Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-26 00:00:00

Короткий виклад обставин справи. Уповноважений представник [PERSON] - адвокат Квак В. В., 13.12.2023 року (вх. № 26636) звернувся у Залізничний районний суд м. Львова (документ сформований у системі «Електронний суд» 12.12.2023 року) із письмовою заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, у якій просить суд: - встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що особа [PERSON] , [INFO] , яка зазначена у актовому записі про народження від 17.06.1954 року № 172, який зареєстрований в Реєстрі 24.11.2011 року № 00055842509, внесений реєстратором ВДРАЦС Теребовлянського РУЮ, та особа [PERSON] , [INFO] , яка зазначена в свідоцтві про народження від 31.03.1956 року № [NUMBER] , є однією і тою самою особою (а.с. 1-2). Заява обґрунтована, зокрема тим, що [INFO] померла сестра заявника [PERSON] . Після смерті останні відкрили спадщина, спадкова справа заведена у Сьомій львівській державній нотаріальній контроль Львівської області. 27.11.2023 року заявник [PERSON] звернувся до вище вказаної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом. Однак листом від 27.11.2023 року заявника було повідомлено, що є невідповідність у актовому записі про народження померлої [PERSON] та свідоцтві про її народження. Так, згідно свідоцтво про народження від 31.03.1956 року № [NUMBER] прізвище померлої було « [PERSON] ». У той самий час, відповідно до витягу з державного реєстру акту цивільного стану громадян щодо актового запису про народження [PERSON] за № 00042469786 від 27.11.2023 року у відомостях про дитину вказане прізвище « [PERSON] ». Таким чином, заявник вимушений звернутися до суду із заявою про встановлення факту що має юридичне значення. Рух справи в суді. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.12.2023 року для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю - Галайко Н. М. (а.с. 15). Судом у порядку ч. 1 ст. 316 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) 13.12.2023 року направлялись запити щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - заявника у справі (а.с. 16). Відповідь на вказаний запит надійшла до суду 10.01.2024 року (а.с. 17). Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 23.01.2023 року заяву було залишено без руху, у зв`язку з її істотними недоліками (а.с. 18-20). 29.01.2024 року (вх. № 2106) від уповноваженого представника [PERSON] - адвокат Квак В. В. надійшла письмова заява (документ сформований у системі «Електронний суд» 27.01.2024 року) про усунення недоліків заяви, також до вказаної заяви надано уточнену письмову заяву (а.с. 22-23). Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 09.02.2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити у порядку окремого провадження. Призначено судове засідання у справі (а.с. 27-28). Позиція сторін по справі. Заявник [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про час та місце судового засідання, у таке не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив. Уповноважений представник [PERSON] - адвокат Квак В. В., будучи належним чином повідомленим про час та місце судового засідання, у судове засідання не з`явився, однак 27.02.2024 року (вх. № 48570) останній подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та за відсутності заявника у справі, просить суд задовольнити подану заяву у повному обсязі. Представник заінтересованої особи будучи належним чином повідомленим про час та місце судового засідання, у судове засідання не з`явився, однак 28.02.2024 року (вх. № 5065) від представника заінтересованої особи Павлишин О. надійшла письмова заява про розгляд справи за її відсутності. Так, суд зазначає, що згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка осіб, належним чином повідомлених про час та місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви, тому за таких обставин суд вважає за можливе розглянути заяву у їх відсутність оскільки у матеріалах справи є достатньо необхідних доказів про права та обов`язки сторін, їх взаємовідносини для постановлення судом законного та об`єктивного рішення. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд дійшов висновку про можливість ухвалення рішення про задоволення заяви, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 12 ЦПК України передбачає, зокрема те, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Як передбачено ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Положеннями ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Встановлені судом фактичні обставини справи. Копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , стверджується, що [PERSON] , 1941 року народження та [PERSON] , 1940 року народження одружилися 31.10.1965 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 56, після реєстрації одруження дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с. 11). Копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , стверджується, що [PERSON] народився [INFO] , батьками вказано: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5). Копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , стверджується, що [PERSON] народилася [INFO] , батьками зазначено: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6 зворот). Із копії повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00042469786 від 27.11.2023 року вбачається, що у актовому записі про народження від 17.06.1954 року № 172, який зареєстрований в Реєстрі 24.11.2011 року № 00055842509, внесений реєстратором ВДРАЦС Теребовлянського РУЮ Тернопільської обл. у розділі «відомості про дитину» вказано: [PERSON] , [INFO] (а.с. 9-10). Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , вбачається, що [PERSON] , [INFO] померла [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис № 152 (а.с. 12). Також суд приймає до уваги, що згідно архівної довідки виданої державним архівом Львівської області № А-1675 від 08.08.2014 року стверджується, що в документах архіву значиться родина, у складі: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у 1946 році сім`я [PERSON] була переселена у Тернопільську область із села Вілька із території Польщі (а.с. 5 зворот). Згідно копії довідки № 39/8 від 21.11.1967 року, виданої виконкомом Великолуцької сільської Ради депутатів трудящих Тернопільського р-ну Тернопільської обл., стверджується, що будинок, який належав [PERSON] розвалився, так як був глиняний та старий (а.с. 14). Копією листа-відповіді Сьомої львівської державна нотаріальна контора Львівської області № 716/01-14 від 27.11.2023 року стверджується, що [PERSON] звертався у нотаріальну контору із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Так, 05.06.2023 року [PERSON] подав заяву про прийняття спадщини за законом після смерті сестри [PERSON] , як спадкоємця другої черги. Однак згідно повного витягу та свідоцтва про народження стверджуються різні прізвища [PERSON] , а саме: « [PERSON] » та « [PERSON] », що унеможливлює видачу свідоцтва про право на спадщину (а.с. 6). Мотиви, з яких виходить суд при розгляді справи та застосовані норми права. Як закріплено у ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположих свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Згідно з пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру. У цьому пункті закріплене право на суд разом з правом на доступ до суду, тобто правом звертатися до суду з цивільними скаргами, що складають єдине ціле (рішення Європейського Суду з прав людини від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36. Згідно із статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Згідно ст. 315 ЦПК України справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Як роз`яснюється у п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року за № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію у зв`язку із втратою годувальника. Суд не може відмовити у розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах цивільного стану. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Висновки суду. Суд звертає увагу на те, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права (ч. 1 ст. 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч. 1 ст. 129 Конституції України). Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Так, у рішенні «Bellet v. France» («Белле проти Франції») від 04.12.1995 року Європейський суд з прав людини зазначив, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить гарантії справедливого судочинства, одним із аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Такий висновок суду узгоджується із позицією Верховного Суду висловленою у постанові № 733/324/21 від 15.09.2021 року. Дослідивши обставини справи та враховуючи наведені норми,

Outcome: approved