Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-14 00:00:00

У жовтні 2023 року позивачка [PERSON] звернулася до Семенівського районного суду Полтавської області з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу сторін. Позов обґрунтовує\~тим,\~що 17.02.2016 між сторонами зареєстровано шлюб. Позивачка після реєстрації шлюбу змінила прізвище із " [PERSON] " на " [PERSON] ". Під час перебування сторін у шлюбі у них [INFO] народилася дочка [PERSON] . Підставою для розірвання шлюбу вказує на відмінності характерів, відсутність спільних інтересів та взаєморозуміння, втрату почуття взаємного кохання та поваги. Сторони не ведуть спільне господарство. Збереження їх шлюбу неможливе. Позивачка просить покласти на відповідача судові витрати зі сплати 1073,60 грн судового збору. Відзивом на позов відповідач просить відмовити у задоволенні позову про розірвання шлюбу. Вказує, що відносини сторін припинилися 25.02.2023. Дочка сторін проживає з позивачкою, яка з 20.10.2023 чинить перешкоди у спілкуванні дочки з відповідачем. Дитина має проживати з відповідачем або цей пункт має бути виключений із позовної заяви. 18.12.2023 позивачка надала до суду оригінал свідоцтва про шлюб. Заявою від 18.12.2023 просить залишити дочку сторін проживати із позивачкою. Клопотанням від 11.12.2023 представник позивача просить у разі задоволення позову залишити проживання дитини з позивачкою (матір`ю), про що вказати у рішенні. Вказані заява і клопотання не надіслані відповідачеві, не є заявою про збільшення розміру позовних вимог у розумінні п. 2 ч. 2 ст. 49 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) чи іншим позовом. За змістом ч.\~5 ст. 49 ЦПК у разі подання заяви про збільшення позовних вимог до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у рішенні. Відтак суд не розглядає та не вирішує спір щодо місця проживання дитини, який позивачка помилково називає залишенням проживання дитини із нею, оскільки відповідач заперечує проти залишення дитини із позивачкою і вважає, що дитина має проживати з відповідачем. 07.11.2023 суд отримав матеріали позовної заяви. 14.11.2023 суд отримав відомості про зареєстроване місце проживання відповідача. 15.11.2023\~відкрито провадження\~у справі\~суддею Л.М.Самойленко; розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін 18.12.2023 о 13 год. 30 хв. Рішенням Вищої ради правосуддя № 1070/0/15-23 від 21.11.2023 суддю Л.М.Самойленко первинного головуючого суддю у цивільній справі відряджено до Баранівського районного суду Житомирської області строком на 1 рік із 04.12.2023. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.12.2023 головуючим суддею у справі визначено В.Ф.Харченка. Ухвалою від 19.12.2023 прийнято справу до провадження судді В.Ф.Харченка, визначено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Ухвалою від 18.01.2024 задоволено клопотання відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін; ухвалено здійснити розгляд цивільної справи у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (учасників справи) 15.02.2024 о 08 год. 40 хв. 15.02.2024 позивачка і її представник у судове засідання не з`явилися, позивачка клопотанням від 27.01.2024 просить розглядати справу за її відсутності і за відсутності її представника, задоволити позов у повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Зазначені обставини відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК не перешкоджають розгляду справи за відсутності позивачки і її представника. 15.02.2024 відповідач у судовому засіданні позов визнав повністю, він згоден на розірвання шлюбу. Просить врахувати, що можливо некоректно сформулював остаточний висновок свого відзиву на позов. Наголосив, що окремі відомості, які вказані у позові, зокрема щодо утримання дитини, ставлення до неї тощо є недостовірними. Він не має заборгованості за аліментами. Наразі із 20.10.2023 відповідач почав зазнавати обмежень у спілкуванні з дочкою із боку позивачки; ініціював зміну графіку побачень з дочкою. Наостанок наголосив, що заперечує проти залишення проживання дочки з позивачкою оскільки для цього має бути окрема процедура. Положеннями ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом ч.ч. 1, 2, 4-6, 8-10 Сімейного кодексу України (далі СК) сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин здійснюється з урахуванням права на таємницю особистого життя їх учасників, їхнього права на особисту свободу та недопустимості свавільного втручання у сімейне життя. Учасник сімейних відносин не може мати привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, статі, політичних, релігійних та інших переконань, етнічного та соціального походження, матеріального стану, місця проживання, за мовними та іншими ознаками. Жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона\~несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах\~заявлених нею\~вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК). Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 83 ЦПК). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч.ч.\~1, 2 ст. 76 ЦПК). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК). Отже обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Процесуальний обов`язок доведення позовних вимог, у т.ч. надання відповідних доказів (письмових, речових і електронних доказів; висновків експертів, показань свідків) покладено саме на позивача у разі заперечення проти позову відповідача. Відтак спірні правовідносини сторін, які є предметом судового розгляду, стосуються лише розірвання шлюбу. Вивчивши письмові заяви сторін по суті справи, вислухавши відповідача, вивчивши матеріали справи і надані до суду докази, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. 17.02.2016 між сторонами зареєстровано шлюб. Позивачка після реєстрації шлюбу змінила прізвище із " [PERSON] " на " [PERSON] " (а.с. 52). Сторони є батьками неповнолітньої дочки [PERSON] , яка народилася [INFO] (а.с. 16). Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх\~збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу (ч.ч. 3, 4 ст.\~56 СК). Згідно до ч. 1 ст. 110 СК позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідач згоден на розірвання шлюбу. За таких обставин суд робить висновок, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, їх дочки, відтак позовна вимога про розірвання шлюбу між сторонами підлягає задоволенню, зокрема й з огляду на визнання позову про розірвання шлюбу. Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище (ч. 1 ст. 113 СК). Відтак позивачка має право після розірвання шлюбу залишити собі набуте у шлюбі прізвище. Позивачка у заявах по суті справи не вказувала на необхідність відновлення дошлюбного прізвища. Вказана позивачкою і її представником постанова Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 200/952/18 зазначає, що за відсутності\~спору щодо того з ким будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Натомість у цій справі відповідач заперечує проти залишення проживання дочки сторін із позивачкою. Належним способом захисту та вирішення відповідного спору є розгляд позовної вимоги про визначення місця проживання дитини. Щодо судових витрат Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачкою при зверненні до суду з позовом сплачено 1073,60\~грн судового збору (а.с. 4), а відповідач визнав позов повністю, то позивачці, згідно із ч. 1 ст. 142 ЦПК, слід повернути з державного бюджету 50\~відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову, що складає 536,80 грн (1073,60\~* 50 %), а решту 536,80 грн стягнути з відповідача на користь позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: approved