Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-12 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області зі спільною заявою подружжя, яке має дітей, про розірвання шлюбу. Заява мотивована тим, що 16.03.2013 між заявниками зареєстрований шлюб. У даному шлюбі народились діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Заявники зазначили, що спільне життя між ними не склалось через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та обов`язки з ведення спільного господарства. Указане призводило до частих сварок. Станом на даний час фактичні шлюбні відносини між заявниками припинені, заявники проживають окремо та спільне господарство ними не ведеться. Сторони вважають, що сумісне проживання та збереження сім`ї стали неможливими. 04.01.2024 заявниками укладений договір, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Терещук Л.І., щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей. Також 04.01.2024 заявниками укладений договір, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Терещук Л.І., щодо сплати аліментів на утримання дітей. За таких підстав заявники просять розірвати шлюб, зареєстрований 16.03.2013 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції, про що складений актовий запис № 342. 11.01.2024 відкрите провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку окремого провадження та призначене судове засідання на 13.02.2024. У судове засідання 13.02.2024 заявники [PERSON] та [PERSON] , належним чином повідомлені про дату, час і місце цього судового засідання, не з`явилися. Представник заявника [PERSON] - адвокат Черніцький І.Р. та заявниця [PERSON] подали до суду заяви про розгляд справи без участі заявників, заяву про розірвання шлюбу підтримали з підстав, зазначених у заяві, та просили заяву задовольнити повністю. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що заява про розірвання шлюбу підлягає задоволенню з таких підстав. Суд установив, що 16.03.2013 [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції складений актовий запис № 342. Після державної реєстрації шлюбу дружині присвоєне прізвище [PERSON] . Указане підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції (а.с. 4). У даному шлюбі народились діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Такі обставини підтверджуються свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (а.с. 11 та зв.бік). 04.01.2024 між заявниками укладений договір про здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей. Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Терещук Л.І. Відповідно до умов договору заявники домовилися, що місцем постійного проживання дітей [PERSON] , [INFO] ,Ю та [PERSON] , [INFO] , є місце проживання батька. У цьому договорі сторони також визначили особисті та спільні зобов`язання батьків щодо участі у належному вихованні та забезпеченні умов проживання дітей (а.с. 13-16). Також 04.01.2024 між заявниками укладений договір про сплату аліментів на утримання дітей. Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Терещук Л.І. Відповідно до умов договору заявники домовилися про розмір, строки та порядок сплати аліментів [PERSON] на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Так, згідно з положенням ч. 3 ст. 293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються також справи про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей. Стаття 24 СК України визначає засади добровільності шлюбу. Так, відповідно до ч. 1 даної норми закону шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Аналогічний принцип добровільності шлюбу закріплений і в ст. 51 Конституції України. При цьому згідно з ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 109 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, зокрема і шляхом подання до суду заяви про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 109 СК України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей (ч. 3 ст. 109 СК України). Так, у спільній заяві заявники зазначили, що після реєстрації шлюбу їх сімейне життя не склалось та станом на даний час шлюбні відносини між заявниками припинені, спільне господарство не ведеться. Відтак, ураховуючи фактичні взаємини заявників як подружжя, причини розірвання шлюбу та обставини життя заявників, суд має усі підстави вважати, що подальше спільне життя заявників як подружжя і збереження їхнього шлюбу суперечить інтересам заявників та їхніх дітей. При цьому суд також приймає до уваги, що між заявниками укладені договори, за умовами яких заявниками вирішені усі питання щодо визначення місця проживання дітей, їхнього утримання та виховання, та що такі умови не порушують особисті та майнові права заявників та права їхніх дітей. Підстави вважати, що укладення цих договорів та подання заяви про розірвання шлюбу не відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, відсутні. За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Також відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved