Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-20 00:00:00

Представник позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» Грибанов Д.В. звернувся до суду засобами поштового зв`язку з указаним позовом, отриманим судом 15.03.2023, та просив стягнути з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість за кредитним договором № 19541-05/2021, у загальному розмірі 27312,50 грн, з яких 9500,00 грн заборгованість за основною сумою боргу, 17812,50 грн заборгованість за відсотками, а також понесені судові витрати. В обґрунтування пред`явлених вимог указав, що між товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТРУМ» та [PERSON] 31.05.2021 укладено кредитний договір № 19541-05/2021, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який надіслано на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчить п. 7 кредитного договору, адреса, реквізити та підпис сторін. За умовами кредитного договору відповідач отримав кредит у розмірі, на умовах строковості, зворотності, платності та зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування ним на умовах, визначених у договорі. Між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ», 29.12.2021 укладено договір факторингу № 29122021, відповідно до умов якого, ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату прийняв права вимоги до боржників, указаних у реєстрі боржників, зокрема і до [PERSON] . Таким чином, позивач набув права грошової вимоги до відповідача, вказаного у реєстрі боржників, серед інших, за кредитним договором від 31.05.2021 № 19541-05/2021, у загальному розмірі 27312,50 грн, з яких: 9500,00 грн заборгованість за основною сумою борг, 17812,50 грн заборгованість за відсотками. З моменту отримання позивачем права вимоги відповідачу не нараховувалися жодні штрафні санкції, однак відповідач не здійснює платежів для погашення існуючої заборгованості, продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань, чим порушує законні права та інтереси ТОВ «ФК «ЄАПБ». Ухвалою судді Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 11.12.2023 позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представником відповідача [PERSON] через систему «Електронний суд» 04.01.2023 подано відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги відповідачем визнано частково, у розмірі 17812,50 грн, з яких: 9500,00 грн сума кредиту, 3562,50 грн сума строкових процентів, нарахованих згідно з п. 1.3 договору, 4750,00 грн сума процентів, нарахованих згідно п. 4.3 договору та п. 2 ст. 625 ЦК України (а.с.45-48). Через систему у «Електронний суд» від представника позивача [PERSON] 07.02.2024 надійшли додаткові пояснення, де він звертає увагу, що предметом позову не є факт укладання договору про надання фінансового кредиту від 31.05.2021№ 19541-05/2021, враховуючи що відповідач не заперечує проти існування даного договору. Відсоткова ставка 1,25%, відповідно до п. 4 договору є акційною, а при недотриманні умов сплати процентів на акційних умовах, за договором застосовується базова процентна ставка 2,5%, що відображено у паспорті кредиту. Відповідачеві нараховувалися проценти за 30 днів користування кредитом за ставкою 1,25% у розмірі 3562,50 грн, а послідуючі 60 днів за ставкою 2,5% у розмірі 14250,00 грн, що відповідає п. 4.3 договору, укладеному з відповідачем (а.с.53-56). Представником позивача в тексті позовної заяви зазначено про розгляд справи за його відсутності, у разі неявки відповідача, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, однак до суду не з`явилися. У тексті відзиву на позовну заяву представник відповідача просить розглядати справу без її участі. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний сторонами спосіб захисту, категорію та складність справи, належне повідомлення учасників, суд вважає за можливе ухвалити рішення за відсутності сторін з урахуванням поданих ними заяв, за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо, відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази в справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та сторонами визнано, що між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та [PERSON] 31.05.2021 укладено договір про надання фінансового кредиту № 19541-05/2021 (а.с.7-9). Указаний договір підписаний його сторонами з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», про що зазначено у пункті 6 договору. За умовами договору № 19541-05/2021, товариство надає клієнту фінансовий кредит у розмірі 9500,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором (п. 1.1 договору). Кредит надається строком на 30 днів, тобто до 29.06.2021 (п. 1.2 договору). За користування кредитом клієнт сплачує товариству 456,25% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 1,25% на добу (п. 1.3 договору). Сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно з графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору (п. 2.1 договору). Обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому, проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту до дня повного погашення заборгованості за кредитом, включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом (п. 2.5 договору). При надходженні до товариства коштів для виконання зобов`язань клієнта товариство направляє такі кошти на погашення заборгованості в наступній послідовності: у першу чергу сплачуються проценти за користування кредитом, у другу чергу здійснюється повернення суми кредиту (п.2.6 договору). У разі, якщо клієнт не повернув кредит у строк, зазначений у п. 1.2 цього договору та/або в додатку до цього договору, проценти передбачені в п. 1.3 цього договору продовжують нараховуватися за кожен день користування кредитними коштами, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів, починаючи з дня укладення договору (п. 4.3 договору). У додатку № 1 до договору № 19541-05/2021 міститься графік розрахунків та орієнтовна сукупна вартість кредиту, де сторони погодили, що за 30 днів користування кредитом [PERSON] має повернути 9500,00 грн кредиту та 3562,50 грн нарахованих процентів за користування кредитом за фіксованою процентною ставкою 1,25% за день, а загалом 13062,50 грн (а.с.9). До вказано договору позивачем надано паспорт споживчого кредиту, що містить основні умови кредитування, які ідентичні викладеним умовам у договорі, та підписані сторонами з використанням електронного підпису (а.с.10). Статтею 626 ЦПК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст.ст. 628, 629 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За приписами ч. 2 ст. 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Положення ч. 1 ст. 205 ЦК України визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. (ч. 1). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. (ч. 3). Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Такі ж висновки викладені в постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19. Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, у якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк бо інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Положення ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Так, відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Судом встановлено, що [PERSON] 31.05.2021 підписав електронним підписом одноразовим ідентифікатором кредитний договір №19541-05/2021, чим погодився із запропонованими умовами кредитного договору. Суд звертає увагу, що факт укладення договору надання фінансового кредиту, а також досягнення згоди щодо його істотних умов відповідачем не заперечується. Договір містить докладну інформацію щодо особи позичальника [PERSON] , зокрема індивідуальний податковий номер, серію, номер паспорта і дату його видачі, адресу проживання, реквізити банківської карти, номер мобільного телефону, на який відправлено одноразовий ідентифікатор в якості аналога власноручного підпису позичальника. Отже, між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлено сторонами в електронній формі з використанням електронного цифрового підпису. Після підписання кредитного договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» виникло зобов`язання щодо надання кредитних коштів, а у відповідача виникло зобов`язання з повернення кредитних коштів. Суд звертає увагу, що факт укладення договору надання фінансового кредиту № 19541-05/2021, а також досягнення згоди щодо його істотних умов відповідачем не заперечується. Пунктом 3.1.4 договору № 19541-05/2021 визначено право товариства без згоди клієнта поступитися своїм правом вимоги за даним договором третій особі, у зв`язку з чим, відбудеться заміна сторони кредитодавця за цим договором (а.с.7 зворот). Між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» 29.12.2021 укладено договір факторингу № 29122021, яким ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату набуло права грошової вимоги до боржників за договорами, укладеними з кредитором, що зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно з додатку № 1 та є невід`ємною частиною договору (а.с.11-13). Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу від 29.12.202.13 № 129122021, право вимоги за договором № 19541-05/2021, укладеним ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» з [PERSON] , перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Загальна сума заборгованості за даним договором складає 27312,50 грн, з яких 9500,00 грн заборгованість за основною сумою боргу, 17812,50 грн заборгованість за відсотками (а.с.14). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора в зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора в зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого ТОВ «ФК «ЄАПБ», заборгованість [PERSON] за договором № 19541-05/2021 станом на дату відступлення прав вимоги, - 29.12.2021, складала у загальному розмірі 27312,50 грн, з яких: 9500,00 грн заборгованість за основною сумою боргу, 17812,50 грн заборгованість за відсотками. Позивачем відсотки та штрафні санкції відповідачеві не нараховано (а.с.15). Не погоджуючись із розміром нарахованих відсотків, представник відповідача зазначає, що проценти за користування кредитом та проценти за прострочення виконання визначені п. 1.3 та п. 4.3 договору № 19541-05/2021, мають складати 10687,50 грн за 90 календарних днів користування кредитом за відсотковою ставкою 1,25% на добу від суми кредиту (9500,00*1,25%*90 днів), з яких 3562,50 грн сума строкових відсотків відповідно до п. 1.3 договору, 7125,00 грн сума відсотків, нарахована на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України та відповідно до п. 4.3 договору, яка є мірою відповідальності позичальника. Також, представник відповідача зазначає, що умова кредитного договору від 31.05.2021 № 19541-05/2021 про розмір процентів як відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання, а саме п. 4.3, є несправедливою і суперечить принципам розумності та добросовісності, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад 50%) у разі невиконання/неналежного виконання позичальником зобов`язань за цим договором. Посилаючись на Закон України «Про споживче кредитування» та Закон України «Про захист прав споживачів», представник відповідача вказує, що сума процентів, нарахованих на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України та п. 4.3 договору, має становити 4750,00 грн, тобто 50% від суми кредиту. За змістом ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином, згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 1 ст. 1048, ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Зі змісту ч. 1 ст. 625 ЦК України слідує, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Перевіряючи обґрунтованість заявленого позивачем розміру заборгованості, суд виходить з доведеності розміру заборгованості за основною сумою боргу 9500,00 грн. Приходячи до такого висновку суд зауважує, що факт укладення між сторонами кредитного договору підтверджується матеріалами справи. Таким чином, ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ», як первісний кредитор, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами, виконав свої зобов`язання за кредитним договором, тоді як відповідач, користуючись кредитними коштами, належним чином не виконував свої зобов`язання, що призвело до виникнення заборгованості за основним боргом у розмірі 9500,00 грн, яку суд вважає доведеною. При цьому факт укладення договору та факт отримання коштів стороною відповідача не заперечується та позов визнано у розмірі суми кредиту, надано розрахунок заборгованості за відсотками. Не погоджуючись із сумою заборгованості за відсотками, нарахованою первісним кредитором, представник відповідача посилається на п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час укладення договору), де вказаний перелік несправедливих умов у договорах із споживачами, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Цивільне законодавство встановлює презумпцію свободи договору, яка полягає насамперед у вільному волевиявленні особи на вступ у договірні відносини, а також у вільному визначенні особою умов договору в яких фіксуються взаємні права та обов`язки його сторін. Свобода договору не є абсолютною (необмеженою), вона існує в рамках норм чинного законодавства, а дії сторін договору мають ґрунтуватися на засадах розумності, добросовісності та справедливості, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору. Правові та організаційні засади споживчого кредитування визначають право споживача перед укладенням договору про споживчий кредит отримати від кредитодавця всю необхідну інформацію щодо умов кредитування. Ця інформація надається кредитодавцем споживачу за спеціальною письмовою чи електронною формою. За умови дотримання такої форми кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит. Підставами для визнання правочину недійсним є недодержання однією стороною чи всіма сторонами вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, у тому числі вимог щодо змісту правочину та волевиявлення його учасника. Суд критично відноситься до тверджень представника відповідача щодо несправедливості умов договору, оскільки в судовому засіданні встановлено, що укладений 31.05.2021 між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» і [PERSON] договір про надання фінансового кредиту № 19541-05/2021 містить всі істотні умови договору про споживчий кредит, а перед його укладенням банк надав позивачу всю інформацію щодо умов кредитування, викладену також і в паспорті споживчого кредиту, який також підписаний відповідачем електронним підписом. Підписанням цього договору клієнт засвідчив, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується та зобов`язується неухильно дотримуватись правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту товариства (п.6.8 договору). На момент укладення вказаного договору та упродовж більше 2 років з дня його укладення, [PERSON] не заявляв вимог щодо визнання умов договору несправедливими (недійсними), оскільки факт отримання кредитних коштів та неповернення їх первісному кредитору останнім визнано, а тому суд вважає, що умови кредитування йому були зрозумілими і він з ними погоджувався. Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.01.2019 у справі № 526/405/13 вказав, що факт не вчинення жодних дій, щодо розірвання кредитних договорів, або визнання їх недійсними тривалий час, а також користуванням кредитними коштами та сплати відповідачем у рахунок часткового погашення заборгованості за кредитними договорами - є нічим іншим як визнання вище наведених кредитних договорів такими, що укладені з досягненням всіх істотних умов, а також підтвердженням отриманням всіх благ передбачених кредитним договором. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-1383/2010 зазначено, що ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Відповідачем жодним чином не доведено належного повернення коштів у розмірі та на умовах, визначених договоромтпро надання фінансового кредиту № 19541-05/2021 від 31.05.2021, презумпція правомірності якого не спростована, тому суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача про стягнення заборгованості за відсотками в розмірі 17812,50 грн, оскільки така вимога та наданий стороною позивача розрахунок заборгованості відповідають умовам вказаного договору. Окрім того, відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04.06.2020 у справі № 910/1755/19, у зв`язку із зміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Також, суд не бере до уваги посилання відповідача на порушення вимог ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки відсотки за користування кредитом не є сумою компенсації у разі невиконання відповідачем зобов`язань за договором, а є зафіксованим у договорі процентом за користування позикою, який було узгоджено з відповідачем, тобто є платою за користування кредитом. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача. За даних обставин, оскільки відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання з повернення кредитних коштів та сплати процентів у строки передбачені кредитним договором, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем, розмір якої перед судом не спростовано, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, згідно зі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача 2684,00 грн, у рахунок відшкодування судового збору (а.с.2).

Outcome: approved