Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, відповідно до якої прохає суд ухвалити рішення, яким призначити по справі судову молекулярно-генетичну експертизу; виключити з актового запису про народження [PERSON] , [INFO] , відомості про батька [PERSON] , внесені Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 1072 від 14.08.2019, стягнути з відповідача понесені судові витрати. Позов обґрунтований тим, що позивач перебував у шлюбі з відповідачем в період часу з 12.01.2013. У шлюбі у позивача та відповідача народилося двоє дітей - [PERSON] та [PERSON] . Позивач зазначає, що з початку вважав, що є біологічним батьком дітей та утримував останніх. Йому стало відомо від відповідача, що його молодший син [PERSON] не є його біологічним сином, окрім цього відсутня візуальна спорідненість між сином та біологічними ознаками позивача. Враховуючи ці обставини, позивач має законні підстави щодо сумніву свого біологічного батьківства по відношенню до сина. У подальшому проведено аналіз ДНК на батьківство за результатами якого отримано результат, що ймовірність його батьківства [PERSON] становить 0%. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02.01.2024 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17.01.2024 провадження у справі зупинено. 01.02.2024 від відповідача [PERSON] до суду надійшла заяву, зі змісту якої вбачається, що відповідач визнає позовні вимоги в повному обсязі та просить судові засідання проводити без її участі. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08.02.2024 провадження у справі відновлено та призначено судове засідання. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, про дату, час та місце повідомлений належним чином. Представник позивача - адвокат Більда В.В. просив позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце повідомлена належним чином, в поданій заяві відповідач позов визнає та просить розглядати справу без її участі. Згідно з ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки відповідач в судовому засіданні визнав позов і таке визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, то суд підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову не вбачає та вважає за необхідне ухвалити рішення про задоволення позову, оскільки для того наявні законні підстави. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов до таких висновків. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 12.01.2013 зареєстрували шлюб в Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис №14, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 03.04.2019. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 10.09.2013 позивач та відповідач записані батьками [PERSON] , який народився [INFO] , також відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 14.08.2019 позивач та відповідач записані батьками [PERSON] , який народився [INFO] . Позивач в своїй позовні заяві зазначає, що на момент народження сина та реєстрації себе батьком дитини, він не знав, що не є біологічним батьком, а дізнався про це через багато років, що і стало причиною для зверенння позивачем до суду. Вказана обставина на яку посилається позивач, не оспорюється відповідачем. Відповідачем надана до суду заява про визнання позову, яка не оспорює факт того, що позивач дійсно не є біологічним батьком [PERSON] . Оскільки позивач [PERSON] відповідно до ч. 1 ст. 122 СК України записаний батьком дитини [PERSON] , однак в дійсності не є його біологічним батьком, є підстави для задоволення позову про виключення відомостей про батька з актового запису про народження [PERSON] . Оскільки позовні вимоги визнаються в повному обсязі відповідачем, необхідності у призначенні та проведенні судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи немає. Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 СК України. Згідно зі ст. 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Оспорювання батьківства неможливе у разі смерті дитини. Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу. До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Для вимог чоловіка про виключення відомостей про нього як батька з актового запису про народження дитини позовної давності не встановлено. Як роз`яснено у п. п. 11, 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК України), шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї, як батька, з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст. 138 СК України), звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в справах про оспорювання батьківства є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. Згідно з п.п. 20 п. 1 Розділу III Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Відповідно до п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року № 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Таким чином суд вважає позовні вимоги [PERSON] є такими, що знаходять своє підтвердження, а позовні вимоги підлягають задоволенню. Суд вважає, що визнання відповідачем позову про оспорювання батьківства та виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини не суперечить закону, не порушує чиї ні будь права, свободи чи інтереси. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо), що передбачено ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Як вбачається з ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивачем в позові зазначено попередній розрахунок судових витрат у сумі 16073 грн. 60 коп., що складається із оплати судової генетичної експертизи та судового збору за подання позовної заяви. Однак, як вбачається із матеріалів справи судова генетична експертиза не проводилася та позивач не надав доказів оплати судової генетичної експертизи у розмірі 15000,00 грн. Проте відповідачем визнано позов в повному обсязі до розгляду справи по суті, тому з [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути 50 відсотків судового збору у сумі 536 грн. 80 коп., а 50 відсотків судового збору необхідно повернути позивачу з державного бюджету, тому вимога позивача про стягнення судових витрат підлягає частковому задоволенню. На підставі вище вказаного, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити частково.

Outcome: partial