повідомляється про хвороби дитини (а.с.73-77). Рішенням виконавчого комітету Жмеринської міської ради Вінницької області №436 від 14.12.2023 року визначено спосіб участі батька [PERSON] у вихованні та спілкуванні з дітьми [PERSON] та [PERSON] (а.с.119). Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. В силу вимог ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положеннями ч.1 ст.12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно з ч. 2 ,8-10 статті 7 СК України, сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень ЄСПЛ, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" (в редакції, чинній на момент звернення до суду з позовом) кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі статями 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У ст. 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. У п.1 ст.9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з п .3 ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно зі ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Частинами 1 та 2 ст. 159 СК України передбачено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (ст.142 СК України), у тому числі, й на рівномірне виховання батьками. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі "Хант проти України" зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі "Olsson v. Sweden" (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі "Johansen v. Norway" від 07 серпня 1996 року, § 78). Дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та рівними правами батьків щодо спілкування з дитиною, особлива увага має бути приділена найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення Європейського Суду з прав людини від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» та рішення від 27 листопада 1992 року у справі «Олссон проти Швеції», в яких зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків). Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно з ч.ч. 4 та 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Частиною шостою ст. 19 СК України передбачено, що суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Так, згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Жмеринської міської ради № 01-2023/3618 від 13.12.2023 року визнано доцільним встановити батькові дитини [PERSON] для зустрічей з його дітьми [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] та прийнятті участі у їх вихованні наступний графік: - побачення першого та третього тижня місяця щосуботи та щонеділі з 09-00 год. до 12-00 год, на території міста Жмеринка з обов`язковим здійсненням батьком супроводу дітей з місця їх проживання на побачення та поверненням дітей за місцем їх проживання до матері, без обов`язкової присутності матері дітей. Інші зустрічі за домовленістю між батьками. Даний висновок суд вважає достатньо обґрунтованим та мотивованими. У висновку наведено мотиви, якими керувався орган опіки та піклування, рекомендувавши суду встановити вказаний порядок побачень дітей з батьком, зазначені посилання на фактичні обставини, які мають істотне значення при вирішенні даного спору. Крім цього, на переконання суду, даний висновок не суперечить інтересам дітей, оскільки ним забезпечується право дітей на належні та рівні умови спілкування з батьком. З огляду на вказане, суд вважає за необхідне врахувати рекомендації органу опіки та піклування. Верховний Суд наголошує, що визначаючи способи участі батька у спілкуванні та вихованні дитини, необхідно надавати системну оцінку фактам та обставинам кожної конкретно взятої справи, які впливають на ухвалення певного рішення, зокрема, суд має враховувати, у першу чергу, інтереси дитини, які не завжди можуть відповідати її бажанням, з урахуванням віку, стану здоров`я, психоемоційного стану. Відповідно до ст.ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами існують напружені відносини, які носять особистий характер, у зв`язку з даними обставинами загострились взаємовідносини і така ситуація не дає можливості мирним шляхом вирішити питання порядку спілкування з дітьми, який мав би влаштовувати кожну із сторін, що зумовлює вирішення даного питання в судовому порядку, дані конфліктні відносини вочевидь не сприяють позивачу у реалізації можливості регулярно спілкуватися з дітьми та брати участь у їх вихованні. Однак, активна поведінка батька, а саме: звернення до служби у справах дітей задля вирішення спору та звернення до суду з даним позовом, свідчить про те, що незважаючи на те, що сторони припинили сімейні відносини, не проживають разом, мають неприязні стосунки між собою, відповідач має намір та бажання спілкуватися зі своїми дітьми, брати участь у їх вихованні та житті, на що має право на рівні з матір`ю. Перешкоджання позивачу у спілкуванні з дітьми з боку відповідача беззаперечно порушують його права в частині рівності таких прав на участь у вихованні дітей та спілкуванні з ними, а тому позовні вимоги в частині зобов`язання позивача не чинити таких перешкод підлягають до задоволення. Суд зауважує, що право батька на спілкування з дітьми є його незаперечним правом, а спілкування дітей з батьком відповідає його інтересам. Між тим з батьків, хто проживає окремо і дитиною має існувати постійний, систематичний контакт. Таке спілкування буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, оскільки спілкування дітей з батьками служить задоволенню життєво важливих потреб дитини. Крім того, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Діти мають рости під опікою і відповідальністю обох батьків, а тому участь позивача у вихованні дитини, спілкуванні між ними не лише забезпечить виконання батьківських прав позивача, а буде відповідати і інтересам дитини. З урахуванням вищевикладеного, на підставі зібраних доказів, приймаючи до уваги те, що в добровільному порядку сторони не дійшли згоди щодо визначення порядку спілкування з дітьми на участь у їх вихованні та виходячи з інтересів дітей і вимог ст.ст.157, 158 СК України, суд, врахувавши інтереси дітей, які мають пріоритет над інтересами батьків, вік дітей на час вирішення цього питання, режим їх розпорядку дня, дійшов висновку про часткове задоволення позову та визначення судом способу спілкування батька з дітьми, дотримуючись розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дітей. Визначений судом спосіб участі у вихованні та спілкуванні дітей з батьком у формі встановлення порядку спілкування відповідає інтересам дітей, сприятиме уникненню між сторонами конфліктів, забезпечить спокійний психологічний розвиток та зростання дітей, створить умови для виконання батьком, який проживає окремо, обов`язку на виховання дітей та здійснення його права на особисте спілкування із дітьми, відповідатиме вимогам чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини. Саме такий спосіб участі батька у вихованні дітей та спілкуванні з ними у повній мірі відповідатиме інтересам як батьків, так і дітей, а також є достатнім для забезпечення участі батька у процесі вихованні дітей. Суд вважає, що встановлюючи порядок побачень батька з дітьми слід враховувати їх інтереси, які мають пріоритет над інтересами батьків, а також закріплений у положеннях міжнародних норм та норм чинного законодавства України принцип рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дітьми та участь у їх вихованні, активне бажання батька брати участь у вихованні та спілкуванні зі своїми дітьми. При цьому, суд також враховує, що право батька на спілкування з дітьми є його незаперечним правом, а спілкування малолітніх дітей з батьком відповідає їхнім інтересам. Суд наголошує, що для дітей вкрай важлива комунікація батьків у спілкуванні між собою в питаннях виховання останньої, що батьками, як встановлено судом, не здійснюється. Суд звертає увагу сторін на те, що саме батьки несуть відповідальність по відношенню до малолітніх дітей та саме вони повинні докласти усіх зусиль для того, щоб у їх дітей виникало прагнення бути як із мамою, так і з батьком. З урахуванням вікових змін дітей, їх розвитку та потреб, батьки не позбавлені права в майбутньому змінити встановлений судом спосіб участі у вихованні дітей, що буде відповідати інтересам дітей. ЄСПЛ вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Серявін та інші проти України", заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року). Щодо розподілу судових витрат суд зазначає, що витрати позивача зі сплати судового збору та відповідачки на правову допомогу компенсації не підлягають, у зв`язку з тим, що сторони просять такі витрати залишити за ними. На підставі викладеного та

Outcome: partial