Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-12 00:00:00

І. Стислий виклад позиції та вимоги позивача Позивач Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» в особі Відокремленого підрозділу «Виробнича одиниця обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» «Мирноградтепломережа» звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за теплову енергію. В обґрунтування вимог зазначив, що він є теплопостачальним підприємством, яке виробляє теплову енергію для забезпечення споживачів послугами з централізованого опалення. Відповідачі є споживачами послуг з теплопостачання, які на підставі особового рахунку № [NUMBER] надаються їм за адресою: [ADDRESS] , де вони значаться зареєстрованими, в централізованому порядку. В опалювальні періоди 2020-2023 років між сторонами склалися договірні відносини на підставі Закону України «Про житлово-комунальні послуги». В квартирі відповідачів встановлено індивідуальне опалення. Житловий будинок, в якому мешкають відповідачі, обладнано приладом обліку теплової енергії, який прийнято на абонентський облік в якості комерційного. Відповідно п.п.14, 38 Постанови №830 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії» відокремлення (відключення) від системи централізованого опалення та постачання гарячої води не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будинку/будівлі. Обов`язком споживачів житлово-комунальних послуг, до яких, в тому числі, належать послуги з постачання теплової енергії, незважаючи на те, є споживачі власниками квартири чи наймачами, є своєчасна оплата спожитих послуг, які надавалися відповідачам в опалювальні періоди 2020-2023 років відповідно до актів про підключення житлового будинку, в якому мешкають відповідачі, до мереж теплопостачання за встановленими тарифами. За період з 01.10.2020 до 01.11.2023 відповідачам за особовим рахунком № [NUMBER] відповідно до Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018, Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, постанови КМУ від 21.08.2019 №830 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії» було нараховано заборгованість, виниклу в цей період за несплату послуг з надання теплової енергії, витраченої на загальнобудинкові потреби опалення в розмірі 6352,56 грн. Оскільки в добровільному порядку вказана сума відповідачами позивачу не сплачена, позивач просить суд стягнути її з відповідачів на його користь. Крім цього, в порядку ст.625 ЦК України позивач просить суд стягнути з відповідачів на його користь інфляційні втрати за період з 01.12.2020 по 01.02.2022 в розмірі 154,37 грн, 3% річних в сумі 50,41 грн за період з 01.12.2020 по 01.02.2022, а також заборгованість за абонентське обслуговування в розмірі 923,17 грн за період з 01.10.2020 до 01.11.2023, витрати по сплаті судового збору в розмірі 2684,00 грн та 35,00 грн за отримання відомостей з Державного реєстру речових прав. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи Відзиву відповідачами та клопотань сторонами в порядку ст.222 ЦПК України учасниками справи суду не надано, підстави для вирішення справи шляхом укладення мирової угоди відсутні. ІІІ. Процесуальні дії у справі Ухвалою Димитровського міського суду Донецької області від 12.01.2024 вирішено розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними в справі матеріалами. Відповідно до ч.8 ст.178 та ч.5 ст.279 ЦПК України справа розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Судом встановлено, що місце проживання відповідачів [PERSON] та [PERSON] зареєстроване у квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] , яка знаходиться у багатоповерховому житловому будинку, під`єднаному до об`єднаної системи центрального опалення. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна, відомості щодо права власності, інші речові права, іпотеки, обтяження відносно квартири [ADDRESS] станом на 09.05.2023 відсутні. Як вбачається з актів про підключення та відключення жилого будинку [ADDRESS] до системи централізованого опалення, у опалювальні періоди 2020-2023 років будинок підключався до та відключався від системи централізованого опалення у звичайному режимі (жовтень-листопад та квітень відповідно) згідно з рішеннями виконкому міської ради. Квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , відключена від систем ЦО і ГВП, що підтверджується відповідним актом від 15.10.2009. Відповідно до наданих позивачем письмових розрахунків заборгованість за надану теплову енергію за адресою проживання відповідачів (особовий рахунок № [NUMBER] ) за період з 01.10.2020 до 01.11.2023 складає 6352,56 грн, інфляційні втрати за період з 01.12.2020 по 01.02.2022 - 154,37 грн, 3% річних - 50,41 грн за період з 01.12.2020 по 01.02.2022, заборгованість за абонентське обслуговування - 923,17 грн за період з 01.10.2020 до 01.11.2023. Як вбачається з розрахунків позивача, заборгованість за теплову енергію складається з нарахувань відповідачам вартості оплати послуг централізованого опалення, які, як виходить зі змісту позовної заяви, відповідачами не сплачувались. Також позивачем висунуті і похідні від основної вимоги - стягнення інфляційних витрат, 3% річних та заборгованості за абонентське обслуговування. V. Оцінка суду Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню, виходячи з такого. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України, Законами України «Про теплопостачання», «Про житлово-комунальні послуги», Постановою КМУ від 21.08.2019 №830 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії» (далі - Правила №830) тощо. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Пунктом другим частини першої статті 5 наведеного вище Закону визначено, що комунальними послугами є в тому числі послуги з постачання теплової енергії. Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Відповідно до статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Таким чином, незважаючи на укладення чи не укладення споживачем договору на теплопостачання, за умови отримання ним відповідних послуг він несе обов`язок щодо оплати отриманої теплової енергії. Верховним Судом у постанові від 27.02.2019 у справі №334/2789/15-ц визначене, що ні ЦК України, ні Законами України «Про житлово-комунальні послуги», «Про теплопостачання», ні Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення не передбачені випадки, коли недодержання письмової форми договору про надання послуг з теплопостачання має наслідком його недійсність. Відсутність письмового договору про надання послуг з теплопостачання та постачання гарячої води не свідчить про відсутність певних договірних відносин і не звільняє відповідачів від оплати за фактично надані послуги. Таким чином, незважаючи на укладення чи не укладення споживачем договору на теплопостачання, за умови отримання ним відповідних послуг він несе обов`язок щодо оплати отриманої теплової енергії. Згідно з п.п.3,8 Правил №830 опалювальний період - період, протягом якого теплопостачальні організації постачають теплову енергію для потреб опалення. Постачання теплової енергії для потреб опалення здійснюється в опалювальний період. Рішення про початок та закінчення опалювального періоду приймається органами місцевого самоврядування з урахуванням кліматичних умов згідно з будівельними нормами і правилами, правилами технічної експлуатації теплових установок і мереж, державними санітарними нормами і правилами. Відповідно до абзацу 6 п.14 Правил №830 відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку. Отже, всі співвласники будинку сплачують обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та функціонування внутрішньобудинкової системи опалення будинку, а залишок теплової енергії, спожитої будинком (загальний обсяг якого фіксується вузлом комерційного обліку теплової енергії), розподіляється між житловими/нежитловими приміщеннями, до яких безпосередньо постачається теплова енергія. За положеннями ч.2 ст.382 ЦК України та норм Закону України від 14.05.2015 №4117 «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» власники квартир у багатоквартирному будинку є співвласниками усіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання, зобов`язані брати участь в утриманні будинку відповідно до своєї частки у майні будинку. Відключення мешканців багатоквартирних будинків від мереж централізованого теплопостачання не є підставою для звільнення мешканців від такого обов`язку, оскільки внутрішньобудинкові системи теплопостачання належать до інженерного обладнання та є його невід`ємною частиною. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного) обладнання житлового будинку та є його невід`ємною частиною. Отже, співвласники усіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання зобов`язанні брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку та прибудинкових територій відповідно до своєї частки у майні будинку. Відповідно до наявних у справі відомостей про підключення та відключення жилого будинку [ADDRESS] до системи централізованого опалення, належними і допустимими доказами позивачем підтверджене підключення будинку до системи згідно з актами, що стосується опалювального сезону 2020-2023 років. Згідно з наданими позивачем письмовими розрахунками плата за отримання послуг опалення місць загального користування та забезпечення функціонування системи опалення відповідачами з 01.10.2020 до 01.11.2023 не здійснювалася. Поміж тим, 24.02.2022 Указом Президента України №64 на території України був запроваджений воєнний стан, який неодноразово був продовжений і триває дотепер. Постановою КМУ №206 визначено, що в умовах воєнного стану до його припинення чи скасування забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Зі змісту положень Постанови КМУ №206 вбачається, що нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги, не обмежене суто періодом воєнного стану, а отже розповсюджується і на заборгованість, яка виникла до 24.02.2022. Враховуючи вищенаведені положення Постанови КМУ №206 щодо заборони нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги, суд констатує, що позивачем у період тривання воєнного стану неправомірно було нараховане та заявлено вимогу про стягнення 3% річних на суму 50,41 грн та інфляційних збитків на суму 154,37 грн за весь спірний період. Таким чином, із заявлених позивачем позовних вимог на загальну суму 7480,51 грн підлягає стягненню заборгованість за надані комунальні послуги з теплопостачання за період з 01.10.2020 до 01.11.2023 в розмірі 6352,56 грн та заборгованість з плати за абонентське обслуговування за той самий період у розмірі 923,17 грн. Згідно зі ст.543 ЦК України в разі солідарного обов`язку відповідачів кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або у повному обсязі як від усіх відповідачів разом, так і від будь-кого з них окремо. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами Згідно з ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при пред`явленні позову сплачено судовий збір у сумі 2684,00 грн. Оскільки судом вимоги позивача задовольняються частково, з відповідачів на користь позивача має бути стягнуто судовий збір в розмірі по 1305,26 грн. В іншій частині судовий збір на суму 73,48 грн покладається на позивача. Що стосується стягнення витрат, пов`язаних з отриманням відомостей з Державного реєстру речових прав в розмірі 35,00 грн, суд зазначає таке. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.3 цієї статті до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків,спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані із витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначається положеннями статей 141-142 ЦПК України. Згідно з ч.1 ст.140 ЦПК України особа, яка надала доказ на вимогу суду, має право вимагати виплати грошової компенсації своїх витрат, пов`язаних із наданням такого доказу. Розмір грошової компенсації визначає суд на підставі поданих такою особою доказів здійснення відповідних витрат. Виходячи з системного тлумачення норм, що регулюють поняття судових витрат та порядок стягнення судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, суд не вбачає правових підстав для стягнення заявлених позивачем витрат за отримання інформації з Державного реєстру речових прав. З огляду на це у стягненні витрат в розмірі 35,00 грн за отримання інформації з реєстру слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: partial