Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-11 00:00:00

У серпні 2023 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі по тексту - відповідач), третя особа: Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: [PERSON] , про визнання права власності та усунення перешкод у користуванні майном. В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що 20.01.2020 року через систему Прозорро, запропонувавши найвищу цінову пропозицію - 124 400,00 грн. він став переможцем електронних торгів, лоту № GL24N015494, а саме: автомобіля HYUNDAI SONATA, номер державної реєстрації [NUMBER] , рік випуску 2007, об`єм двигуна 2359, номер кузова [NUMBER] , [NUMBER] (далі - Транспортний засіб/ Майно). Власником вказаного транспортного засобу є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит». Надалі, між відповідачем та позивачем 20.02.2020 року на підставі протоколу електронного аукціону №UA-EA-2019-12-23-000004-b від 20.01.2020 року, укладено Договір купівлі-продажу транспортного засобу: автомобіль, марки HYUNDAI SONATA, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , [NUMBER] , колір: чорний, об`єм двигуна 2359, рік випуску: 2007, номер державної реєстрації: [NUMBER] . 22.07.2021 року позивач звернувся до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві для реалізації свого права власності на придбане на електронних торгах майно, шляхом державної реєстрації вищезазначеного транспортного засобу, однак, йому було відмовлено у зв`язку з накладеним обтяженням у вигляді арешту рухомого майна на відповідача. Згідно наданого Регіональним сервісним центром ГСЦ МВС в м. Києві витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 22.07.2021 року за №73872816 реєстратором: Шеремет Олександр Вікторович, Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, зареєстровано обтяження про заборону відчуження всього рухомого майна ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», код:09807856. Таким чином, позивач вказує, що після одержання перемоги на електронних торгах, укладення Договору купівлі-продажу транспортного засобу, отримання вищезазначеного транспортного засобу, - не може провести його перереєстрацію в органах МВС внаслідок наявності постанови про арешт майна боржника, серія та номер: [NUMBER], виданий від 21.12.2019, видавник: Шевченківський районний ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Київ. З врахуванням викладених обставин, з метою захисту своїх гарантованих Конституцією та Законами України цивільних прав, позивач був змушений звернутись до суду з даним позовом та просив суд: - визнати за [PERSON] право власності на транспортний засіб: HYUNDAI SONATA, номер державної реєстрації [NUMBER] , рік випуску 2007, об`єм двигуна 2359, номер кузова [NUMBER] , [NUMBER] ; - усунути перешкоду [PERSON] у володінні та користуванні автомобілям, шляхом скасування постанови про арешт майна боржника, серія та номер: [NUMBER] від 21.12.2019, видавник: Шевченківський районний ВДВС м. Київ ГТУЮ у м.Києві, в частині HYUNDAI SONATA, номер державної реєстрації [NUMBER] , рік випуску 2007, об`єм двигуна 2359, номер кузова [NUMBER] , [NUMBER] . Ухвалою суду від 18.08.2023 року дану позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. Ухвалою суду від 07.09.2023 року відкрито провадження по справі та вирішено розглядати її за правилами загального позовного провадження. Сторонам встановлено строк на подання відзиву та відповіді на відзив, а також заперечень на відповідь на відзив. 11.09.2023 року від третьої особи по справі Шевченківського ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшов відзив на позов, відповідно до змісту якого представник третьої особи вказував на необґрунтованість позовних вимог, а також вважав за необхідне залучити до участі у справі в якості третьої особи - стягувача у виконавчому провадженні № [NUMBER] [PERSON]. 21.09.2023 року від представника відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого представник відповідача зазначив, що згідно інформації розміщеної в електронній торговій системіhttps://prozorro.sale датою проведення аукціону з продажу Автомобіля HYUNDAI SONATA, номер державної реєстрації [NUMBER] , рік випуску 2007, об`єм двигуна 2359, номер кузова [NUMBER] , [NUMBER] . Основні засоби у кількості 45 одиниць. (лот GL24N015494) було 20.01.2020. Переможцем даного аукціону було визначено позивача. 12.02.2020 року між АТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу Окрім того, 12.02.2020 року між АТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» та [PERSON] було укладено акт приймання - передачі транспортного засобу. АТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» не заперечує та не спростовує право власності позивача на належний йому на право власності автомобіль. Також вказував, що постановою від 21.12.2019 року старшого державного виконавця Шевченківського РВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Шеремета О.В. накладено арешт на майно боржника в межах суми боргу в розмірі 109 976,50 грн. 13.01.2020 року АТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із скаргою про визнання неправомірними дій старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Шеремета О.В. щодо арешту майна банку, як боржника у виконавчому провадженні № [NUMBER], та скасувати постанову старшого державного виконавця Шеремета О.В. від 21.12.2019 року про арешт майна боржника в ході примусового виконання виконавчого листа № 761/14537/15, виданого 05.02.2018 року Шевченківським районним судом міста Києва. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 18.02.2020 року у справі № 761/14537/15-ц скаргу ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» задоволено частково, зокрема: скасовано постанову старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції в м. Києві Шеремета О.В. від 21.12.2019 року у ВП № [NUMBER] про арешт майна боржника. Постановою Київського апеляційного суду від 12.11.2020 року у справі №761/14537/15-ц ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 18.02.2020 року у справі №761/14537/15-ц залишено без змін. Постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 24.06.2021 року ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 18.02.2020 року в оскаржуваній частині, постанову Київського апеляційного суду від 12.11.2020 року справі №761/14537/15-ц, залишено без змін. 16.06.2023 року Фондом гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення АТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» направлено заяву про зняття арешту до третьої особи. Однак, Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції жодних дій на виконання рішень суду не вчиняє. Ухвалою суду від 24.10.2023 року було закрито підготовче судове засідання у справі та призначено справу до судового розгляду по суті в порядку загального позовного провадження, а також залучено до участі у справі [PERSON] як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача. 24.10.2023 року третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача в системі «Електронний суд» було сформовано пояснення щодо позову або відзиву, згідно яких [PERSON] пояснив, що з наведених у позовній заяві обставин вбачається, що арешт на все майно відповідача було накладено державним виконавцем 21 грудня 2019 року, а спірне майно було придбано позивачем на публічних торгах 20 січня 2020 року, і договір купівлі-продажу рухомого майна укладено між позивачем та відповідачем 12 лютого 2020 року. Водночас, згідно з витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна станом на 22 липня 2021 року вказаний арешт не було знято. Таким чином, правочин з відчуження арештованого майна відбувся під час чинності арешту (публічного обтяження, заборони відчуження), накладеного на майно відповідача державним виконавцем в межах виконавчого провадження [NUMBER]. За таких умов право власності на спірне майно, придбане під час чинного арешту, не може бути визнано за позивачем, що виключає задоволення позову у цій справі. За змістом доданого до позовної заяви договору купівлі-продажу він є таким, що підпадає під встановлені статтею 228 ЦК України умови, за яких правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, оскільки за цим договором відчужено майно, обіг якого обмежено у зв`язку із забороною його відчуження. З огляду на наведене, до прохальної частини цього пояснення включено вимогу про застосування наслідків нікчемного правочину шляхом зобов`язання позивача повернути відповідачу спірне майно та зобов`язання відповідача (в особі його ліквідатора) сплатити позивачу сплачену вартість спірного майна. Вказував також, що дії з відчуження (розтрати) майна, на яке накладено арешт, за своєю сутністю є протиправними, суспільно небезпечними і кримінально караними відповідно до статті 388 КК України. З матеріалів позовної заяви вбачається вчинення посадовими особами Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" та/або посадовими особами Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та/або посадовими особами ДП "Прозорро.Продажі" кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 388 КК України. Таким чином, [PERSON] в своїх поясненнях просив суд прийняти це пояснення, долучити його до матеріалів справи, відмовити у задоволенні позову, а також застосувати наслідки нікчемного правочину з відчуження арештованого майна, а саме: зобов`язати позивача повернути відповідачу автомобіль HYUNDAI SONATA, номер державної реєстрації [NUMBER] , рік випуску 2007, об`єм двигуна 2359, номер кузова [NUMBER] , [NUMBER] , та зобов`язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб як ліквідатора відповідача виплатити позивачу сплачену вартість вказаного автомобілю у розмірі 99535,28 грн. За фактами виявлених ознак вчинення кримінальних правопорушень (злочинів), визначених ст.ст. 358, 365-2, 388 КК України, постановити окрему ухвалу, направити її прокурору або органу досудового розслідування, встановивши строк надання суду відповіді про вжиті заходи. 29.10.2023 року третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача було подано до суду клопотання про долучення доказів. Представник позивача в судовому засідання позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про розгляд справи. Представник третьої особи Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: [PERSON] в судовому засіданні заперечував з приводу задоволення позовних вимог та просив відмовити у їх задоволенні. Суд заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали цивільної справи в повному обсязі, приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, згідно протоколу електронного аукціону №UA-EA-2019-12-23-000004-b, 20.01.2020 через систему Прозорро, запропонувавши найвищу цінову пропозицію - 124 400,00 грн. позивач став переможцем електронних торгів, лоту № GL24N015494, а саме: автомобіля HYUNDAI SONATA, номер державної реєстрації [NUMBER] , рік випуску 2007, об`єм двигуна 2359, номер кузова [NUMBER] , [NUMBER] . Власником Транспортного засобу вказано: ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «БАНК "ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ». 20.02.2020 року на підставі протоколу електронного аукціону NoUA-EA-2019-12-23-000004-b від 20.01.2020, укладено Договір купівлі-продажу транспортного засобу: автомобіль, марки HYUNDAI SONATA, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , [NUMBER] , колір: чорний, об`єм двигуна 2359, рік випуску: 2007, номер державної реєстрації: [NUMBER] , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Малим О.С., реєстровий номер 167. Судом також встановлено, що постановою старшого державного виконавця Шевченківського РВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Шеремета О.В. від 21.12.2019 року накладено арешт на майно боржника АТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» в межах суми боргу в розмірі 109 976,50 грн. Стягувачем у виконавчому провадженні значиться фізична особа: [PERSON] . Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 18.02.2020 року у справі №761/14537/15-ц скаргу ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» задоволено частково, зокрема: скасовано постанову старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції в м.Києві Шеремета О.В. від 21.12.2019 року у ВП № [NUMBER] про арешт майна боржника. Постановою Київського апеляційного суду від 12.11.2020 року у справі № 761/14537/15-ц ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 18.02.2020 року у справі №761/14537/15-ц залишено без змін. Постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 24.06.2021 року ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 18.02.2020 року в оскаржуваній частині, постанову Київського апеляційного суду від 12.11.2020 у справі №761/14537/15-ц, залишено без змін. Як на підставу для звернення до суду з даним позовом та задоволення позовних вимог, позивач посилався на те, що 22.07.2021 року він звернувся до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві для реалізації свого права власності на придбане на електронних торгах майно шляхом державної реєстрації вищезазначеного транспортного засобу, однак, йому було відмовлено, у зв`язку з накладеним обтяженням у вигляді арешту рухомого майна на відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В силу ч. 1 ст. 13 цього Кодексу, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст.12 та ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження». Відповідно до частин першої-третьої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі №905/386/18 (провадження № 12-85гс19) зазначено, що вимоги інших осіб щодо належності саме їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, реалізується шляхом подання ними з додержанням правил юрисдикційності позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним з підстав, передбачених законом. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. У постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила правовий висновок про те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову. Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом з тим, установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача. Такий правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (провадження № 14-178цс18), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (провадження № 14-392цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (провадження № 14-512цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18), від 05 травня 2019 року у справі № 554/10058/17 (провадження № 14-20цс19). В свою чергу, у постанові Верховного Суду від 24 травня 2023 року у справі №299/2931/17 зазначено, що відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів (орган фіскальної служби), банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. У випадках, коли арешт майна проводився для забезпечення конфіскації чи стягнення майна на користь держави, як відповідач до участі у справі у встановленому законом порядку також залучається відповідний територіальний орган Державної фіскальної служби України. Предметом позовних вимог [PERSON] є визнання права власності на транспортний засіб та усунення перешкод у користуванні майном шляхом скасування постанови про арешт майна боржника, який був накладений в рамках виконавчого провадження. Водночас, заявляючи позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні майном шляхом скасування постанови державного виконавця про арешт майна боржника, позивачем не залучено відповідний відділ виконавчої служби у якості відповідача. Крім того, суд враховує, що відповідачем не оспорюється право власності позивача та транспортний засіб, про що вказано представником відповідача у відзиві на позов. Водночас, Велика Палата Верховного Суду неодноразово зауважувала, що у кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату позивач хоче досягнути унаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи у межах заявлених вимог (частина перша статті 13 ЦПК України), але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом (пункт 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України). Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально (зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2023 року у справі № 554/10517/16-ц, від 30 червня 2021 року у справі № 9901/172/20, від 1 липня 2021 року у справі № 9901/381/20, від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18, від 1 лютого 2022 року у справі № 750/3192/14, від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц, від 4 липня 2023 року у справі № 233/4365/18. Суд, проаналізувавши обґрунтування позовних вимог та наданих у судовому засіданні представником позивача пояснень, прийшов до висновку, що фактично за своєю суттю позивачем заявлено позов є визнання права власності на транспортний засіб та усунення перешкод у користуванні майном шляхом зняття арешту зі спірного автомобіля. Однак, відповідачем у цій справі [PERSON] визначив тільки ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит». Позивач не заявляв клопотання про залучення інших співвідповідачів до участі у справі. Таким чином, при зверненні до суду позивач неповно визначив суб`єктний склад учасників справи, зокрема, крім боржника, не залучив особу, в інтересах яких накладено арешт, співвідповідачем, що унеможливлює правильне встановлення фактичних обставин та вирішення спору по суті. В даному випадку відповідачами у даній справі має бути особа в інтересах якої був накладений арешт на майно в рамках виконавчого провадження стягувач ([PERSON]) та боржник (ПАТ «Банк « Фінанси та Кредит»), а тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку з неналежним суб`єктним складом сторін у справі. Такий висновок суду узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 940/734/21. З приводу викладених в поясненнях третьої особи обставин, суд зазначає наступне. Згідно статті 174 ЦПК України пояснення третьої особи щодо позову або відзиву є заявою по суті справи. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. В наданих поясненнях на позов, третя особа у справі [PERSON] просив суд застосувати наслідки нікчемності правочину з відчуження арештованого майна, а саме: зобов`язати позивача повернути відповідачу автомобіль HYUNDAI SONATA, номер державної реєстрації [NUMBER] , рік випуску 2007, об`єм двигуна 2359, номер кузова [NUMBER] , [NUMBER] , та зобов`язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб як ліквідатора відповідача виплатити позивачу сплачену вартість вказаного автомобілю у розмірі 99535,28 грн. За фактами виявлених ознак вчинення кримінальних правопорушень (злочинів), визначених ст.ст. 358, 365-2, 388 КК України, третя особа просить постановити окрему ухвалу, направити її прокурору або органу досудового розслідування, встановивши строк надання суду відповіді про вжиті заходи. Свої доводи щодо нікчемності правочину обгрунтовував тим, що з наведених у позовній заяві обставин вбачається, що арешт на все майно відповідача було накладено державним виконавцем 21 грудня 2019 року, а спірне майно було придбано позивачем на публічних торгах 20 січня 2020 року, і договір купівлі-продажу рухомого майна укладено між позивачем та відповідачем 12 лютого 2020 року. Водночас, згідно з витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна - станом на 22 липня 2021 року вказаний арешт не було знято. Таким чином, правочин з відчуження арештованого майна відбувся під час чинності арешту (публічного обтяження, заборони відчуження), накладеного на майно відповідача державним виконавцем в межах виконавчого провадження № [NUMBER], а тому, на думку третьої особи, правочин з продажу арештованого майна порушує публічний порядок і є нікчемним в силу статті 228 ЦК України, а отже, не створює юридичних наслідків. Водночас, ухвалою суду від 24.10.2023 року, якою було закрито підготовче провадження, [PERSON] було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог до предмета спору та як вбачається з матеріалів справи, останнім не подавався в межах розгляду даної справи позов, який би відповідав вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України. Поряд з цим, суд враховує висновки, викладені Ухвалі КЦС ВС від 19.10.2022 року у справі № 757/23249/17-ц, згідно з якими нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх. Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення, навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає. Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно-правових нормах. Судом встановлено, що на час укладання правочину, а саме: придбання позивачем на публічних торгах 20 січня 2020 року і укладення договору купівлі-продажу рухомого майна між позивачем та відповідачем 12 лютого 2020 року в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було введено тимчасову адміністрацію та запроваджена процедура ліквідації вказаного банку. Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Згідно з п.7 ч.2 статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури ліквідації банку: втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається. Окрім того, станом на час розгляду даної справи судами першої, апеляційної та касаційної інстанції встановлена неправомірність винесення постанови старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції в м. Києві Шеремета О.В. від 21.12.2019 року у ВП № [NUMBER] про арешт майна, оскільки вона була постановлена державним виконавцем під час здійснення процедури ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит», що прямо заборонено нормани закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», зважаючи на те, що ця постанова унеможливлює здійснення Уповноваженою особою Фонду функцій по дотриманню процедури ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит», оскільки зупиняє реалізацію активів та майна неплатоспроможного банку в межах ліквідаційної процедури. Отже, оскільки постанова від 21.12.2019 року у ВП [NUMBER], якою було накладено арешт на майно відповідача, скасована в судовому порядку, відтак не породжує жодних правових наслідків від моменту її прийняття, то відповідно відсутні правові підстави для застосування судом наслідків нікчемності правочину, а також постановлення окремої ухвали, оскільки судом не виявлено фактів вчинення кримінальних правопорушень (злочинів), визначених ст.ст. 358, 365-2, 388 КК України. Таким чином, судом не встановлено обставин, які б свідчили про нікчемність правочину. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). ЄСПЛ у рішенні у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04) від 10 лютого 2010 року вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Враховуючи наведене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, та те, що позивачем не належно визначено суб`єктний склад учасників справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed