Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-11 00:00:00

І. СУТЬ СПРАВИ 1.1. 15.08.2023 до Корольовського районного суду міста Житомира надійшов позов [PERSON] (далі - позивач) до [PERSON] (далі також - відповідач), в якому позивач просив: (1) розірвати шлюб, укладений між сторонами 23 січня 2008 у відділі реєстрації актів цивільного стану Попільнянського районного управління юстиції Житомирської області, актовий запис № 2 від 08.01.2008; (2) визначити місце проживання малолітнього [PERSON] [INFO] та малолітнього сина [PERSON] [INFO] , разом із батьком - [PERSON] . 1.2. Поданий позов обґрунтовувався тим, що з 23.01.2008 сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, в якому у них народились сини: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Впродовж останніх двох років сімейне життя між сторонами поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Кожен зі сторін має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю. [PERSON] постійно нехтує сімейними цінностями, з її ініціативи виникають сварки, свідками яких нерідко стають діти, що впливає на їх психічний стан та спричиняє душевні страждання, подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. 1.3. Також позивач зазначає, що сторони не досягли згоди щодо того, з ким із них будуть проживати діти, у зв`язку з цим позивач просив розірвати шлюб з відповідачем та визначити місце проживання синів разом з ним. ІІ. ПРОЦЕДУРА та КОРОТКІ ПОЗИЦІЇ СТОРІН 2.1. 21.08.2023 ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дітей, залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення недоліків позовної заяви. 2.2. 13.09.2023 [PERSON] подано заяву про усунення недоліків. 2.3. 18.09.2023 ухвалою суду відкрито провадження у справі №296/7809/23, справу вирішено розглядати у загальному позовному провадженні, призначено підготовче засідання. 2.4. 23.11.2023 протокольною ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. 2.5. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. 2.6. Відповідач в судовому засіданні не заперечувала щодо розірвання шлюбу, однак просила відмовити позивачу в задоволенні позову про визначення з ним місця проживання спільних дітей. Пояснила, що проживає з позивачем та спільними дітьми в одному помешканні - квартирі, що винаймають, разом виховують дітей; вона належним чином виконує свої материнські обов`язки, не працює, оскільки доглядає дітей, готує їм та виконує всю хатню роботу. Зазначила, що у зв`язку зі збройною агресією російської федерації на території України та воєнними діями, втратила належні їй на праві власності нерухоме житло та гараж у місті Бахмут (Артемівськ) Донецької області. 2.7. Представник органу опіки та піклування в судовому засіданні підтримав позовні вимоги. Зазначив, що визначення місця проживання дітей з позивачем є доцільним та відповідатиме інтересам дітей, надав суду відповідний письмовий висновок органу опіки та піклування. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ та ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ 3.1. 23.01.2008 [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Попільнянського районного управління юстиції Житомирської області, актовий запис за №2, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.10). 3.2. [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народився син - [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Попільнянського районного управління юстиції Житомирської області, актовий запис за №15 (а.с.22). 3.3. [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народився син - [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим Житомирським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління у Житомирській області, актовий запис за №809 (а.с.21). 3.4. 17.01.2024 рішенням Виконавчого комітету Житомирської міської ради затверджено висновок про доцільність визначення місця проживання дітей [PERSON] та [PERSON] разом із батьком [PERSON] , що стверджується рішенням від 17.01.2024 за №70 та висновком. ІV. НОРМИ ПРАВА, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ 4.1. Частинами третьою та четвертою статті 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. 4.2. Згідно з частиною третьою статті 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. 4.3. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина друга статті 112 Сімейного кодексу України). 4.4. Відповідно до статті 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. 4.5. Згідно із частиною другою, третьою статті 157 Сімейного кодексу України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. 4.6. Статтею 160 Сімейного кодексу України встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. 4.7. Відповідно до частини першої статті 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. V. МОТИВИ ТА ВИСНОВОК СУДУ 5.1. Між сторонами виникли спірні правовідносини з приводу припинення шлюбних відносин та визначення місця проживання спільних дітей. (і) Щодо розірвання шлюбу 5.2. Встановлено, що з 23.01.2008 сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. 5.3. Зі змісту позовної заяви слідує, що шлюбні відносини сторін фактично припинені, примирення та збереження шлюбу на переконання позивача неможливе. 5.4. Слід зазначити, що шлюб - це сімейний союз чоловіка та дружини, що є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя, умовами вступу в який є взаємна вільна згода жінки та чоловіка на укладення шлюбу, тобто шлюб має бути добровільним. 5.5. Враховуючи, що збереження шлюбу між сторонами суперечить інтересам позивача, який бажає його припинити, суд дійшов висновку про наявність підстав, передбачених частиною другою статті 112 Сімейного кодексу України для розірвання шлюбу між сторонами. (іі) Щодо визначення місця проживання дітей 5.6. Відповідно до ч. 6 ст. 7 Сімейного кодексу України жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. 5.7. Також відповідно до ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. 5.8. Відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. 5.9. Конвенції про права дитини, якою стверджується рівність батьків щодо можливостей на виховання дитини і права на проживання з нею. Аналогічна правова норма викладена в ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», за якою батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. 5.10. Стаття 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Постановою ВРУ № 789-XII від 27.02.1991, проголошує, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. 5.11. Стаття 11 Закону України "Про охорону дитинства" наголошує, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. 5.12. Із системного тлумачення статей 3, 9 та 18 Конвенції про права дитини, частин другої та третьої статті 11 Закону України "Про охорону дитинства" слідує, що під час вирішення спору про визначення місця проживання дитини суди мають враховувати передусім інтереси дитини. 5.13. З аналізу ж норм сімейного законодавства вбачається, що питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. 5.14. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] посилався на те, що діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] повинні проживати разом з ним, оскільки він працевлаштований на умовах нормованого робочого дня, отримує заробітну плату, має у власності автомобіль та винаймає трикімнатну квартиру, яка облаштована всім необхідним для проживання дітей, а тому в змозі забезпечити дітям рівень життя, достатній для їх фізичного, інтелектуального, морального та культурного рівнів. Матір дітей, в свою чергу, протягом тривалого часу не отримує доходів та не бажає працевлаштовуватись, не має у власності чи користуванні майна, де може проживати з дітьми, що може негативно вплинути на дітей. 5.15. Суд враховує зазначені позивачем обставини щодо стану його матеріального забезпечення, а також те, що шлюбні відносини між сторонами припинено, однак позивачем не доведено жодними належними та допустимими доказами обставини щодо неналежного поводження відповідача з дітьми, наявності у відповідача психічних захворювань, агресивної поведінки чи застосування фізичного насильства до позивача і дітей. 5.16. Також, суд, дослідивши та оцінивши висновок органу опіки та піклування Виконавчого комітету Житомирської міської ради від 17.01.2024 про доцільність визначення місця проживання дітей із батьком - позивачем [PERSON] , дійшов висновку про недостатність вказаного висновку як доказу у справі, оскільки він складений на підставі лише пояснень обох батьків, згідно з яким підтверджено належні умови проживання дітей з батьком. Цей висновок не містить даних щодо намагання органу опіки та піклування провести опитування дітей, крім того, у ньому не наведено підстав та аргументів, які саме інтереси дітей враховано. 5.17. Таким чином, саме по собі створення позивачем більш сприятливих умов для проживання дітей не може буди підставою для задоволення позову в цій частині. 5.18. Крім того, суд зазначає, що відповідно до частини 2 статті 29 Цивільного кодексу України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. 5.19. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає (Частина 4 статті 29 Цивільного кодексу України). 5.20. За змістом статей 160 - 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. 5.21. Отже, судове рішення про визначення місця проживання дитини з одним із батьків може бути ухвалено лише якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина. 5.22. Суд враховує, що позивач та відповідачем разом з дітьми проживають в орендованій квартирі за адресою: [ADDRESS] . Вказані обставини встановлені під час розгляду справи та сторонами не заперечувалися, а позивачем не надано суду доказів на підтвердження окремого проживання від відповідача. 5.23. Таким чином, оскільки молодший син сторін [PERSON] , [INFO] є малолітнім, так як йому не виповнилося сім років станом на час розгляду справи, місцем його проживання є місце проживання батьків - [PERSON] та [PERSON] . 5.24. Крім того, сину сторін - [PERSON] , [INFO] , станом на час набрання рішення законної сили виповниться чотирнадцять років, а тому відповідно до положень частини 2 статті 29 Цивільного кодексу України та частини 3 статті 160 Сімейного кодексу України він має право вільно обирати собі місце проживання в тому разі, коли батьки будуть проживати окремо. 5.25. З огляду на наведене, відсутні підстави вважати порушеним, невизнаним чи оспорюваним право позивача, яке підлягає судовому захисту, зокрема право на самостійне вирішення питання щодо проживання дітей, оскільки діти проживають разом з батьком та матір`ю в одній квартирі. 5.26. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визначення місця проживання дітей з позивачем задоволенню не підлягають, а отже про необхідність часткового задоволення позову. VI. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ 6.1. Згідно з вимогами частини 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку із частковим задоволенням позову, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 073,60 грн, понесені позивачем при зверненні до суду з даним позовом.

Outcome: partial