Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-26 00:00:00

Керівник Вараської окружної прокуратури звернувся в суд з позовом до Володимирецької селищної ради Рівненської області, [PERSON] , [PERSON] , про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, витребування земельної ділянки. В обґрунтування позовних вимог вказує, що рішенням Володимирецької селищної ради від 05.12.2014 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, загальною площею 0,2693 га, кадастровий номер 5620855100:01:026:0254, по [ADDRESS] із земель запасу сільськогосподарського призначення Володимирецькій селищній раді для продажу права оренди на неї строком на 5 років на земельних торгах (аукціоні) суб`єктам підприємницької діяльності для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. Пунктом 3 вказаного рішення, передано право оренди земельної ділянки способом проведення аукціону торгів. 12.03.2015 між Володимирецькою селищною радою та [PERSON] укладено договір оренди землі, площею 0,2693 га, яка знаходиться в [ADDRESS] . В подальшому, [PERSON] подав до органу державного архітектурно-будівельного контролю декларацію про початок виконання будівельних робіт, а саме: посту охорони об`єкта торгівлі, та 21.09.2015 набув право власності на об`єкт незавершеного будівництва, яке згідно витягу з державного реєстру прав знаходиться на орендованій земельній ділянці, загальною площею 0,2693 га, кадастровий номер 5620855100:01:026:0254, призначеній для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. Відповідно до технічного паспорту на об`єкт незавершеного будівництва за адресою: [ADDRESS] , встановлено, що згідно характеристики будинку, господарських будівель та споруд, відсоток готовності об`єкта незавершеного будівництва становить 12%, а саме наявний фундамент б/бетон. Рішенням Володимирецької селищної ради №1421 від 15.10.2015 [PERSON] надано дозвіл на розроблення звітів з експертної грошової оцінки земельної ділянки несільськогосподарського призначення, яка знаходиться в [ADDRESS] , загальною площею 0,2693 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, кадастровий номер 5620855100:01:026:0254. Після чого, [PERSON] 18.12.2015 до Володимирецької селищної ради подано заяву про затвердження звітів з експертної грошової оцінки земельної ділянки несільськогосподарського призначення, яка знаходиться в [ADDRESS] , загальною площею 0,2693 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, кадастровий номер 5620855100:01:026:0254. Володимирецькою селищною радою 04.02.2016, відповідно до пп.1 п. 2 ст. 134 Земельного кодексу України, прийнято рішення №73 «Про затвердження звітів з експертної грошової оцінки земельних ділянок несільськогосподарського призначення та їх продаж у власність», відповідно до п.1 якого затверджено [PERSON] звіт з експертної грошової оцінки земельної ділянки, яка знаходиться в [ADDRESS] , загальною площею 0,2693 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, кадастровий номер 5620855100:01:026:0254 та встановлено ціну продажу земельної ділянки 76 077 грн без ПДВ. Тобто, рішенням селищної ради №73 для [PERSON] відчужено земельну ділянку на підставі пп.1 п. 2 ст. 134 Земельного кодексу України, а саме у зв`язку з розміщенням на ній об`єкта нерухомого майна. 09.02.2016 між Володимирецькою селищною радою та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Пунктом 1.1. вказаного договору передбачено, що покупець [PERSON] , приймає у власність земельну ділянку загальною площею 0,2693 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У подальшому, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, [PERSON] земельна ділянка з кадастровим номером 5620855100:01:026:0254 на підставі договору купівлі-продажу від 06.05.2016, (зареєстровано в реєстрі за № 706), відчужена на користь [PERSON] . Крім того, [PERSON] об`єкт нерухомого майна - незавершене будівництво, загальною площею 10,8 кв.м, який розташований за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 06.05.2016, (зареєстровано в реєстрі за № 705), також відчужено на користь [PERSON] . Рішення Володимирецької селищної ради №73 від 04.02.2016 «Про затвердження звітів з експертної грошової оцінки земельних ділянок несільськогосподарського призначення та їх продаж у власність», в частині відчуження земельної ділянки з кадастровим номером 5620855100:01:026:0254, прийнято з порушенням вимог чинного законодавства. У зв`язку з чим воно має бути визнано незаконним та скасовано у судовому порядку, з слідуючих підстав: Згідно з ч. 1 ст. 134 Земельного кодексу України, земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис) підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах). Частиною 2 вказаної статті передбачено, що не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них, зокрема, у разі розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб. Установлено, що на час прийняття Володимирецькою селищною радою рішення №73 від 04.02.2016, на спірній земельній ділянці, площею 0,2693 га в [ADDRESS] , був розташований об`єкт нерухомого майна - незавершене будівництво, пост охорони об`єкта торгівлі, загальною площею 10,8 кв.м., який належав на праві власності [PERSON] та в подальшому був відчужений для [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 06.05.2016. Площа земельної ділянки, яка продана для [PERSON] , майже у 250 разів перевищує площу нерухомого майна, яке на ній розташоване. Тобто, Володимирецька селищна рада, всупереч положенням ст.ст. 134, 135 Земельного кодексу України, відчужила без проведення торгів земельну ділянку 99% якої є вільними від забудови і у відповідності до ст. 134 Земельного кодексу України підлягала продажу на аукціоні. Вказане свідчить про те, що [PERSON] здійснено розміщення незавершеного будівництва площею 10,8 кв.м. на 1% земельної ділянки з метою отримання земельної ділянки у власність в обхід процедури аукціону і підтверджується тим, що готовність об`єкта до експлуатації на момент реєстрації права власності становила лише 12% і згідно інформації ДІАМ від 05.01.2023, залишається незавершеним. Враховуючи вказане, з метою недопущення порушення інтересів територіальної громади щодо розпорядження землями комунальної власності, зокрема, їх продажу шляхом на конкурентних засадах, рішення Володимирецької селищної ради №73 в частині передання у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,2693 га, кадастровий номер 5620855100:01:026:0254 та договір купівлі-продажу від 09.02.2016 підлягають визнанню незаконними та скасуванню, а земельна ділянка витребуванню. Отже, п. 1 рішення Володимирецької селищної ради від 04.02.2016 №73 «Про затвердження звітів з експертної грошової оцінки земельних ділянок несільськогосподарського призначення та їх продаж у власність» та п. 7 рішення, в частині доручення селищному голові від імені селищної ради укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки на умовах затверджених п.п. 1, 2 цього рішення, прийняте всупереч ч. 1 ст. 116, ч. 2 ст. 127, ст. ст. 134, 135 ЗК України, у зв`язку з чим є незаконним та підлягає скасуванню в цій частині, а договір купівлі продажу земельної ділянки від 09.02.2016, укладений між Володимирецькою селищною радою та [PERSON] , на підставі якого останнім отримано у приватну власність спірну земельну ділянку без проведення земельних торгів, підлягає визнанню недійсним, а земельна ділянка, що розташована в [ADDRESS] , витребуванню у [PERSON] на користь територіальної громади в особі Володимирецької селищної ради. Володимирецькою селищною радою при прийнятті оспорюваного рішення не дотримано вимоги чинного законодавства, а відтак остання діяла всупереч інтересам територіальної громади та, відповідно, і держави, шо не тільки не відображає волю територіальної громади на розпорядження земельними ділянками комунальної форми власності, а й порушує суспільні інтереси та інтереси територіальної громади. Передача спірної земельної ділянки у власність без проведення земельних торгів порушує інтереси держави, які полягають у втраті можливості отримати територіальною громадою максимально великий дохід за результатами продажу земельної ділянки на конкурентних засадах. У зв"язку з чим був пред"явлений даний позов у суд. Вказаний позов надійшов до суду 17 березня 2023 року. Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 13 червня 2023 року призначено підготовче судове засідання. 28 квітня 2023 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Бурми О.В. надійшов відзив на позовну заяву. Вважають позовні вимоги незаконними, необґрунтованими та безпідставними і такими, що не підлягають до задоволення. У застосованій позивачем практиці Верховного Суду дана оцінка правовідносинам користування земельними ділянками, що виникли у Покупця після набуття права власності на відповідне нерухоме майно шляхом його купівлі продажу, тоді як у даній справі [PERSON] набув право власності на земельну ділянку шляхом її викупу після будівництва на ній об`єкта торгівлі, що повністю відповідає положенням частини 2 статті 134 ЗК України. При цьому, нормами Земельного кодексу України, а також частини 2 статті 377 Цивільного кодексу України (в редакції, що діяла на час виникнення правовідносин [PERSON] та Володимирецької селищної ради), не визначено розмір (площу) об`єкта нерухомого майна, після будівництва якого, особа набуває право на викуп земельної ділянки без аукціону. Згідно декларації про початок виконання будівельних робіт, поданої [PERSON] в Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції в Рівненській області, та долученої до позову Позивачем, найменування об`єкта будівництва - Пост охорони об`єкта торгівлі та код об`єкта згідно із Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000- 1230.9. Згідно із Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженим і введеним в дію Наказом Держстандарту України №507 від 17.08.2000 та, який діє з 01.01.2001, код об`єкта будівництва 1230.9 (будівлі торговельні інші) віднесено до розділу 1230 (Будівлі торговельні). Оскільки об`єкт нерухомого майна, що збудований [PERSON] , віднесений до коду 1230.9 Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що влючений до розділу 1230 (Будівлі торговельні), посилання Позивача на невідповідність виду будівлі цільовому призначенню земельної ділянки, є безпідставними. Згідно предмету договору оренди земельної ділянки від 12.03.2015, що укладений між Володимирецькою селищною радою та [PERSON] , Орендодавець відповідно до протоколу земельних торгів від 12 березня 2015 року надає, а Орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку, загальною площею 0,2693 га для будівництва та обслуговування будівель торговлі за рахунок земель запасу житлової та громадської забудови, яка знаходиться в [ADDRESS] . Таким чином, [PERSON] , здійснивши на вказаній земельній ділянці будівництво об`єкта нерухомого майна (пост охорони об`єкта торгівлі), що віднесене до коду 1230.9 Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, яке, в свою чергу віднесене до розділу 1230 цього класифікатора (будівлі торговельні), в повному обсязі дотримався цільового призначення земельної ділянки, положень Земельного кодексу України та договору оренди земельної ділянки. Посилання Позивача на те, що частиною 2 статті 134 Земельного кодексу України не передбачено виключення щодо продажу не на конкурентних засадах земельної ділянки для здійснення будівництва та обслуговування будівель торгівлі не заслуговує на увагу, оскільки абзацом 1 частини 2 цієї статті передбачалась імперативна заборона продажу земельних ділянок на конкурсних засадах у разі розташування на них об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебують у власності фізичних або юридичних осіб, без будь-яких виключень. Так як у власності [PERSON] перебував об`єкт нерухомого майна - незавершене будівництво поста охорони об`єкта торгівлі, що у свою чергу, є будівлею в загальному розумінні даного поняття, то право на відчуження земельної ділянки, на якій розташований такий об`єкт, передбачене частиною 2 статті 134 ЗК України. ( в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серії [NUMBER] , виданого державним реєстратором Реєстраційної служби Володимирецького районного управління юстиції Рівненської області, станом на 09.02.2016, за [PERSON] рахувалось право власності на незавершене будівництво (пост охорони об`єкта торгівлі), площею 10,8 м2. У відповідності до технічного паспорта на об`єкт незавершеного будівництва [ADDRESS] (інвентарна справа 253) об`єкт незавершеного будівництва площею 10,8 м2 (відсоток готовності 12/100) має фундамент б/бетон. Згідно пункту 3.25 ДБН В.2.1-10:2018 «Основи і фундаменти будівель і споруд» фундамент - підземна частина споруди, яка сприймає навантаження від несучих конструкцій і передає їх на основу, вкладену природними грунтами (природну) чи штучними ґрунтами (штучну). Частиною 1 статті 181 Цивільного кодексу України передбачено, що до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Оскільки об`єкт незавершеного будівництва, що розташований на земельній ділянці, має фундамент, то відповідно його переміщення на земельній ділянці без його знецінення та зміни його призначення, є неможливим, а відтак, такий об`єкт є нерухомим майном. І оскільки рішення Володимирецької селищної ради №73 від 04.02.2016 прийняте у повній відповідності із положеннями Земельного кодексу України, статті 377 Цивільного кодексу України, Закону України «Про місцеве самоврядування» то воно не підлягає скасуванню, відповідно і підстави для визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки не дійсним, відсутні. Що стосується витребування земельної ділянки, позивач не заперечує, що [PERSON] у даному випадку є добросовісним набувачем. [PERSON] правомірно набула право власності на об`єкт незавершеного будівництва та земельну ділянку, діючи у спосіб та порядку, визначеному чинним законодавством України, тобто шляхом укладення 06.05.2016 угод купівлі-продажу та їх нотаріального посвідчення, чого Позивач не оспорює. [PERSON] не могла мати будь-якого сумніву у правомірності набуття права власності на земельну ділянку, оскільки безпосередньо і прокурор про це довідався, як він зазначає, лише у січні 2023 року, тобто через майже 7 років після відчуження земельної ділянки [PERSON] . За вказаний об`єкт нерухомого майна та земельну ділянку Відповідач сплатила грошові кошти в сумі 81 331,00 грн. та в подальшому слідкувала за тим, щоб земельну ділянку не було пошкоджено сторонніми особами. Таким чином,\~ у\~разі витребування\~даної земельної\~ділянки з\~володіння [PERSON] \~їй буде\~спричинено надмірний\~приватний тягар,\~що буде\~завданий втратою грошових коштів, що витрачені на придбання земельної ділянки та об`єкта незавершеного будівництва на ній, а також подальше їх зберігання та обслуговування. Витребуванням земельної ділянки із законного володіння [PERSON] не буде досягнуто відповідного балансу між Сторонами, а лише будуть грубо порушені законні права та інтереси Відповідача, про що наголошує Європейський суд з прав людини, що, у свою чергу, призведе до порушення Конвенції. Будучи добросовісним набувачем земельної ділянки, [PERSON] понесла відповідні витрати, як на набуття права власності на земельну ділянку, так і на подальше її збереження в належному стані. При цьому, на земельній ділянці знаходиться об`єкт нерухомого майна, що належний [PERSON] на праві приватної власності, а тому, у разі витребування у неї земельної ділянки, даний об`єкт нерухомого майна буде безпідставно вилучений із її законного володіння, як власника, що є неприпустимим. Також, жодними належними та допустими доказами не підтверджує Позивач своє твердження стосовно можливості отримання Володимирецькою селищною радою, у разі відчуження даної земельної ділянки на аукціоні, більшої суми коштів, аніж вже сплачена сума коштів. При цьому, слід взяти до уваги, що з моменту відчуження земельні ділянки пройшло вже 7 років. Витребування земельної ділянки з власності [PERSON] призведе до неправомірного позбавлення її права на власність та порушить її законні права та інтереси, визначені Конституцією та законами України, міжнародними нормативно ратифікованими Україною (Конвенція), правовими актами, та практики Європейського суду з прав людини. 05.05.2023 від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву. Рішення Володимирецької селищної ради в частині продажу [PERSON] земельної ділянки площею 0,2693 га, кадастровий номер 5620855100:01:026:0254, є незаконним та суперечить приписам законодавства України, яке регулювало порядок та процедуру передачі у приватну власність земель комунальної власності, а саме ч. 1 ст. 116, ч. 2 ст. 127, ст. 128 та ст. ст. 134, 135 ЗК України. Згідно декларації про початок виконання будівельних робіт, проводилося будівництво саме поста охорони об`єкта торгівлі, що в свою чергу не є будівлею торгівлі. Враховуючи, що на земельній ділянці будівлі торгівлі відсутні, а отже немає як такого об`єкта обслуговування, і ділянка надана для будівництва, що в свою чергу вказує на відсутність підстав для застосування положень пп. 1 ч.2 ст. 134 ЗК України. Належний на праві власності у [PERSON] об`єкт незавершеного будівництва по [ADDRESS] , не є об`єктом нерухомого майна. При цьому, державна реєстрація права власності за [PERSON] на об`єкт незавершеного будівництва не змінює правового статусу такого майна. Позбавлення [PERSON] права власності на вказану земельну ділянку жодним чином не суперечитиме принципам, встановленим статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини i основоположних свобод. У судовому засіданні прокурор підтримав заявлені позовні вимоги і надав пояснення в межах пред`явленого позову. Рішенням Володимирецької селищної ради №73 від 04.02.2016 для [PERSON] відчужено земельну ділянку на підставі п.п.1, п.2 ст.134 Земельного кодексу України, у зв`язку з розміщенням на ній об`єкта нерухомого майна. Володимирецька селищна рада, всупереч вимогам ст.ст. 134, 135 ЗК України відчужила без проведення торгів земельну ділянку 99% якої є вільними від забудови і яка підлягала продажу на аукціоні. Площа земельної ділянки майже, у 250 разів перевищує площу нерухомого майна, яке на ній розташоване. Дана земельна ділянка відчужувалась для будівництво та обслуговування будівель торгівлі. Згідно декларації про початок виконання будівельних робіт проводилося будівництво поста охорони об`єкта тогівлі, що не є будівлею торгівлі. Об`єкт незавершеного будівництва не є об`єктом нерухомого майна. Таким чином, рішення Володимирецької селищної ради №73 від 04.02.2016 в частині доручення селищному голові укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки на умовах затверджених п.п.1,2 цього рішення, прийняте всупереч вимогам ст.ст.134, 135 ЗК України, а тому є не законним і підлягає скасуванню, а договір купівлі-продажу земельної ділянки від 09.02.2016, укладений між Володимирецькою селищною радою та [PERSON] , підлягає визнанню недійсним, спірна земельна ділянка витребуванню у [PERSON] . Представник відповідача Володимирецької селищної ради позовні вимоги не визнав і суду пояснив, що 12.03.2015 між Володимирецькою селищною радою та [PERSON] було укладено договір оренди земельної ділянки, яка знаходиться в [ADDRESS] . В подальшому, [PERSON] на даній земельній ділянці почав виконання будівельних робіт, а саме будівництво посту охорони об`єкта торгівлі. 04.02.2016, відповідно до п.п.1 п.2 ст.134 ЗК України, прийнято рішення №73 «Про затвердження звітів з експертної грошової оцінки земельних ділянок несільськогосподарського призначення та їх продаж у власність». Дане рішення прийнято згідно вимог чинного законодавства і є законним. Представник відповідача [PERSON] адвокат Печончик О.В. позовні вимоги не визнав, ствердив, що [PERSON] як добросовісний набувач, на орендованій земельній ділянці почав будівельні роботи і набув право власності на об`єкт незавершеного будівництва. Рішенням селищної ради №73 [PERSON] відчужено земельну ділянку у зв`язку з розміщенням на ній об`єкта нерухомого майна. 09.02.2016 між Володимирецькою селищною радою та [PERSON] було украдено договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки, яку в подальшому останній відчужив на користь [PERSON] . А тому вважає позовні вимоги не обґрунтованими та безпідставними. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Бурма О.В. у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на докази, викладені у відзиві на позовну заяву. [PERSON] є добросовісним набувачем, правомірно набула право власності на об`єкт незавершеного будівництва та земельну ділянку, будь-якого відношення до селищної ради вона не має. Витребування земельної ділянки з власності [PERSON] призведене до неправомірного позбавлення її права на власність. Позовні вимоги є безпідставними. Крім того, позивачем пропущений строк позовної давності, а будь-які поважні причини такого пропуску, підтверджені належними та допустимими доказами, не наведені. Вислухавши пояснення сторін, всебічно, повно, об`єктивно дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд рахує, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Володимирецької селищної ради №1148 від 05 грудня 2014 року, затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, загальною площею 0,2693 га (кадастровий номер: 56 208 551 00:01:026:0254) по [ADDRESS] із земель запасу сільськогосподарського призначення Володимирецькій селищній раді для продажу права оренди на неї строком на 5 років на земельних торгах (аукціоні) суб`єктам підприємницької діяльності для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. 12.03.2015 між Володимирецькою селищною радою та [PERSON] укладено Договір оренди земельної ділянки, площею 0,2693 га, кадастровий номер: 56 208 551 00:01:026:0254, яка знаходиться в [ADDRESS] . Акт приймання-передачі земельної ділянки від 12.03.2015. В подальшому [PERSON] подав до управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Рівненській області Декларацію про початок виконання будівельних робіт пост охорони об`єкта торгівлі, за адресою: [ADDRESS] . Згідно технічного паспорта на об`єкт незавершеного будівництва [ADDRESS] , виготовленого 18.09.2015, готовність об`єкта незавершеного будівництва 12 %, а саме наявний б/бетон. 21.09.2015 [PERSON] набув право власності на об`єкт незавершеного будівництва, яке згідно Витягу з державного реєстру речових прав знаходиться на орендованій земельній ділянці, загальною площею 0,2693 га, кадастровий номер 56 208 551 00:01:026:0254, призначеній для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. Об"єкт нерухомого майна, що збудований [PERSON] , віднесений, згідно Декларації про початок виконання будівельних робіт, до коду 1230.9 Державного класифікатора будівель та споруд ДК-018-2000, що включений до розділу 1230 (Будівлі торгівельні). А тому посилання позивача на не відповідність виду будівлі цільовому призначенню, є безпідставним. Рішенням Володимирецької селищної ради №1421 від 15.10.2015 [PERSON] надано дозвіл на проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки загальною площею 0.2693 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі ( кадастровий номер: 5620855100:01:026:0254), що знаходиться: [ADDRESS] . 04.02.2016, згідно п.п.1 п.2 ст.134 Земельного кодексу України, Володимирецькою селищною радою прийнято рішення №73 «Про затвердження звітів з експертної грошової оцінки земельних ділянок несільськогосподарського призначення їх продаж у власність», відповідно до п.1 якого затверджено [PERSON] звіт з експертної грошової оцінки земельної ділянки, яка знаходиться в [ADDRESS] загальною площею 0,2693 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (кадастровий номер: 5620855100:01:026:0254) та встановлено ціну продажу земельної ділянки 76077 ( сімдесят шість тисяч сімдесят сім грн. 00 коп.) без ПДВ. 09.02.2016 між Володимирецькою селищною радою та [PERSON] укладено Договір купівлі продажу земельної ділянки, яка розташована в [ADDRESS] загальною площею 0,2693 га. В подальшому, дана земельна ділянка була відчужена [PERSON] на користь [PERSON] , згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 06.05.2016 (зареєстровано в реєстрі за №706). Також, згідно Договору купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва від 06.05.2016, зареєстрованого в реєстрі за №705, [PERSON] передав у приватну власність [PERSON] об`єкт незавершеного будівництва (б/бетон), площа забудови 10,8 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] та знаходиться на земельній ділянці, загальною площею 0,2693 га, присвоєно кадастровий номер: 5620855100:01:026:0254, яка відчужується одночасно з даним об`єктом. Як зазначено в Постанові Верховного Суду від 09.04.2020 у справі 910/2942/19, відповідно до частини 1 статті 124 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Згідно з частиною 2 статті 124 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу. Згідно з частинами 1, 2 статті 134 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об`єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них, зокрема, у разі розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб. Таким чином, вказані норми права прямо пов`язують надання земельної ділянки на позаконкурсних засадах саме з розташуванням на цій земельній ділянці певної будівлі чи споруди. Відповідач [PERSON] набув право власності на спірну земельну ділянку після будівництва на ній об`єкта торговлі, що повністю відповідає положенням частини 2 ст.134 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Частиною 2\~ст.377\~ЦК України\~(у\~редакції,\~чинній на\~час виникнення\~спірних правовідносин),\~де зазначено,\~що розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків), не визначено розмір (площу) об`єкта нерухомого майна, після будівництва якого особа набуває право на викуп земельної ділянки, без аукціону. У кожному конкретному випадку, орган місцевого самоврядування, оцінюючи відповідні обставини, приймає рішення про надання дозволу на виготовлення експертної грошової оцінки для викупу земельної ділянки, чи відмову у наданні такого дозволу, оскільки такі повноваження є виключно компетенцією органу місцевого самоврядування. Відповідно до Декларації про початок виконання будівельних робіт, поданої [PERSON] до Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Рівненській області, найменування об`єкта будівництва Пост охорони об`єкта торгівлі, вид будівництва нове будівництво, код об`єкта 1230.9; ІІ (друга). Згідно з Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженим і введеним в дію Наказом Держстандарту України №507 від 17.08.2009, код об`єкта будівництва - 1230.9 (будівлі торговельні інші) віднесено до розділу 1230 (будівлі торговельні). І згідно предмету Договору оренди земельної ділянки від 12.03.2025, укладеного між Володимирецькою селищною радою і [PERSON] , Орендодавець відповідно до протоколу земельних торгів від 12.03.2015 надає, а Орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку, площею 0,2693 га , для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, яка знаходиться в [ADDRESS] . Станом на 09.02.2016 за [PERSON] рахувалось право власності на незавершене будівництво пост охорони об`єкта торгівлі, площе. 10.8 кв.м. (згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серії СТВ 000565, виданого реєстраційною службою ВРУЮ 21.09.2015). І як вбачається з технічного паспорту, на об`єкт незавершеного будівництва в [ADDRESS] , об`єкт незавершеного будівництва, площею 10,8 кв.м., відсоток готовності 12/100, має фундамент б/бетон. А згідно пункту 3.25 ДБН.В.2.1-10:2018 «Основи і фундаменти будівель і споруд» фундамент - підземна частина споруди, яка сприймає навантаження від несучих конструкцій і передає їх на основу, вкладену природними грунтами (природну) чи штучними ґрунтами (штучну). Як зазначено в ч.1 ст.181 ЦК України, \~до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. І оскільки об`єкт незавершеного будівництва, що розташований на земельній ділянці, має фундамент, то відповідно його переміщення на земельній ділянці без його знецінення та зміни призначення, є неможливим, і відповідно такий об`єкт є нерухомим майном. І так як у власності [PERSON] перебував об`єкт нерухомого майна незавершене будівництво поста охорони об`єкта торгівлі, що є будівлею в загальному розумінні даного поняття, то право на відчуження земельної ділянки на якій розташований такий об`єкт, передбачено ч.2 ст.134 ЗК України ( в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин). Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що Володимирецькою селищною радою при прийнятті спірного рішення №73 від 04.02.2016 та відчужені земельної ділянки [PERSON] були дотримані всі процедурні питання та норми Закону, відповідно відсутні і правові підстави для визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки не дійсним. На даний час відповідачем [PERSON] завершено будівництво - Поста охорони об"єкта торгівлі, яке було розпочато згідно декларації про початок виконання будівельних робіт, поданої [PERSON] в Управління Державної архітектурно - будівельної інспекції в Рівненській області. Про завершення будівельних робіт та введення об"єкта будівництва в експлуатацію свідчить витяг з Реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва (реєстраційний номер Декларації про готовність до експлуатації об`єкта № 101231009772). Також, [PERSON] , на даний час виготовлений технічний паспорт на пост охорони об"єкта торгівлі (інвентаризаційна справа №676). Зазначене додатково підтверджує, що на спірній земельній ділянці розміщений саме об"єкт нерухомого майна, що належить [PERSON] [PERSON] правомірно набула право власності на об`єкт незавершеного будівництва та земельну ділянку, діючи у спосіб та порядку, визначеному чинним законодавством України, тобто шляхом укладення 06.05.2016 угод купівлі - продажу та їх нотаріального посвідчення, чого Позивач не оспорює. А як зазначено в постанові Верховного Суду від 12.04.2023, у справі №205/7567/18, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (частина друга статті 328 ЦК України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин). Конституція України у статті 41 гарантує, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Принцип непорушності права власності закріплений також у статті 321 ЦК України, відповідно до якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Для захисту права власності власник майна може скористатися одним із способів захисту, передбачених нормами глави 29 ЦК України, зокрема може витребувати своє майно із чужого незаконного володіння (стаття 387). Відповідно до зазначеної статті власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Віндикаційний позов - це вимога про витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння. Тобто позов неволодіючого власника до володіючого невласника. Віндикаційний позов заявляється власником при порушенні його правомочності володіння, тобто тоді, коли майно вибуло з володіння власника: (а) фізично - фізичне вибуття майна з володіння власника має місце у випадку, коли воно в нього викрадене, загублене ним тощо; (б) «юридично» - юридичне вибуття майна з володіння має місце, коли воно хоч і залишається у власника, але право на нього зареєстровано за іншим суб`єктом. Якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього (частина перша статті 330 ЦК України). Виникнення права\~власності у\~добросовісного набувача\~відбувається за\~таких умов:\~факт відчуження\~майна;\~майно відчужене\~особою,\~яка не\~мала на\~це права;\~відчужене майно\~придбав добросовісний\~набувач;\~відповідно до\~статті 388\~ЦК,\~майно,\~відчужене особою,\~яка не\~мала на\~це право,\~не може\~бути витребуване\~у добросовісного\~набувача. ( постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 березня 2019 року у справі № 521/8368/15-ц (провадження № 61-17779св18)) Правила частини першої статті 388 ЦК України стосуються випадків, коли набувач за відплатним договором придбав майно в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач). У такому випадку власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. У частині третій цієї ж статті передбачено самостійне правило: якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача в усіх випадках. За змістом частини п`ятої статті 12 Цивільного кодексу України добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі про те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача й є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна (див. пункти 28, 29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 907/50/16 (провадження № 12-122гс18). Оцінці в справі, яка розглядається, підлягали не тільки обставини вибуття майна з володіння територіальної громади Володимирецької селищної ради Рівненської області, а й обставини набуття цього майна [PERSON] у контексті добросовісності останньою набувача. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 липня 2022 року в справі № 203/4193/19 (провадження № 61-16780св21) з посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року в справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20) зазначено, що: «скасоване судове рішення не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення, але його скасування саме по собі не є підставою для перегляду всіх юридичних фактів, що виникли, змінилися чи припинилися на підставі відповідного рішення; […] за відсутності в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень (пункт 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17, провадження № 12-127гс19). […] при вирішенні таких спорів необхідно враховувати наявність чи відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного за відсутності в державному реєстрі відомостей про обтяження». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 листопада 2022 року в справі № 522/14900/19 (провадження № 61-10361св22) вказано, що:«можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно) ( постанова Великої Палати Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (провадження № 12-35гс21). Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом ( постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 914/3224/16 (провадження № 12-128гс19). Добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тому за відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень (пункт 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17)». Cтаття 1 Першого протоколу до Конвенції з прав людини та основоположних свобод містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою. Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (EAST WEST ALLIANCE LIMITED v. UKRAINE, № 19336/04, § 166-168, ЄСПЛ, від 23 січня 2014 року). У постанові Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі\~№ 6-2776цс16, зроблено висновок, що «втручання держави в право на мирне володіння своїм майном, зокрема, й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь держави загалом є предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція), що ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року. Стала практика ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) свідчить про наявність трьох критеріїв, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується». У пункті 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року в справі № 461/12525/15-ц (провадження № 14-190цс20) зроблено висновок, що: «розглядаючи справи щодо застосування положень статті 388 ЦК України у поєднанні з положеннями статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, суди повинні самостійно, з урахуванням усіх встановлених обставин справи дійти висновку про наявність підстав для втручання у мирне володіння майном особи, що набула це майно за відплатним договором, виходячи з принципів мирного володіння майном (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/6211/14-ц), а також надати оцінку тягаря, покладеного на цю особу таким втручанням. Такими обставинами можуть бути, зокрема, підстави та процедури набуття майна добросовісним набувачем, порівняльна вартість цього майна з майновим станом особи, спрямованість волевиявлення учасників правовідносин та їх фактичні наміри щодо цього майна тощо». У постановах\~Верховного Суду\~від 15\~березня 2023\~року в\~справі №\~725/1824/20\~(провадження\~№ 61-15705св21), \~Верховного суду\~від 22\~лютого 2023\~року у\~справі №\~202/8669/19\~(провадження\~№ 61-20544св21),\~Великої Палати\~Верховного Суду\~від 02\~листопада 2021\~року у\~справі №\~925/1351/19\~(провадження\~№ 12-35гс21),зроблено висновок, що: «конструкція, за якою добросовісний набувач втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний і надмірний тягар. У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019, у справі №367/2022/15-ц зазначено, що втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (див. рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 poky (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07)). Відповідач [PERSON] , будучи добросовісним набувачем земельної ділянки, понесла відповідні витрати як на набуття право власності на земельну ділянку, так і на подальше її збереження в належному стані. Крім того, на даній земельній ділянці знаходиться об`єкт нерухомого майна, що належить [PERSON] на праві приватної власності. За таких обставин суд приходить до висновку, що витребування земельної ділянки матиме наслідком покладення на добросовісного набувача індивідуального і надмірного тягаря. Враховуючи вище викладене, позовні вимоги є безпідставними і не підлягають до задоволення. Що стосується застосування строку позовної давності, про яку просять представники відповідачів [PERSON] , [PERSON] адвокати Бурма В.О., Печончик О.В., то судом встановлено наступне. Так, відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Враховуючи, що метою встановлення в законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, необхідно дійти висновку, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом ( не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання і тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо втратили свою достовірність і повноту зі плином часу (пункт 51 рішення від 21 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі ВАТ Нафтова компанія Юкос проти Росії ). За положеннями цивільного законодавства, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц). Виходячи з того, що позовні вимоги є безпідставними, і це встановлено судом, відмова у задоволенні позовних вимог з міркувань пропуску строку позовної давності буде помилковою. Як зазначено в статтях 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України) і приходить до висновку, що в задоволенні позову керівника Вараської окружної прокуратури до Володимирецької селищної ради Рівненської області, [PERSON] , [PERSON] , про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору, витребування земельної ділянки, слід відмовити. Що стосується судових витрат, то згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до частини першої, пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Судом відмовлено позивачу у задоволені позовних вимог, отже судовий збір з відповідачів не стягується. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed