Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-21 00:00:00

ТОВ «Новий\~Колектор» звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 15.04.2021-100003188 від 15.04.2021 р. в розмірі 15 000 грн. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що відповідно до вищевказаного кредитного договору, укладеного в електронній формі з ТОВ «Споживчий центр», відповідач отримав кредит у розмірі 5000 грн. на умовах строковості, зворотності та платності, в безготівковому порядку шляхом перерахування кредитних коштів на його поточний рахунок. ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за кредитним договором виконало повністю та надало [PERSON] кредит у розмірі 5000 грн. з первинним строком користування кредитними коштами - 10 днів та з черговим періодом користування кредитом - кожні наступні 10 днів з дня закінчення первинного періоду, та із застосуванням відсоткової ставки «Економ» у розмірі 2 % за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом первинного періоду та протягом періоду «Економ», та із застосуванням відсоткової ставки «Стандарт» у розмірі 2,5 % за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит, окрім первинного періоду та періоду «Економ». В подальшому, 30.11.2021 року між ТОВ «Споживчий центр» та ТОВ «Новий Колектор» було укладено договір факторингу №301121-1, відповідно до якого ТОВ «Споживчий центр» передало (відступило) на користь ТОВ «Новий Колектор» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі прав вимог, в тому числі щодо [PERSON] в розмірі 15 000 грн., з яких : 5 000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 10 000 грн. - сума заборгованості по відсоткам за користування грошовими коштами. Первісний кредитор зобов`язання за вищевказаним кредитним договором виконав у повному обсязі та надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами договору. В порушення умов укладеного кредитного договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав та допустив виникнення заборгованості, загальний розмір якої станом на час звернення до суду становить 15\~000 грн. За наведених обставин позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у вищевказаному розмірі, а також судові витрати по справі. Представник позивача у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, в поданому до суду разом з позовом клопотанні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила розгляд справи здійснювати у її відсутності, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином у відповідності до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, правом подати до суду відзив на позовну заяву не скористався. Згідно абз.2 ч.1 ст.131 ЦПК України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Згідно адресної довідки виконкому Острозької міської ради Рівненської області від 17.11.2023 р. зареєстроване місце проживання відповідача: [ADDRESS] , та саме за вказаною адресою відповідачу надсилались судові повістки. Ухвалою суду від 21.11.2023 р. прийнято позовну заяву до розгляду та постановлено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву. Інших процесуальних дій не вчинялося. У зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи, в силу положень ч.2\~ст.247 ЦПК України\~розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, та фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. За клопотанням представника позивача, з урахуванням положень ст.ст.280-282 ЦПК України, з метою уникнення безпідставного затягування розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. З матеріалів справи судом встановлено, що 15.04.2021 року між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № 15.04.2021-100003188 в електронній формі, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 5\~000 грн. на банківський картковий рахунок, з первинним строком кредитування - 10 днів, зі сплатою фіксованої процентної ставки «Економ» за користування грошовими коштами у розмірі 2 % за кожен день користування кредитом (застосовується протягом первинного та пролонгованих строків) та зі сплатою фіксованої процентної ставки «Стандарт» у розмірі 2,5 % за кожен день користування кредитом (застосовується після закінчення первинного та пролонгованих строків). Згідно умов кредитного договору кількість пролонгацій строку користування кредитом не обмежена, водночас, сторони при укладенні кредитного договору досягнули згоди про те, що право на пролонгацію втрачається, якщо в результаті пролонгації загальна сума процентів за договором досягне максимального розміру. При цьому максимальний розмір процентів за кредитним договором (сумарно процентів за ставкою «Економ» та за ставкою «Стандарт») становить 10\~000 грн., після досягнення якого проценти не нараховуюються. Згідно ч.2 ст.639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовій формі (ст.ст.205, 207 ЦК України). Згідно п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електроний договір це домовленність двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Вищенаведене узгоджується з правовими позиціями, які викладені у постановах Верховного Суду від 23.03.2020 р. у справі №404/502/18, від 09.09.2020 р. у справі №732/670/19, від 07.10.2020 р. у справі № 127/33824/19, від 16.12.2020 р. у справі №561/77/19. Відповідно до ч.13 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно ЦПК України. Згідно ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні заявки-анкети для отримання кредиту, зробленої під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту позивача) вказується особа, яка створила таку заявку-анкету. Судом встановлено, що вищевказаний кредитний договір підписаний відповідачем електронним підписом, відтвореним шляхом використання одноразового пароля-ідентифікатора. Укладення між сторонами вищевказаного правочину відповідачем не оспорюється та підтверджується належними та допустимими доказами. З доводів позивача встановлено, що первісний кредитор ТОВ «Споживчий центр» виконало свої зобов`язання та надало відповідачу кредитні кошти у розмірі, вказаному у відповідному договорі, що відповідачем не спростовано та підтверджується, зокрема, електронною квитанцією платіжної системи LIQPAY (АТ КБ «Приватбанк») від 15.04.2021 року про переказ коштів в сумі 5\~000 грн. (ID платежу 1620531355). З огляду на викладене, суд приходить до висновку про виникнення договірних відносин між сторонами вищевказаного правочину з приводу отримання відповідачем кредиту у ТОВ «Споживчий центр». Відповідно до ст.626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.628\~ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ст.638 ЦК України). Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк та інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З матеріалів справи судом встановлено, що 30.11.2021 року між позивачем ТОВ «Новий Колектор» та ТОВ «Споживчий центр» укладено договір факторингу № 301121-1 від 30.11.2021 року, згідно якого останнє відступило на користь позивача право грошової вимоги щодо погашення (стягнення) заборгованостей з боржників, які виникли на підставі кредитних договорів, згідно реєстру прав вимог, який є додатком до вищевказаного договору факторингу, в тому числі відносно відповідача [PERSON] в розмірі 15 000 грн., в тому числі : 5 000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу та 10 000 грн. сума заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами, що підтверджується договором факторингу №301121-1 від 30.11.2021 року, витягом з реєстру прав вимог №1 до вищевказаного договору від 30.11.2021 року. Згідно ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст.514\~ЦК України\~до нового\~кредитора переходять\~права первісного\~кредитора у\~зобов`язанні\~в обсязі\~і на\~умовах,\~що існували\~на момент\~переходу цих\~прав,\~якщо інше\~не встановлено\~договором або\~законом. Згідно ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінасування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений законом спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`зку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Позивач проінформував відповідача про укладення вищевказаного договору факторингу №301121-1 від 30.11.2021 року та отримання права грошової вимоги заборгованості, яка виникла на підставі кредитного договору №15.04.2021-100003188 від 15.04.2021 року у розмірі 15 000 грн. та зазначив про необхідність погашення такої заборгованості, вказавши свої банківські реквізити, що підтверджується повідомленням про відступлення права вимоги за договором факторингу вих.№651607/2 від 30.11.2021 року. Згідно правової позиції, викладеної Верховним Судом України у постанові від 23.09.2015 року у справі №6-979цс15 боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредиторові, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. При вирішенні спору судом взято до уваги, що відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань своєчасно не здійснив погашення основної суми заборгованості та не повернув грошові кошти, отримані в кредит. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором від 15.04.2021 року заборгованість [PERSON] за основною сумою боргу становить 5 000 грн. Відповідач не надав суду доказів, які б спростовували розмір заборгованості за основною сумою боргу, а відтак наданий позивачем розрахунок заборгованості в цій частині, за відсутності заперечень щодо такого розрахунку від відповідача, приймається судом як достовірний. Таким чином, судом встановлено, що відповідачем було порушено обов`язок з повернення кредитних коштів та вказана обставина в ході судового розгляду відповідачем не спростована, а відтак у позивача виникло право вимагати повернення основної суми кредиту у розмірі 5 000 грн. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Таким чином, у разі укладення кредитного договору/договору позики проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Позивач, звертаючись до суду з вимогами про погашення заборгованості, просив стягнути, окрім заборгованості за основною сумою заборгованості, також заборгованість за процентами за користування кредитними коштами. Судом встановлено, що при укладенні кредитного договору №15.04.2021-100003188 від 15.04.2021 року сторони договору досягнули спільної згоди та встановили фіксовану процентну ставку «Економ» за користування кредитними коштами у розмірі 2 % за кожен день користування кредитом (застосовується протягом первинного та пролонгованих строків кредитування), та після закінчення первинного та пролонгованих строків кредитування досягнули згоди про встановлення фіксованої процентної ставки «Стандарт» у розмірі 2,5 % за кожен день користування кредитом. Згідно розрахунку заборгованості, визначеної позивачем та не спростованої відповідачем, борг [PERSON] зі сплати відсотків за користування кредитом становить 10 000 грн. та на даний час не сплачений, а відтак вказана сума також підлягає стягненню з відповідача. При вирішенні даного спору судом взято до уваги, що відповідно до\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, та при цьому суд враховує, що фактично отримані та використані позичальником грошові кошти у добровільному порядку позивачу не повернуті, що свідчить про порушення прав позивача, а відтак суд приходить до висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав у судовому порядку шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів та сплати відсотків за їх користування, право вимоги яких перейшло від первісного кредиторів до позивача на підставі вищевказаного договору факторингу. \~ \~ \~ \~З врахуванням наведеного, сума заборгованості за кредитним договором, що підлягає стягненню з відповідача становить 15 000 грн. Відповідно до ст.141\~ЦПК України з відповідача на користь позивача також слід стягнути понесені останнім витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених вимог, що становить 2147,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved