Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-12 00:00:00

У липні 2023 року позивач [PERSON] в особі свого представника - адвоката Берзіня С.Л. відповідно розпорядження Верховного Суду від 15.03.2022 року за № 8/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (Краматорський міський суд Донецької області)», яким змінено територіальну підсудність судових справ Краматорського міського суду Донецької області Індустріальному районному суду міста Дніпропетровська, звернувся з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що 14 лютого 2004 року був укладений шлюб між ним і відповідачем. У шлюбі мають двох дітей: повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та малолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини між ними припинені та подано позов про розірвання шлюбу. Діти проживають разом із відповідачем. Під час шлюбу 12 квітня 2019 року за спільні кошти був придбаний транспортний засіб (спеціалізований вантажний фургон) «MERCEDES-BENZ 614», 1998 року випуску, номер шасі [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , який зареєстрований за відповідачем. Відповідно до звіту про оцінку транспортного засобу № 150723-001 від 15.07.2023 ринкова вартість транспортного засобу складає 458 140 грн. Відповідач добровільно поділити спірний транспортний засіб не бажає. За цих підстав позивач просить визнати за ним і відповідачем право спільної сумісної власності на транспортний засіб (спеціалізований вантажний фургон) «MERCEDES-BENZ 614», 1998 року випуску, номер шасі [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , здійснити поділ цього транспортного засобу, визнати за відповідачем право власності на цей автомобіль та стягнути з відповідача на його користь грошову компенсацію в сумі 229 070 грн. Також позивач просить покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 2290,70 грн., витрати на проведення оцінки майна в сумі 1000 грн. та витрати на професійну правничу допомогу, понесені на день ухвалення рішення. Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 03 серпня 2023 року позовну заяву [PERSON] було прийнято до розгляду та у справі відкрито загальне позовне провадження. Під час підготовчого провадження відповідач звернулася з зустрічним позовом, в якому просить визнати за позивачем [PERSON] право власності на транспортний засіб «MERCEDES-BENZ 614», номер шасі [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , припинити право спільної сумісної власності подружжя на цей транспортний засіб та стягнути з позивача на її користь грошову компенсацію 229 070 грн. Зустрічний позов обґрунтований тим, що придбаний під час шлюбу 12 квітня 2019 року спірний транспортний засіб був формально зареєстрований за нею, але весь час знаходився у користуванні та фактичному володінні [PERSON] . Звертає увагу, що вона не має посвідчення водія. Автомобіль належить до комерційного транспорту. В неї відсутній інтерес стосовно цього майна, яким фактично користується чоловік. Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 11 жовтня 2023 року зустрічний позов [PERSON] був прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом, з яким об`єднаний в одне провадження. На зустрічний позов представником позивача був поданий відзив, в якому зазначено, що доводи відповідача про те, що з часу придбання по теперішній час спірний автомобіль знаходиться у користуванні та фактичному володінні позивача [PERSON] , а також, що у відповідача відсутній інтерес до цього автомобіля, не відповідають дійсності. Звертає увагу, що 24 червня 2023 року [PERSON] в Литовській Республіці зверталася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу з вини обох сторін та з інших вимог, пов`язаних із розірванням шлюбу, зокрема про визнання за собою права власності на транспортний засіб «MERCEDES-BENZ 614». У своєму зверненні до суду [PERSON] вказала, що під час спільного проживання подружжя 12.04.2019 року на її ім`я був придбаний транспортний засіб - спеціалізований вантажний фургон «MercedesBenz 614», державний номер [NUMBER] , зареєстрований в Україні, вартість близько 8000 євро. Автомобіль потрібен їй для перевезення дитини до навчального закладу, для належного догляду за нею, тому просила литовський суд після розірвання шлюбу присудити їй на праві особистої власності транспортний засіб «Mercedes-Benz 614», державний номер [NUMBER] , ідентифікаційний номер (VIN): [NUMBER] , без виплати компенсації відповідачу. Тому вважає, що [PERSON] вводить український суд в оману, стверджуючи, що не має інтересу до спірного автомобіля і має перешкоди у користуванні ним через відсутність посвідчення водія. Наголошує на тому, що для права власності на транспортний засіб немає обов`язкової вимоги у вигляді наявності посвідчення водія, останнє необхідно для реалізації правомочності у вигляді користування ним за прямим призначенням - переміщення дорогами загального призначення. Отже, оскільки транспортний засіб зареєстрований за [PERSON] та наразі перебуває у її володінні та користуванні, то наполягає на визнанні права власності на автомобіль за [PERSON] та стягненні з неї на користь позивача вартості 1/2 частини цього майна. У зв`язку з викладеним просить у задоволенні зустрічного позову [PERSON] відмовити, а також відмовити відповідачу у стягненні понесених нею витрат на правову допомогу або зменшити їх розмір. Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 06 грудня 2023 року підготовче провадження у справі було закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник - адвокат Берзінь С.Л., які приймали участь в режимі відеоконференції, первісний позов підтримали, а проти зустрічного позову заперечували. При цьому позивач зазначив, що спірний автомобіль на це час знаходиться у дружини, яка перебуває в м. Шяуляй Литви, де він також перебуває на цей час. В свою чергу, відповідач [PERSON] та її представник - адвокат Добринь Я.О. в судовому засіданні позов не визнали, посилаючись на те, що спірний автомобіль є вантажним. Був придбаний чоловіком для отримання заробітку як «магазин на колесах». На цьому автомобілі батько позивача вивіз їх за кордон. Автомобіль бачила у травні 2023 року, ним користуються родичі позивача. Вона автомобіль не використовує. При зверненні до литовського суду між нею і литовським адвокатом, який готував документи до суду, був мовний бар`єр. Вони невірно зрозуміли один одного. Тому адвокат написав про залишення автомобіля їй. Хоча використання нею цього автомобіля неможливо, так як вона не має посвідчення водія. Більш того, автомобіль не призначений для перевезення людей, а тому вона з дітьми не зможе його використовувати. Отже, відповідач та її представник просили задовольнити її зустрічний позов, відмовивши позивачу у позові. Також стороною відповідача було заявлено про подання доказів щодо розміру витрат на правничу допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що зустрічний позов [PERSON] підлягає задоволенню повністю, а первісний позов [PERSON] - частковому задоволенню за наступних підстав: Судом установлено, що 14 лютого 2004 року був зареєстрований шлюб між сторонами. Сторони мають повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та малолітню дочку [PERSON] , [INFO] . На цей час сторони перебувають за кордоном у Литовській Республіці. Шлюбні відносини між сторонами припинені. Малолітня дитина за згодою сторін залишилася проживати з матір`ю. Також судом установлено, що в період шлюбу 12 квітня 2019 року сторонами був придбаний транспортний засіб (спеціалізований вантажний фургон) «MERCEDES-BENZ 614», 1998 року випуску, номер шасі [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , який зареєстрований за відповідачем [PERSON] , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . Відповідно до проведеної на замовлення позивача оцінки транспортного засобу станом на 15.07.2023 року ринкова вартість транспортного засобу «MERCEDES-BENZ 614», реєстраційний номер [NUMBER] становить 458 140 грн. Відповідно вартість 1/2 частини цього майна складає 229 070 грн. Вирішуючи між сторонами спір щодо поділу зазначеного автомобіля, суд виходить із того, що відповідно до частини 1 статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Частиною 2 статті 60 СК України встановлено презумпцію виникнення права спільної сумісної власності подружжя, а саме вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При цьому реєстрація прав на майно за одним із подружжя не спростовує презумпцію належності такого майна до спільної сумісної власності подружжя. Презумція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, діє поки вона не спростована одним із подружжя. Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Відповідно до частини 1 статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Згідно зі статтею 68 СК України визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Частиною 1 статті 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Статтею 70 СК України визначено, що в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Аналогічно згідно із частинами другою та третьою статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. При цьому в частині 2 статті 364 ЦК України визначено, що якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. У постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року по справі № 127/7029/15-ц зазначено, що поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України). Аналогічної позиції дотримується й Велика Палата Верховного Суду, яка у постанові від 8 лютого 2022 року по справі № 209/3085/20 відзначила, що якщо позивач просить припинити не право власності відповідача на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації, а своє право на частку у цьому майні та стягнути компенсацію з відповідача, то на ці правовідносини поширюються, зокрема, положення частини другої статті 364 ЦК України. Відповідний припис передбачає, що співвласник, частку якого у майні не можна виділити в натурі, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки. Вартість майна, що підлягає поділу, суд визначає виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи, що узгоджується з численними висновками Верховного Суду. Слід зауважити, що аналіз законодавства дає підстави для висновку про те, що при вирішенні спору про поділ майна, суд може не погодитися із запропонованим варіантом поділу такого майна та провести його поділ у інший спосіб, враховуючи інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставин, що мають істотне значення. Таким чином, обрання судом при вирішенні спору варіанту поділу майна подружжя, при наявності вимоги про його поділ, відмінного від того, про який просив позивач, не може бути розцінене як вихід судом за межі позовних вимог, оскільки позовна вимога - це поділ майна подружжя і вона є незмінною при будь-якому варіанті його поділу. Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 615/1364/16-ц, від 17 серпня 2022 року у справі № 522/8676/20. Суд звертає увагу, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає доведеним, що спірний автомобіль «MERCEDES-BENZ», реєстраційний номер [NUMBER] , є спільною сумісною власністю сторін, оскільки він був набутий ними під час шлюбу, що сторонами не заперечується. Суд ураховує, що відповідач посвідчення водія не має. Спірний автомобіль є вантажним, був придбаний сторонами у комерційних цілях з метою його використання для отримання прибутку. На цей час позивач із малолітньою дитиною знаходиться за кордоном. Отже, технічні характеристики спірного автомобіля унеможливлюють його використання відповідачем у повсякденному житті, в тому числі в інтересах дитини. Твердження позивача про те, що спірний автомобіль перебуває у користуванні відповідача, а тому має бути присуджений їй, спростовуються листом Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Дніпропетровській області від 23.08.2023 року, згідно з яким посвідчення водія на ім`я [PERSON] не видавалося. Більш того, як було зазначеною відповідачкою у судовому засіданні при підготовці до литовського суду документів про розірвання суду адвокатом через мовні перешкоди у спілкуванні помилково було зазначено про залишення автомобіля їй, фактично ж автомобілем користується саме позивач. Заяву було змінено, цю вимогу виключено та питання про поділ майна в литовському суді не розглядалося. Отже, з огляду на відсутність у відповідача права користування транспортними засобами, суд вважає, що позивачем не надано переконливих доказів користування відповідачем спірним автомобілем, а також, що присудження відповідачу цього автомобіля відповідатиме її інтересам та інтересам спільної дитини. Суд враховує, що в судовому засіданні встановлено, що спірний автомобіль використовувався позивачем в Україні для отримання прибутку, позивач на цей час перебуває за кордоном - у Республіці Литва, куди і був перевезений транспортний засіб, позивач не спростовував наявність саме у нього водійського посвідчення на право користування цим транспортним засобом. За таких обставин суд вважає, що присудження спірного автомобіля позивачу відповідатиме інтересам сторін та їх дитини. Суд вважає можливим визнати за [PERSON] у порядку поділу майна подружжя право власності на автомобіль «MERCEDES-BENZ», номер шасі [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , стягнувши з позивача на користь відповідача [PERSON] грошову компенсацію в розмірі 1/2 частини вартості цього транспортного засобу, що відповідає її часті у праві спільної сумісної власності, в розмірі 229 070 грн., припинивши її право спільної сумісної власності на це майно. Крім того, з огляду на заяву сторони відповідача щодо подання доказів понесених судових витрат протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення, суд відповідно до частини 8 статті 141 та пункту 5 частини 7 статті 265 ЦПК України вважає за необхідне призначити судового засідання для вирішення питання про судові витрати та встановити відповідачу строк для подання доказів щодо розміру понесених судових витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: partial