Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-25 00:00:00

У квітні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування позову позивач вказує, що позивач за згодою своєї матері, разом зі своїм дідом (батьком матері) [PERSON] 1921 року народження та своєю неповнолітньою донькою [PERSON] , яка страждає на епілепсію, вселилися та користуються квартирою [ADDRESS] . У серпні 2019 року без дозволу співвласників будинку та за відсутності будь-яких правових підстав у квартиру [ADDRESS] за вищевказаною адресою вселилися [PERSON] (батько), [PERSON] (донька). [PERSON] (донька 2) та [PERSON] з деякою періодичністю проживали. Позивач вказує, що родина [PERSON] веде антигромадський та анти суспільний образ життя, постійно влаштовуючи сварки та бійки між собою та сусідами, голосно з`ясовуючи стосунки та виражаючись при цьому нецензурною лайкою. Все це відбувається як на протязі дня так і після 23 години. З приводу цього в жовтні 2020 року позивач почала робити їм зауваження та просила припинити порушувати режим тиші, обґрунтовуючи тим, що у неї хвора дитина. Але сусіди на зауваження не реагували, стали поводитися агресивно, погрожували, виражатися на адресу позивача нецензурною лайкою, на протязі не однієї ночі гучно стукати в стіни та в двері квартири позивача. Позивач вказує, що 26 червня 2021 року, біля 17-20 годин [PERSON] разом зі своєю сестрою [PERSON] увірвалися до квартири позивача, де за допомогою металевого прута та палки, в присутності доньки позивача, на її очах, нанесли позивачу ряд ударів по різним частинам тіла, чим спричинили тілесні ушкодження середньої тяжкості. За даним фактом працівниками ВП № 2 Одеського районного управління № 1 ГУНП в Одеській області відкрито кримінальне провадження №12021163500001636 за ст. 122 ч. 1 КК України, де позивача визнано потерпілою та розпочато досудове розслідування. На теперішній час вирішується питання, щодо повідомлення про підозру особі, яка скоїла дане кримінальне правопорушення та скерування обвинувального акту до суду. Разом із тим, 27.06.2021 відповідачі, в черговий раз на протязі ночі, після 22 годин, порушували режим тиші, гучно стукали у стіну та голосно вигукували образи на їх адресу. [PERSON] була госпіталізована до КНП «Дитяча міська клінічна лікарня № 3» Одеської міської ради, де було встановлено, що у зв`язку з діями відповідачів вона вночі не спить, а на ранок відчуває здригання у всьому тілі, може випустити предмет, що знаходиться в руках, втрачає орієнтацію в просторі. За рішенням ЛКК донька була переведена на індивідуальну форму навчання. До часу вселення родини [PERSON] , дитина не хворіла протягом десяти років. У зв`язку з різким погіршенням самопочуття доньки позивач вимушена були неодноразово проходити лікування в умовах стаціонару, купувати дорогі ліки. Загальна вартість лікування та обстеження на даний час склала 26 821 грн. Таким чином, неправомірними діями відповідачів позивачу була заподіяна матеріальна шкода у розмірі 26\~821,00 грн. Також, позивач перебувала на лікарняному з переломами ребер та багатьма зсадинами, проходила лікування з 29.06.2021 у поліклініці МВС. Крім матеріальних збитків позивачу та її неповнолітній дитині завдано моральної шкоди, яка виражається у неспроможності спокійно працювати. Позивач вказує, що постійно відчуває негативні емоції, негативні переживання та спогади, тривогу, емоційні реакції на подію; переживання психологічного дискомфорту, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційну напругу, нервозність, дратівливість. Позивач вказує, що позбавлена можливості спокійно відпочивати після служби, відчуває страх за своє життя та життя дитини. У зв`язку з вищевикладеним просить суд стягнути з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь позивача суму матеріального збитку у розмірі 26\~821,00 грн, суму морального збитку у розмірі 300\~000,00 грн, а також в рівних частках на користь позивача судові витрати у розмірі 5\~573,60 грн у вигляді судового збору та 476,50 грн за придбання засобів електронної інформації. Ухвалою суду від 19.04.2023 провадження у справі відкрито та призначено розгляд справи без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. 17.05.2023 від відповідачів до суду надійшли відзиви на позовну заяву, у яких вони заперечують проти задоволення позовних вимог та вказують, що обвинувачення є необґрунтованими. Крім того, кримінальне провадження, яке відкрите за заявою позивача про її побиття закрито. Відповідачі заперечують щодо позову в повному обсязі, вказують на його необґрунтованість та недоведеність. 01.06.2023 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, у якій вона наполягає на обставинах викладених у позові, а також вказує, що кримінальне провадження продовжується, постанову слідчого про закриття провадження було скасовано. Згідно вимог ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, з огляду на наступне. Відповідно до\~ст.81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивач звернулась до суду з позовними вимогами про стягнення з відповідачів матеріальної та моральної шкоди. Так, позивач вказує, що у зв`язку з її побиттям відповідачами 26.06.2021 позивачка вимушена була лікуватись, а тому витратила на лікування грошові кошти у розмірі 26 821,00 грн, які бажає стягнути з відповідачів у якості понесеної матеріальної шкоди. Судом встановлено, що за даним фактом працівниками ВП № 2 Одеського районного управління № 1 ГУНП в Одеській області відкрито кримінальне провадження №12021163500001636 за ч. 1 ст. 122 КК України. Також судом\~встановлено,\~щопостановою процесуального керівника прокурора Приморської окружної прокуратури м. Одеси Наливайченко О.П. від 18.05.2023 було скасовано постанову слідчого СВ ВП №2 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області Ненько А.А. від 13.03.2023 про закриття кримінального провадження №12021163500001636 від 22.07.2021, а тому виходячи з наявних в матеріалах справи інформації вбачається, що слідство по вказаній справі продовжується. Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду є заподіяння майнової шкоди. Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування заподіяної шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати заподіяну шкоду в повному розмірі. Загальні положення про відшкодування заподіяної майнової шкоди закріплені в нормах статті 1166 ЦК України. Згідно з ч. 1ст. 1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом вказаних норм зобов`язання з відшкодування шкоди - це такі цивільно-правові зобов`язання, в яких потерпіла сторона (кредитор) має право вимагати від боржника (заподіювача шкоди) повного відшкодування протиправно завданої шкоди шляхом надання відповідного майна в натурі або відшкодування збитків. Для настання відповідальності відповідно до ст. 1166 ЦКУ необхідна наявність складу правопорушення, а саме: а) наявність шкоди; б) протиправна поведінка заподіювача шкоди; в)причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача. Перераховані підстави визнаються загальними, оскільки необхідні для всіх випадків відшкодування шкоди. Суд вважає недоведеним причинний зв`язок між лікуванням позивача та діями відповідачів, так як жодної з перелічених підстав у даному випадку немає, а відтак в задоволенні позову в частині стягнення матеріальної шкоди слід відмовити в повному обсязі. Також, в пункті 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.03.1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода полягає у тому числі: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до ч. 3ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 вказано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно п. 5 зазначеної Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, тому суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач,характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 зазначеної постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). З огляду на викладені положення, суд зазначає, що загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння заподіювача шкоди (цивільне правопорушення). Складовими елементами шкоди є: протиправна поведінка особи; настання шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та настанням шкоди; вина завдавача шкоди. Відсутність хоча б одного з наведених складових елементів шкоди виключає склад цивільного правопорушення, і, як наслідок, настання юридичної відповідальності. Отже, наявність шкоди ще не породжує обов`язку її компенсації, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності, період завдання шкоди. Згідно ч. 3 ст. 12, ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами;висновками експертів; показаннями свідків. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ст. 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 78 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Суд констатує, що позивачем жодним чином не доведено завдання шкоди саме відповідачами, не вбачається причинний зв`язок між незаконними діями відповідачів та понесеними матеріальними затратами позивача. Позивачка не надала жодних належних підтверджень того, що саме дії відповідачів причинили їй душевні та моральні страждання, погіршили її здоров`я та самопочуття. В матеріалах справи такі доводи позивача належного підтвердження також не знайшли, з огляду на що суд вважає їх неспроможними. Крім того, вимоги щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 300\~000,00 грн не містять жодного обґрунтування саме такого розміру завданої моральної шкоди. Отже, під час судового розгляду справи не встановлено причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та винними діяннями відповідачів. Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами існує конфлікт, проте докази заподіяння відповідачами матеріальної та моральної шкоди позивачу у матеріалах справи відсутні. Враховуючи, що судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях, з огляду на вищевикладене, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної та матеріальної шкоди з підстав їх безпідставності та необґрунтованості.

Outcome: dismissed