Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-20 00:00:00

Позивачка 16.08.2023 засобами поштового листування звернулася до суду із вказаною позовною заявою, яку уточнила 11.10.2023, просить стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , яка продовжує навчання, починаючи стягнення з дня подання позову і до закінчення навчання (до 30.06.2026). За змістом позову сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 21.09.2002 по 05.10.2007, мають спільну дитину - доньку [PERSON] , яка проживає із матір`ю та перебуває на її утриманні, [INFO] досягла повноліття. Так, [PERSON] навчається, є студенткою юридичного факультету денної форми навчання Чернівецького національного університету ім. Юрія Федьковича, за спеціальністю «міжнародне право» за рахунок видатків державного бюджету. Строк навчання з 15.09.2022 до 30.06.2026. Позивачка зауважує, що несе витрати на проживання доньки у гуртожитку, харчування, придбання одягу та харчування, сезонний відпочинок та відвідування м.Запоріжжя. Дитина потребує коштів на придбання канцелярських товарів, комп`ютерної техніки, підручників тощо, адже, враховуючи денну форму навчання, донька не працює. [PERSON] працевлаштована на посаді менеджера ПП «Флексолайф», враховуючи розмір доходу, не може в повному обсязі забезпечити потреби дитини. Враховуючи наведене, із посиланням на ст. 182, 199-201 СК України, оскільки відповідач є працездатним, не має інвалідності, інших осіб на утриманні, отримує мінливий дохід, проте, має здатність сплачувати аліменти на повнолітню дитину, яка потребує матеріальної допомоги, в позасудовому порядку її не надає, позивачка просить задовольнити позов. Ухвалою судді від 13.10.2023 (після усунення недоліків позовної заяви) позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження, визначено дату, час і місце проведення судового розгляду по суті із повідомленням (викликом) сторін (учасників справи). Визначено відповідачу 15-денний строк із дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Роз`яснено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК України). Згідно з ч.1 ст.193 ЦПК України у строк для подання відзиву відповідач має право пред`явити зустрічний позов. Позивачка та третя особа відповідно до заяв, вх.№ від 20.11.2023, просять розглянути справу за їх відсутності, задовольнити позовні вимоги. Третя особа [PERSON] за змістом заяви підтверджує, що її утримання матір [PERSON] здійснює самостійно, вона потребує коштів на утримання від батька відповідно до наявного у неї законного права. Позивачка [PERSON] заперечень з приводу заочного розгляду справи не висловила. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду повідомлявся належним чином засобами поштового листування за адресою реєстрації, отримував судові повістки, позовну заяву, вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Так, відповідач не скористався своїм правом, передбаченим ч.1 ст.191, ч.1 ст.278 ЦПК України, до матеріалів справи відзиву на позовну заяву не подав. Як врегульовано ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому у відповідності до ч.4 ст.223 ЦПК України, враховуючи думку сторони позивача, дотримання вимог ч.1 ст.280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, а саме ухвалює згідно з ч.1 ст.281 ЦПК України розглядати справу в заочному порядку. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України. Заяв по суті справи та зустрічної позовної заяви подано не було, інших процесуальних дій у справі судом не вчинено за відсутності відповідних клопотань. Як передбачено ч.1 ст.279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розглянувши позовну заяву, дослідивши наявні письмові докази на предмет їх належності, допустимості та достовірності, як кожного доказу окремо, та і у сукупності та взаємозв`язку, суд встановив фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, які склалися між сторонами, та дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі у зв`язку із таким. Під час розгляду справи судом встановлено, що за даними засвідченої копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого Запорізьким міським відділом РАГС Запорізького обласного управління юстиції 21.09.2002, між сторонами у справі 21.09.2002 укладено шлюб, зареєстрований Запорізьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану Запорізького обласного управління юстиції, актовий запис №1117 від 21.09.2002. Шлюб між сторонами розірвано в судовому порядку (веб-посилання на рішення: https://reyestr.court.gov.ua/Review/948169). Так, 05.10.2007, що підтверджено засвідченою копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області 05.10.2007 зареєстровано розірвання шлюбу. Згідно з наданою у додатках до позовної заяви засвідченою копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , сторони мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] , яка на час звернення до суду (позовна заява надіслана 16.08.2023 засобами поштового листування) досягла повноліття, перебуває на утриманні позивачки, з якою вона зареєстрована за однією адресою (довідка про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру №294587-2019 від 18.09.2019) з 16.02.2013. Відповідно до рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя у цивільній справі №336/1219/13-ц, пр.2/336/1111/2013 від 01.03.2013, яке набрало законної сили 12.03.2013, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , з 08.02.2013 до досягнення дитиною повноліття, щомісячно, у розмірі 1/4 частини доходу відповідача. Крім того, розмір аліментів був збільшений відповідно до рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 15.03.2018, яке набрало законної сили 17.04.2018, ухваленого у цивільній справі №336/7536/17, пр. 2/336/841/2018. Так, згідно з резолютивною частиною зазначеного рішення збільшено розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] на утримання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08 липня 2017 року до досягнення повноліття [PERSON] (веб-посилання на рішення https://reyestr.court.gov.ua/Review/73027008). Окремо в судовому порядку судом розглянуто питання стягнення додаткових витрат на утримання дитини (цивільна справа №336/1810/22, пр.2/336/2959/22). На підставі рішення суду у даній справі 27.01.2023 відкрито виконавче провадження ВП [NUMBER], яке здійснюється Вільнянським відділом ДВС у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса). Крім того, відповідно до п.2, 12, 22 договору про навчання у закладі вищої освіти №09-281 від 06.09.2022, укладеного між Чернівецьким національним університетом ім. Ю.Федьковича в особі ректора [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] як її законним представником, заклад бере зобов`язання зарахувати вступника на 1 курс після виконання умов прийому на навчання, правил прийому та укладення договору, здійснити підготовку вступника за денною формою здобуття освіти за освітньою програмою «Міжнародне право» за спеціальністю 293 «Міжнародне право» для здобуття ступеня вищої освіти «бакалавр». Фінансування навчання здійснюється за рахунок видатків державного бюджету. За даними довідки (засвідчена копія досліджена судом) №494 від 06.06.2023, виданої деканом юридичного факультету Чернівецького національного університету ім. Ю.Федьковича В. Вдовіченим, [PERSON] дійсно є студенткою першого курсу юридичного факультету денної форми навчання вказаного закладу, навчання триває з 15.09.2022 по 30.06.2026. Відповідно до засвідченої копії довідки, виданої директором приватного підприємства «Флексолайф» Г.Коваленко 10.08.2023 №ЄВ000000003, [PERSON] працевлаштована на підприємстві з 15.11.2021, займає посаду менеджера зі збуту. Розмір нарахованої заробітної плати [PERSON] за період з 01.02.2023 по 31.07.2023 становить 45 294,96 гривень. За змістом довідки про відсутність індивідуальних відомостей про особу, виданою ГУ Пенсійного фонду України в Запорізькій області 01.02.2024, за даними Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відомості про страховий стаж, заробітну плату (дохід, грошове забезпечення) [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , відсутні. Згідно з довідкою до акта огляду МСЕК 12 ААГ №169082 від 22.08.2023, [PERSON] встановлено ІІІ групу інвалідності на строк до 01.09.2025. Інші докази у справі відсутні, зокрема, не доведено й розміру щомісячних обов`язкових витрат на утримання позивачки, відповідача та повнолітньої дитини. Задовольняючи позов, суд виходить з таких нормативних положень чинного законодавства. За загальним правилом ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених ч.2 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. За змістом ч.10 ст.7 СК України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Способи захисту сімейних прав та інтересів визначені у ч.2 ст.18 СК України. Згідно з ч.1,3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За приписами ст.76 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків. Згідно з положеннями ч.1,5,6,7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Як врегульовано ч.1 ст.213, ч.2 ст.229 ЦПК України, суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення. Правила оцінки доказів чітко передбачені у ст.89 ЦПК України. Відповідно до приписів ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно з положеннями ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. При цьому, згідно з нормою ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ч.1,2 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Із врахуванням наведених норм та встановлених фактичних обставин справи, суд дійшов висновку про те, що [PERSON] , яка досягла повноліття, перебуває на утриманні матері (позивачки), потребує матеріальної допомоги, оскільки навчається на денній формі навчання у вищому навчальному закладі, не працевлаштована, має право отримувати аліменти на своє утримання на час навчання для задоволення потреб та достатнього життєвого рівня, але не пізніше граничного віку, визначеного положеннями сімейного законодавства. Доказів непрацездатності відповідача, а також наявності інших осіб на утриманні суду не надано. При визначенні розміру аліментів, що підлягає стягненню з відповідача, судом, перш за все, враховується його законодавчо передбачений обов`язок по утриманню дитини та прожитковий мінімум для працездатних осіб, закріплений ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», який становить 3 028,00 гривень. Відповідно до положень ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, судом враховані відповідні правові висновки, висловлені у постановах Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі №635/1139/17, провадження № 61-350св17, від 13.04.2021 у справі №308/4214/18, провадження № 61-16005св20. Згідно з роз`ясненнями, наведеними у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Так, стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину до досягнення нею повноліття (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка передбачає, зокрема обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох сторін з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. З урахуванням наявних доказів, встановлених фактичних обставин справи, рівного обов`язку батьків з утримання дитини, суд, визначаючи частку аліментів, дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на користь позивачки на утримання повнолітньої доньки у розмірі 1/4 частини від доходу (заробітку) відповідача до завершення навчання 30.06.2026, щомісячно, тобто, в межах заявлених позовних вимог. За змістом ст.201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми, зокрема, ст. 191 цього Кодексу. Так, відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тому вони підлягають стягненню саме з 16.08.2023 (дата подання позовної заяви до суду засобами поштового листування). За відсутності доказів неможливості батька (відповідача) надавати матеріальну допомогу, судом встановлено підстави для задоволення позову в повному обсязі. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. За змістом ст.141 ЦПК України суд стягує із відповідача в дохід держави судовий збір у сумі 1 073,60 гривень, від сплати яких позивачка на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 ст. Закону України «Про судовий збір» була звільнена при пред`явленні позову до суду.

Outcome: approved