Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-19 00:00:00

08 листопада 2021 року зазначена позовна заява надійшла до Комінтернівського районного суду м.Харкова. 08 грудня 2022 року до Шевченківського районного судум.Києва надійшла вказана позовна заява за підсудністю. В позовнихвимогах позивач просить: стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №2190683 від 29.01.2015 року в розмірі 9 815,30 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 270,00 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 29.01.2015 року між АТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] укладено договір про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки № [NUMBER] . 19.02.2015 року між сторонами було укладено додатковий договір №1 до договору №2190683, на умовах якого позивач надав відповідачу кредит (кредитний ліміт) в розмірі 7 200,00 грн., строк дії якого встановлювався на відповідний період дії платіжної картки, зі сплатою 24% річних. Як зазначає позивач, він належним чином виконав умови договору та надав можливість розпорядитись вказаними коштами, однак відповідач належним чином не виконує умови договору в частині повернення грошових коштів внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 23.04.2021 року становить: 6 308,84 грн. - основна заборгованість; 272,40 грн. - проценти за користування кредитом; 1 741,76 грн. - пеня за прострочену заборгованість,267,32 грн. - пеня за прострочення сплати процентів;14,00 грн. - комісія за розрахунково-касове обслуговування; 673,07 грн. - сума інфляційних втрат на суму простроченого кредиту; 58,59 грн. - сума інфляційних втрат на суму нарахованих та несплачених процентів; 426,75 грн. - 3% річних на суму простроченого кредиту; 53,73 грн. - 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів, а загальна сума заборгованості складає 9 815,30 грн. В судове засідання представник позивача не з`явився, направив на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та не заперечував проти задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, в іншій частині відповідач вимоги позову не визнав та просив відмовити. 25.05.2023 року до суду надійшла заява відповідача про застосування строків позовної давності, оскільки позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду з вимогами про стягнення заборгованості по даному зобов`язанню. На підставі положень статті 223 ЦПК України суд ухвалив про подальше слухання справи у відсутність представника позивача. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, вислухавши відповідача, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 29.01.2015 року між АТ «Державний ощадний банк України» (далі - Банк) та [PERSON] (далі - Клієнт) укладено договір про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки № [NUMBER] . 19.02.2015 року між сторонами було укладено додатковий договір №1 до договору №2190683. Згідно п. 1.1.4 додаткового договору №1 від19.02.2015 року, Банк встановлює Клієнту Кредит у сумі 7 200,00 грн. Строк дії Кредиту (користування ним) встановлюється на відповідний період дії Платіжної картки. При випуску Платіжної картки на новий термін, строк дії Кредиту продовжується на строк дії Платіжної картки. Згідно з Додатком №1 до Договору, термін дії картки становить 3 роки. Процентна ставка за Кредитом є фіксованою, сплачується щомісячно і складає: 24% річних за користування кредитними коштами у всіх випадках, крім випадку користування кредитними коштами протягом Грейс-періоду; 0,001% річних за користування кредитними коштами протягом Грейс-періоду у випадку безготівкового розрахунку за товари та послуги з використанням Платіжної картки. При цьому, відповідно до п. 1.1.6Додаткового договору, Кредит стає доступним (надається) Клієнтові з дати першого зарахування заробітної плати. Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. ст. 525, 526, 546 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. В судовому засіданні відповідач не заперечував факт підписання договору та отримання кредиту. Згідно із наданим позивачем розрахунком, заборгованість [PERSON] за договором станом на 23.04.2021 року становить: 6 308,84 грн. - основна заборгованість; 272,40 грн. - проценти за користування кредитом; 1 741,76 грн. - пеня за прострочену заборгованість,267,32 грн. - пеня за прострочення сплати процентів;14,00 грн. - комісія за розрахунково-касове обслуговування; 673,07 грн. - сума інфляційних втрат на суму простроченого кредиту; 58,59 грн. - сума інфляційних втрат на суму нарахованих та несплачених процентів; 426,75 грн. - 3% річних на суму простроченого кредиту; 53,73 грн. - 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів, а загальна сума заборгованості складає 9 815,30 грн. Щодо застосування строку позовної давності, заявленої відповідачем, необхідно зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Положеннями ч. 1 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З матеріалів справи вбачається, що АТ «Державний ощадний банк України» 31.10.2018 року направив [PERSON] вимогу про сплату заборгованості за кредитним договором №2190683 та 08.11.2021 року звернувся до суду з даним позовом. При цьому, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 30.03.2020 року Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., №№ 40-44, ст. 356) доповнено пунктами 12-14 такого змісту: 12. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Таким чином, з урахуванням викладеного, суд не вбачає підстав для застосування строку позовної давності, оскільки останній був продовжений Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)». Як зазначає позивач, заборгованість по тілу кредиту [PERSON] за кредитним договором №2190683 від 29.01.2015 року станом на 23.04.2021 року становить 6 308,84 грн., існування заборгованос ті у вказаному розмірі не заперечував відповідач, на момент звернення до суду з позовом строк звернення до суду з позовом не пропущено, тому суд вважає за можливе стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитом в сумі 6 308,84 грн. Щодо стягнення заборгованості за відсотками варто зазначити наступне. Позивач звертаючись до суду з даним позовом просив стягнути з відповідачавідсотки за користування кредитом, нараховані за період з 16.03.2015 року по 31.08.2020 року в сумі 272,40 грн. Однак, з кредитного договору вбачається, що строк дії Кредиту (користування ним) встановлюється на відповідний період дії Платіжної картки. При випуску Платіжної картки на новий термін, строк дії Кредиту продовжується на строк дії Платіжної картки (п. 1.1.4. додаткового договору №1 до договору №2190683), при цьому, в тарифах за обслуговування поточного рахунку з використанням платіжної картки передбачено, що термін дії картки 3 роки, тобто до 29.01.2018 року. Водночас, доказів того, що платіжна картка [PERSON] була випущена на новий термін банком суду не надано. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 вказано, що відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за відсотками станом на 01.02.2018 року в сумі 0,11 грн. (згідно із наданим розрахунком позивача). Щодо стягнення пені та комісії за розрахунково-касове обслуговування варто зазначити наступне. Як вбачається з розрахунку, позивач нарахував відповідачу пеню, а саме: з 26.07.2018 року в сумі 267,32 грн. - пеня за прострочення сплати процентів; з 21.01.2019 року в сумі 1 741,76 грн. - пеня за прострочену заборгованість. При цьому, як вже зазначалось судом, строк дії кредиту встановлено до 29.01.2018 року. Отже, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача заборгованості за пенею, оскільки остання була нарахована позивачем після закінчення строку дії кредиту. Так, згідно п. 4.4 додаткового договору №1 до договору №2190683 клієнт зобов`язаний щомісячно отримувати звіт (виписку) по рахунку та сплачувати за кредитом всі платежі на підставі цього звіту (виписки)по рахунку, не пізніше 25 числа місяця наступного за звітним або на початку операційного дня, наступного за вихідним, святковим днем чи неробочим згідно з договором. На підставі зазначеного позивач просив стягнути з відповідача 14,00 грн. - комісії за розрахунково-касове обслуговування. Однак, позивач не надав суду доказів на обґрунтування за які саме послуги [PERSON] повинен був сплати комісію, а тому суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача 14,00 грн. - комісії за розрахунково-касове обслуговування. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦПК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як встановлено судом, відповідач у строки, встановлені договором не повернув кошти кредиту та відсотків. Таким чином, на підставі положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, у зв`язку з простроченням сплати кредиту і відсотків за користування ним, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь АТ «Державний ощадний банк України» 426,75 грн. - 3% річних нарахованих на суму кредиту за період з 21.01.2019 року по 08.11.2019 року; 0,01 грн. - 3% річних нараховані на суму нарахованих та несплачених відсотків, нарахованих за період з 02.02.2018 року по 31.08.2020 року; 673,07 грн. - інфляційних втрат, нарахованих на суму кредиту за період з лютого 2019 року по березень 2021 року; 0,01 грн. - інфляційних втрат, нарахованих на суму несплачених відсотківза період з 02.02.2018 року по 31.08.2020 року. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» підлягають частковому задоволенню та з [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №2190683 від 29.01.2015 року в сумі 7 408,79 грн. Крім того, враховуючи положення статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволеним вимогам. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial