Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-26 00:00:00

У серпні 2023 року [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] , [INFO] , на свою користь суму основного боргу за договором позики у розмірі - 27 000 грн. 00 коп., плату за користування позикою у розмірі - 8 100 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі - 5 000 грн. 00 коп. В обґрунтування вимог зазначається, що 02 червня 2022 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, за умовами якого позичальник отримав грошову суму у розмірі - 27 000 грн. 00 коп. із зобов`язанням повернути суму боргу до 01 серпня 2022 року. В обумовлені договором строки відповідач суму позики не повернув. Розмір заборгованості становить 35 100 грн. 00 коп., що складається суми основного боргу у розмірі - 27 000 грн. 00 коп. та плати за користування коштами у розмірі - 8 100 грн. 00 коп. З підстав стягнення заборгованості за договором позики позивач звернувся до суду. Ухвалою суду від31 серпня 2023 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з`явилися, 10 жовтня 2023 року від представника позивача [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, відповідач правом подати відзив на позовну заяву не скористався. Поважності причин неявки суду не повідомив. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи згідно із положеннями статті 280 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що 02 червня 2022 року між сторонами у справі укладено договір позики, за умовами якого [PERSON] безпосередньо отримав грошову позику у [PERSON] у розмірі - 27 000 грн. 00 коп., зі строком погашення до 01 серпня 2022 року. Факт отримання коштів у борг підтверджується розпискою від 02 червня 2022 року, написаної власноручно [PERSON] зі змісту якої можливо установити, що відбулася безпосередня передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. З матеріалів справи також вбачається, що відповідач взяті на себе зобов`язання щодо повернення коштів у строк до 01 серпня 2022 року не виконав. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (стаття 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)). Згідно з частинами першою, другою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків стаття 11 ЦК України визначає договори та інші правочини. Підставою позову у цій справі є невиконання відповідачем зобов`язання щодо повернення позивачу коштів за договором позики. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із статтею 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України). Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Тобто, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. У той самий час за змістом частин першої, другої статті 207 і частини другої статті 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобов`язанням її повернення), так і дати її отримання. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Отже, досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суди для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України повинні виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Відповідні правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України містяться в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63 цс13, від 2 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, та в постановах Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 658/689/17, від 15 листопада 2018 року у справі № 361/5718/16-ц. При цьому процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності - достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. При розгляді даної справи встановлено, що у червні 2022 року [PERSON] написав боргову розписку про отримання коштів у розмірі - 27 000 грн. 00 коп. Подана на підтвердження укладення між сторонами договору позики розписка містить необхідні умови такого виду правочину, зокрема, дату її складання, отримання боржником від кредитора грошових коштів саме в позику із зобов`язанням щодо повернення позичених грошей у погоджений сторонами строк, що становить основний зміст та істотні обставини позичкового зобов`язання, передбаченого частиною першою статті 1046 ЦК України. Щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача плати за користування позикою у розмірі - 8 100 грн. 00 коп., то вимоги позивача у цій частині мотивовані нормами статті 1048 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Зі змісту розписки вбачається, що у випадку недотримання строку повернення позики [PERSON] зобов`язався виплачувати [PERSON] 0,5 % за кожен день прострочки. Разом з тим, позивачем заявлено вимоги про стягнення відсотків на рівні облікової ставки Національного банку України. Оскільки умовами договору позики, встановлений інший розмір процентів, то вимога про стягнення відсотків на рівні облікової ставки Національного банку України задоволенню не підлягає. Таким чином, заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу слід зазначити наступне. Відповідно до частин першої та третьої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. У рахунок стягнення витрат на професійну правничу допомогу позивачем заявлено суму 5 000 грн. 00 коп. На підтвердження витрат позивача на професійну правничу допомогу надано договір про надання правової допомоги б/н від 10 травня 2023 року та квитанцію до прибуткового касового ордеру № 65 від 10 серпня 2023 року про сплату 5 000 грн. 00 коп. за складання позовної заяви з додатками. Виходячи з принципу пропорційності, співмірності та розумності судових витрат, частковість задоволення вимог позову, а також те, що розгляд цієї справи відбувся в порядку спрощеного позовного провадження, суд визнає обґрунтованими та пропорційними до предмета спору, складності справи, часу, витраченого на надання послуг, та їх обсягу, витрати позивача на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 3 850 грн. 00 коп. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі - 1 073 грн. 60 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved