Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-13 00:00:00

Короткий зміст\~позовних вимог,\~а також\~позиції учасників\~справи щодо\~позову. Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позову вказано, що рішенням Сахновщинського районного суду Харківської області від 07.07.2020 у справі № 634/226/20 розірвано шлюб між сторонами у справі. Під час перебування у шлюбі подружжям було придбано таке майно: 1) житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований по [ADDRESS] ) легковий автомобіль KIA SPORTAGE, державний реєстраційний номер [NUMBER] , VIN-код [NUMBER] , 3) трактор колісний МТЗ-80, 4) причіп 2ПТС 4, 5) трактор колісний БЕЛАРУС-892. Позивач зазначає, що відповідач [PERSON] не бажає поділити майно за спільною домовленістю та стверджує, що зазначене вище майно є його особистою власністю. [PERSON] зазначає, що маючи намір приховати майно від поділу, 27.03.2019 відповідач здійснив відчуження автомобіля KIA SPORTAGE, державний реєстраційний номер [NUMBER] , VIN-код [NUMBER] , третій особі без її письмової згоди, 25.07.2019 відповідач відчужив трактор колісний БЕЛАРУС-892. Отримані відповідачем кошти останній витратив не на користь сім`ї, відчуження здійснено після фактичного припинення шлюбних відносин. На підставі судового наказу, виданого 27.12.2019 Сахновщинським районним судом Харківської області у справі № 634/1532/19, з [PERSON] на її, позивача, користь стягуються щомісячно аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 07 листопада 2019 року. Здійснення відповідачем продажу спільного майна подружжя без згоди дружини, витрачання коштів від продажу не на користь сім`ї, ухилення від участі в утриманні дитини після фактичного припинення шлюбних відносин та до видачі вказаного вище судового наказу про стягнення аліментів, є підставою для відступу від засад рівності часток подружжя. Розмір аліментів на доньку - 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, який [PERSON] фактично сплачує, є недостатнім для забезпечення фізичного та духовного розвитку доньки, та достатній лише для забезпечення дитини продуктами харчування протягом двох тижнів, що є підставою для збільшення частки майна дружини під час поділу майна подружжя. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить здійснити розподіл майна, набутого у шлюбі, утакому порядку: - стягнути з відповідача на її користь 50 % ринкової вартості легкового автомобіля KIA SPORTAGE, державний реєстраційний номер [NUMBER] , VIN-код [NUMBER] , та трактора колісного БЕЛАРУС-892, - визнати за нею, позивачем, право власності на 3/4 частини житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований по [ADDRESS] , - визнати за нею, позивачем, право власності на 1/2 частини трактора колісного МТЗ-80 та причіпа 2 ПТС 4. Позивач також просила вирішити питання про розподіл судових витрат у справі. Представник позивача [PERSON] - адвокат Голубцов В.А. подав до суду заяву про збільшення позовних вимог. В обґрунтування заяви вказано, що звертаючись до суду із позовом, позивач виходила з дійсної ринкової вартості майна, відображеної в звітах про оцінку в національній валюті. При цьому, зазначені звіти також містять відображення дійсної ринкової вартості транспортних засобів в іноземній валюті (долари США). Звертаючись з позовом до суду, позивач не могла передбачити майбутні події та різке коливання національної валюти внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України. За таких обставин, єдиним ефективним способом захисту порушеного права позивача є заявлення дійсної (ринкової) вартості спірного майна в твердій валюті, зазначеній в наявних у матеріалах справи звітів про оцінку майна, внаслідок чого позовні вимоги потребують уточнення (збільшення). Посилаючись на вказане, представник позивача просив вважати позовні вимоги такими, що заявлені у такій редакції: 1. визнати майно: - житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] ; - легковий автомобіль KIA\~SPORTAGE,\~ \~ VIN-код\~ [NUMBER] ,\~-\~трактор колісний\~МТЗ-80,\~-\~причіп 2ПТС\~4,\~ \~ \~ \~ \~-\~трактор колісний\~БЕЛАРУС-892,\~-\~причіп ЛЕВ\~1430-283430,\~VIN-код\~ [NUMBER] об`єктами спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] 2. здійснити розподіл майна подружжя у такому порядку: 1) стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] в національній валютіУкраїни на момент стягнення компенсацію 50 % середньої дійсної (ринкової) вартості майна: - легковий автомобіль KIA VIN-код [NUMBER] у сумі еквівалент 8 690 дол. США; - трактор колісний БЕЛАРУС-892 у сумі еквівалент 6 439 дол. США 77 центів; - трактор МТЗ-80 у сумі еквівалент 2 844 дол. США 93 центи. 2) визнати право власності [PERSON] на 1/2 частини майна: житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] ; причепа 2ПТС 4; причепа ЛЕВ 1430-283430,VIN-код [NUMBER] . 3. вирішити питання про розподіл судових витрат. Відповідач [PERSON] надав суду заперечення проти позову, в яких вказав, що трактор колісний МТЗ-80 був ним особисто придбаний по запчастинах у [PERSON] . В подальшому зібраний ним ще до укладення шлюбу та зареєстрований в період спільного проживання з позивачкою. Аналогічно, ним особисто до укладення шлюбу був придбаний у [PERSON] причіп 2 ПТС 4 та зареєстрований у період спільного проживання з позивачкою. Відповідач зазначає, що 15.12.2016 між ним та [PERSON] було укладено договір позики для придбання автомобіля KIA для потреб сім`ї. 20 грудня 2016 року, діючи в інтересах сім`ї (для потреб сім`ї), в присутності [PERSON] , ними було придбано автомобіль KIA,VIN-код [NUMBER] . Відповідач вказує, що з метою виконання зазначеного вище договору позики щодо повернення суми позики [PERSON] , він був вимушений 27 березня 2019 року продати автомобіль KIA,VIN-код [NUMBER] та 25 липня 2019 року продати трактор колісний БЕЛАРУС-892. Виручені кошти від реалізації майна були направлені на часткове повернення боргу згідно договору позики від 15.12.2016. Залишок невідшкодованого боргу за договором позики від 15.12.2016 на момент повернення позики становить 270\~000,00 грн, що еквівалентно 10\~000,00 доларів США. Відповідачем також було надано суду відзив на заяву про збільшення позовних вимог. У цьому відзиві відповідач крім обставин, вказаних у зазначених вище запереченнях, вказав, що за період спільного проживання та перебуваючи у фактичних шлюбних стосунках, він та позивачка, за взаємною згодою та в інтересах їхньої сім`ї, у 2012 році фактично продали трактор колісний МТЗ-80, але юридично купівлю-продаж не оформили. За погодженням з позивачкою отримувалися кошти в позику на лікування матері позивачки [PERSON] . Відповідач зазначив, що він частково визнає збільшені позовні вимоги та не заперечує проти визнання права власності [PERSON] на 1/2 частини житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого по [ADDRESS] , та на 1/2 частини причіпа 2ПТС 4. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Голубцов В.А. в судовому засіданні підтримали збільшені позовні вимоги та просили їх задовольнити у повному обсязі з підстав, вказаних у позові та у заяві про збільшення позовних вимог. Позивачка вказала, що шлюбні відносини з відповідачем було фактично припинено у серпні 2018 року, що підтверджено самим відповідачем у відзиві на позов та зазначено у рішенні суду про розірвання шлюбу між ними. Після того, як вони припинили подружні стосунки, то 27 березня 2019 року відповідачем був проданий автомобіль КІА та 25 липня 2019 року трактор БЕЛАРУС, що зокрема підтверджено у відзиві відповідачем. Трактор був придбаний спільно з відповідачем десь у 2008 чи 2009 році. Цими справами займався відповідач і вона не уточнювала, де саме був придбаний трактор МТЗ-80. Це було придбано із спільного бюджету. Її бюджет йшов на проживання сім`ї, а бюджет відповідача на те, щоб вони розвивалися. Вона займалася побутом, кошти отримані від земельних ділянок, в тому числі і від земельних ділянок її батьків, чоловік відкладав. Все це був їхній спільний бюджет. Причіп був придбаний здається у [PERSON] за більше ніж 5\~000,00 грн. Спільний сімейний бюджет використовувався на потреби їхньої сім`ї, ці витрати вони попередньо обговорювали. Сімейний бюджет використовувався як на потреби їх та відповідача сім`ї, а також для матеріальної допомоги їхнім рідним. Зокрема її мати потребувала матеріальної допомоги, яка їй була надана, але вказані гроші пізніше були повернуті їй з відповідачем її батьками. Нині відповідач обробляє зокрема й землю її батьків і має набагато більший прибуток, ніж вона просить для дитини. Кошти, які надавалися її матері, якимись документами не підтверджуються, оскільки при передачі грошей не складалися. Позивачка зазначила, що вказаний відповідачем договір позики між нею та відповідачем взагалі не обговорювався, та вона не знала про його існування. Представник позивачки адвокат Голубцов В.А. в судовому засіданні просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію 50 % середньої дійсної (ринкової) вартості майна у національній валюті, еквівалентній вказаній вартості в доларах США, яке відповідач продав без узгодження з позивачкою, та визнати за позивачкою право власності на 1/2 частини іншої частини майна. Посилаючись на те, що протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, ним буде подано відповідне клопотання та докази на підтвердження розміру витрат на правову допомогу, представник позивачки просив розглянути питання щодо розподілу судових витрат у справі у вигляді витрат на професійну правничу допомогу відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Лавров В.В. в судовому засіданні вказали, що визнають збільшені позовні вимоги частково. Відповідач зазначив, що за договором позики він позичав у [PERSON] гроші, про що було складено відповідну розписку. Гроші [PERSON] він повернув не повністю. Трактор МТЗ-80 був придбаний ще до укладення шлюбу між сторонами у справі, але зареєстрований під час шлюбу. Спільний бюджет сторін обговорювався та погоджувався. 15 грудня 2016 року між відповідачем та [PERSON] було укладено договір позики на 400\~000,00 грн. Ця сума обумовлена сторонами вказаного договору. Також було узгоджено строк повернення боргу до пред`явлення кредитором відповідної вимоги. В інтересах сім`ї, у присутності [PERSON] , сторонами у справі було придбано автомобіль КІА. У 2019 році [PERSON] пред`явив вимогу щодо повернення боргу за договором позики. 27 березня 2019 року відповідач був вимушений продати автомобіль КІА та трактор БЕЛАРУС. Отримані кошти було направлено частково на погашення боргу. Все це підтверджується відповідними розписками. Нині сума непогашеного боргу складає 270 000,00 грн. Коли сторони у справі виділяли гроші з сімейного бюджету на лікування матері позивачки, то ці гроші були спрямовані в інтересах позивачки. Договір позики був укладений в інтересах сім`ї, за погодженням сторін у справі. Нині підлягає розподілу лише житловий будинок та причепи. Розглянувши матеріали справи, заслухавши доводи учасників справи, пояснення свідків, дослідивши та оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Фактичні обставини справи, встановлені судом. В судовому засіданні було встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано 20 вересня 2003 року Лигівською сільською радою Сахновщинського району Харківської області, актовий запис № 04. Вказане підтверджується рішенням Сахновщинського районного суду Харківської області від 07.07.2020 у справі № 634/226/20 про розірвання цього шлюбу. Це рішення суду набрало законної сили 07 серпня 2020 року /а.с. 16/. У зазначеному вище рішенні суду вказано, що фактично подружні відносини між сторонами у справі припинилися у серпні 2018 року. Вказаний факт також підтвердили в судовому засіданні особисто позивачка та відповідач. Під час шлюбу подружжя [PERSON] придбало житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , який був зареєстрований за відповідачем [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Сахновщинського районного нотаріального округу Харківської області Давиденко О.В. 25 вересня 2004 року за реєстровим № 2671, та зареєстрованого Сахновщинським бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі № 9 за реєстровим № 991. Вказане підтверджується повідомленням Сахновщинського малого госпрозрахункового комунального підприємства технічної інвентаризації від 09.07.2020 за вих. № 07/20-76 /а.с. 10/. Під час шлюбу сторони у справі також придбали легковий автомобіль KIA SPORTAGE, державний реєстраційний номер [NUMBER] , VIN-код [NUMBER] , який був зареєстрований 20 грудня 2016 року на відповідача [PERSON] , що підтверджується інформацією Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС в Харківській області від 07.10.2020 за вих. № 31/20-1800 /а.с. 29/. Під час шлюбу з позивачкою за відповідачем [PERSON] також було зареєстровано 30 листопада 2017 року причіп ЛЕВ 1430-283430, державний реєстраційний номер [NUMBER] , VIN-код [NUMBER] , що підтверджується інформацією Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС в Харківській області від 07 жовтня 2020 року за вих. № 31/20-1800 /а.с. 29/. За відповідачем [PERSON] за час шлюбу з позивачкою також було зареєстровано трактор колісний МТЗ-80 (дата реєстрації 29.08.2008), причіп 2ПТС 4 (дата реєстрації 22.10.2008), трактор колісний БЕЛАРУС-892 (дата реєстрації 23.06.2015), що підтверджується інформацією Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області від 24.02.2021 /а.с 237/. \~ \~ \~ Мотиви,\~з яких\~виходить суд,\~та застосовані\~норми права. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі (частини третя та четверта статті 368 ЦК України). Згідно з ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною 1 статті 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 4 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Зазначені вище норми закону свідчать про презумпцію спільної сумісної власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Презумпція спільності майна подружжя може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Вказане взаємоузгоджується із правовими висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 595/324/17, постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц. Вирішуючи спір про поділ майна подружжя, необхідно установити обсяг спільно нажитого майна, з`ясувати час та джерела його придбання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року № 554/8023/15-ц). В судовому засіданні було встановлено та не заперечувалося відповідачем, що спірні житловий будинок з надвірними спорудами, причіп 2ПТС 4 та причіп ЛЕВ є спільною власністю подружжя, оскільки вони набуті за час перебування позивачки і відповідача у шлюбі, у якому вони вели спільне господарство та мали спільний бюджет. Таким чином, презумпція спільності права власності подружжя на придбане в період шлюбу вказане вище спірне майно, за якою частки подружжя є рівними, відповідачем не спростована. Відповідно позивачка є співвласником вказаного спірного майна, оскільки воно перебувало у спільній сумісній власності колишнього подружжя. Враховуючи вказані вище обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, які підтверджують спільність набутого під час шлюбу спірного майна у вигляді житлового будинку з надвірними спорудами, причепа 2ПТС 4 та причепа ЛЕВ, неспростованість відповідачем презумпції спільності права власності подружжя на придбане в період шлюбу вказане спірне майно, за якою частки подружжя є рівними, суд вважає за необхідне визнати зазначене спірне майно об`єктами спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та здійснити поділ цього спільного сумісного майна подружжя шляхом визнання за позивачкою права спільної сумісної власності на 1/2 частини кожного із вказаних об`єктів. Щодо спірного майна у вигляді легкового автомобіля КІА SPORTAGE, трактора колісного МТЗ-80 та трактора колісного БЕЛАРУС-892, суд дійшов такого висновку. З наявної у матеріалах справи копії договору позики від 15.12.2016, укладеного між [PERSON] та відповідачем [PERSON] , вбачається, що позикодавець [PERSON] передав, а позичальник [PERSON] прийняв у власність грошові кошти у розмірі 400 000,00 грн, що еквівалентно 15 000,00 доларів США за офіційним курсом Національного банку України станом на день укладення цього договору для придбання позичальником легкового автомобіля (п. 1 договору). Зазначений договір позики нотаріально не посвідчений /а.с. 104/. Відповідно до п. 2 вказаного вище договору позики, сторони договору домовилися, що остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше пред`явлення вимоги позикодавцем. Згідно з наявною у матеріалах справи копією розписки від 15 грудня 2016 року, [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти за договором позики у розмірі 400 000,00 грн, що еквівалентно 15 000,00 доларів США за офіційним курсом Національного банку України станом на день укладення цього договору /а.с. 105/. В судовому засіданні позивачка стверджувала, що зазначений договір позики відповідач з нею не обговорював, останній стало відомо про його існування вже під час розгляду справи в суді. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що з відповідачем [PERSON] він знайомий близько 20 років. У 2016 році відповідач попрохав позичити йому гроші на купівлю автомобіля, він позичив 15 000,00 доларів США. Нині відповідач повернув йому лише 5 000,00 доларів за курсом Національного банку України. Розмір непогашеного боргу складає 10 000,00 доларів. Свідок зазначив, що він разом з відповідачем їздили вибирати та купувати автомобіль КІА. Щодо укладення договору позики та його часткового виконання, то стосовно цього були написані відповідні розписки. Свідок [PERSON] вказав, що договір позики з позивачкою [PERSON] він особисто не обговорював. Свідок вказав, що на час укладення договору позики він мав досить хороші доходи, а тому мав можливість позичити гроші відповідачу. [PERSON] повинен був повернути гроші з нового урожаю. Відповідач працює, має відповідні доходи, зокрема обробляє землю, з якої продає урожай. [PERSON] зазначив, що вимоги про повернення коштів він пред`являв відповідачу усно. Хоча сума є значною, до суду щодо стягнення боргу він не звертався, адже це його особиста справа. В судовому засіданні було встановлено та зокрема підтверджено відповідачем у запереченні на позов та у судовому засіданні, що під час шлюбу сторони у справі для потреб сім`ї придбали легковий автомобіль KIA SPORTAGE, державний реєстраційний номер [NUMBER] , VIN-код [NUMBER] , який був зареєстрований 20 грудня 2016 року на відповідача [PERSON] , що підтверджується інформацією Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС в Харківській області від 07.10.2020 за вих. № 31/20-1800 /а.с. 29/. З наданого відповідачем договору купівлі-продажу 6345/2019/1380525 транспортного засобу, укладеного 27 березня 2019 року в ТСЦ 6345 РСЦ ГСЦ МВС в Харківській області (філія), вбачається, що [PERSON] продав, а [PERSON] купила автомобіль KIA\~SPORTAGE,\~державний реєстраційний\~номер [NUMBER] ,\~VIN-код\~ [NUMBER] \~за 48\~000,00\~грн. Відповідач у запереченнях на позов та в судовому засіданні стверджував, що вказаний автомобіль йому довелося продати у зв`язку із необхідністю погашення боргу за договором позики, укладеним з [PERSON] , оскільки останній весною 2019 року пред`явив йому вимогу про необхідність повернення боргу. При цьому, відповідачем не надано суду письмових доказів щодо пред`явлення [PERSON] йому такої вимоги. [PERSON] в судовому засіданні також вказав, що письмових вимог про погашення боргу він [PERSON] не пред`являв, це було зроблено усно. Позивачка в судовому засіданні стверджувала, що вона не надавала своєї згоди відповідачу на продаж спірного автомобіля КІА. Згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. При вирішенні питання про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, якими передбачено право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, на захист якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце. Позивачка хоча в судовому засіданні і стверджувала, що договір позики від 15.12.2016 був укладений між [PERSON] та [PERSON] без її згоди, як дружини відповідача на час укладення цього договору, однак позовних вимог про визнання цього договору недійсним не заявила, будь-яких доказів того, що вона зверталася до суду раніше із вимогами про оспорення цього договору суду не надала. За загальним правилом власник самостійно розпоряджається своїм майном. Розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості. Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). У статті 60 СК України та ч. 3 ст. 368 ЦК України закріплено правило, за яким майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Згідно з частинами 1-3 статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 21.11.2018 у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18), відсутність згоди іншого зі співвласників (другого з подружжя) на укладення правочину позбавляє співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень на укладення договору про розпорядження спільним майном. Укладення такого договору свідчить про порушення його форми і відповідно до частини четвертої статті 369 ЦК України та статті 215 ЦК України надає іншому зі співвласників (другому з подружжя) право оскаржити договір з підстав його недійсності. При цьому закон не пов`язує наявність чи відсутність згоди усіх співвласників на укладення договору ні з добросовісністю того з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, ні третьої особи контрагента за таким договором і не ставить питання оскарження договору в залежність від добросовісності сторін договору. Розірвання шлюбу не тягне за собою зміну правового статусу майна подружжя. Таке майно залишається їх спільною сумісною власністю. Тобто лише після вирішення питання про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю, виділення конкретних часток кожному зі співвласників, таке майно набуває статусу спільної часткової власності чи особистої приватної власності. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року по справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18) зазначено, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Враховуючи те, що спірний автомобіль КІА було придбано під час перебування у зареєстрованому шлюбі, відповідачем не спростовано презумпцію спільності права власності подружжя на придбане в період шлюбу вказане спірне майно, за якою частки подружжя є рівними, беручи до уваги, що відповідачем не спростовано належними та достатніми доказами те, що він розпорядився (продав) спірним автомобілем на власний розсуд без повідомлення та письмової згоди позивача [PERSON] , яка на час продажу автомобіля була дружиною відповідача та відповідно співвласницею цього автомобіля, як об`єкта спільної сумісної власності подружжя, а також витратив кошти не на користь сім`ї, суд вважає за необхідне визнати зазначений спірний автомобіль KIA\~SPORTAGE,\~державний реєстраційний\~номер [NUMBER] ,\~VIN-код\~ [NUMBER] , об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та здійснити поділ цього спільного сумісного майна подружжя шляхом стягнення з відповідача на користь позивачки у національній валюті на момент стягнення грошової компенсації у розмірі 50 % від середньої дійсної (ринкової) вартості такого майна. Відповідно до звіту про оцінку вартості транспортного засобу № 31/03/21 від 06.03.2021, складеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] , середня дійсна (ринкова) вартість автомобіля KIA SPORTAGE, державний реєстраційний номер [NUMBER] , VIN-код [NUMBER] , складає 482 410,00 грн, що еквівалентно 17 380,00 доларів США /а.с. 67-71/. Таким чином, половина вартості цього автомобіля еквівалентна 8 690,00 доларів США. З отриманих даних із офіційного веб-сайту Національного банку України в мережі Інтернет вбачається, що станом на 14 лютого 2024 року, тобто на день ухвалення рішення у справі, офіційний курс гривні до долара США становить 38,1264 грн. Враховуючи вказане вище у сукупності, те, що відповідачем не надано суду доказів на спростування заявленої позивачкою вартості спірного автомобіля, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки у національній валюті на момент стягнення грошову компенсацію у розмірі 50 % від середньої дійсної (ринкової) вартості спірного легкового автомобіля KIA SPORTAGE, VIN-код [NUMBER] , у сумі 331 318 (триста тридцять одна тисяча триста вісімнадцять) гривень 42 (сорок дві) копійки, що на день ухвалення рішення у справі за офіційним курсом Національного Банку України еквівалентно 8 690 (вісім тисяч шістсот дев`яносто) доларів США (50 % від середньої дійсної (ринкової) вартості автомобіля 8 690,00 доларів США х офіційний курс гривні до долара США станом на 14.02.2024 38,1264 грн = 331 318,42 грн). За відповідачем [PERSON] за час шлюбу з позивачкою також було зареєстровано трактор колісний МТЗ-80 (дата реєстрації 29.08.2008) та трактор колісний БЕЛАРУС-892 (дата реєстрації 23.06.2015), що підтверджується інформацією Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області від 24.02.2021 /а.с 237/. З наданих відповідачем договору № ТЕ 260701-361 купівлі-продажу тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів від 26.07.2019 та договору комісії від 26.07.2019 вбачається, що [PERSON] продав [PERSON] трактор колісний БЕЛАРУС-892 за 50 000,00 грн. У запереченні на позов та в судовому засіданні відповідач та його представник вказували, що трактор колісний МТЗ-80 був особисто придбаний відповідачем по запчастинах у [PERSON] . В подальшому зібраний відповідачем ще до укладення шлюбу та зареєстрований в період спільного проживання з позивачкою. У 2012 році за взаємною згодою з позивачкою та в інтересах сім`ї ними було продано трактор колісний МТЗ-80, але юридично купівлю-продаж не було оформлено. 25 липня 2019 року відповідач продав трактор колісний БЕЛАРУС-892 з метою погашення боргу за договором позики між відповідачем та [PERSON] від 15.12.2016. \~ \~ \~Позивачка у\~судовому засіданні\~вказала,\~що трактор\~МТЗ-80\~був придбаний\~десь у\~2008\~чи 2009\~році.\~Цим питанням\~займався відповідач\~і вона\~не уточнювала,\~де саме\~та в\~кого цей\~трактор був\~придбаний.\~Вказаний трактор\~був придбаний\~за рахунок\~спільного сімейного\~бюджету. Позивачка зазначила, що вона не надавала своєї згоди відповідачу на продаж спірного трактора БЕРАРУС-892 та трактора МТЗ-80. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказав, що він продав десь у 2000 роцізапчастин до трактора МТЗ-80, а саме: двигун, а також здається коробку і якісь запчастини до заднього моста. Це був трактор у процесі збирання, тобто неповноцінний трактор. Свідок вказав, що його трактор і запчастини не реєструвалися. Свідок пояснив, що запчастини розпродував, бо придбав собі новий трактор. Свідок зазначив, що відповідач з цих запчастин склав трактор МТЗ-80. Він не пам`ятає, чи був відповідач на той час одруженим. Свідок також вказав, що він знає, що куплений у нього двигун відповідач поставив на свій вказаний трактор. Дослідивши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідачем та його представником не надано суду належних та достатніх доказів, які б свідчили про те, що трактор МТЗ-80, який нині є преметом спору, був складений відповідачем саме із куплених у [PERSON] запчастин, так як жодних документів на підтвердження цього не надано. Враховуючи те, що спірні трактор колісний БЕЛАРУС-892 та трактор колісний МТЗ-80 було придбано під час перебування у зареєстрованому шлюбі, відповідачем не спростовано презумпцію спільності права власності подружжя на придбане в період шлюбу вказане спірне майно, за якою частки подружжя є рівними, беручи до уваги, що відповідачем не спростовано належними та достатніми доказами те, що він розпорядився (продав) спірними тракторами на власний розсуд без повідомлення та письмової згоди позивача [PERSON] , яка на час продажу тракторів була дружиною відповідача та відповідно співвласницею цих тракторів, як об`єктів спільної сумісної власності подружжя, а також витратив кошти не на користь сім`ї, суд вважає за необхідне визнати зазначені спірні трактори об`єктами спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та здійснити поділ цього спільного сумісного майна подружжя шляхом стягнення з відповідача на користь позивачки у національній валюті на момент стягнення грошової компенсації у розмірі 50 % від середньої дійсної (ринкової) вартості такого майна. Відповідно до звіту про оцінку вартості транспортного засобу № 34/03/21 від 06.03.2021, складеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] , середня дійсна (ринкова) вартість трактора БЕЛАРУС-892, складає 357 490,00 грн, що еквівалентно 12 879,55 доларів США /а.с. 82-84/. Таким чином, половина вартості цього трактора еквівалентна 6 439,77 доларів США. Відповідно до звіту про оцінку вартості транспортного засобу № 33/03/21 від 06.03.2021, складеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] , середня дійсна (ринкова) вартість трактора МТЗ-80, складає 157 930,00 грн, що еквівалентно 5 689,86 доларів США /а.с. 87-89/. Таким чином, половина вартості цього трактора еквівалентна 2 844,93 долари США. З отриманих даних із офіційного веб-сайту Національного банку України в мережі Інтернет вбачається, що станом на 14 лютого 2024 року, тобто на день ухвалення рішення у справі, офіційний курс гривні до долара США становить 38,1264 грн. Враховуючи вказане вище у сукупності, те, що відповідачем не надано суду доказів на спростування заявленої позивачкою вартості спірних тракторів, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки у національній валюті на момент стягнення грошову компенсацію у розмірі 50 % від середньої дійсної (ринкової) вартості такого спірного майна: - трактора колісного БЕЛАРУС-892, у сумі 245 525 (двісті сорок п`ять тисяч п`ятсот двадцять п`ять) гривень 25 (двадцять п`ять) копійок, що на день ухвалення рішення у справі за офіційним курсом Національного Банку України еквівалентно 6 439 (шість тисяч чотириста тридцять дев`ять) доларів США 77 (сімдесят сім) центів США (50 % від середньої дійсної (ринкової) вартості трактора 6 439,77 доларів США х офіційний курс гривні до долара США станом на 14.02.2024 38,1264 грн = 245 525,25 грн), - трактора колісного МТЗ-80, у сумі 108 466 (сто вісім тисяч чотириста шістдесят шість) гривень 94 (дев`яносто чотири) копійки, що на день ухвалення рішення у справі за офіційним курсом Національного Банку України еквівалентно 2 844 (дві тисячі вісімсот сорок чотири) долари США 93 (дев`яносто три) центи США (50 % від середньої дійсної (ринкової) вартості трактора 2 844,93 доларів США х офіційний курс гривні до долара США станом на 14.02.2024 38,1264 грн = 108 466,94 грн). Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення збільшених позовних вимог у повному обсязі. Вирішення судом питання щодо розподілу судових витрат у справі. Відповідно до ч. 1, 8 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Враховуючи те, що позов задоволено у повному обсязі, у справі наявні квитанції, які підтверджують понесення позивачкою судових витрат у справі у вигляді сплаченого судового збору за подання позову до суду у розмірі 1 000,00 грн та судового збору за подання заяви про збільшення розміру позовних вимог у загальному розмірі 6 897,70 грн,

Outcome: approved