Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-21 00:00:00

До суду звернувся позивач з позовом про припинення стягнення аліментів на дітей. Позов мотивував тим, що рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 02.04.2010 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття. Постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Драбівського районного управління юстиції від 23.09.2014 року по ВП [NUMBER] відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа №2-179/10 виданого 02.04.2010 року про стягнення аліментів на дітей. Рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 14.12.2018 року [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 03.06.2019 року усиновлено [PERSON] неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] . Постановою про арешт коштів боржника від 01.05.2023 року по ВП [NUMBER] накладено арешт на грошові кошти позивача на підставі виконавчого листа №2-179/10. Внаслідок існування заборгованості по сплаті аліментів, яка нараховувалась навіть після усиновлення дітей за липень 2019 року на рахунки позивача було накладено арешт, що унеможливило отримання коштів для проживання, в зв`язку з чим у позивача виникла необхідність у зверненні до суду з позовом про припинення стягнення аліментів та відкликання виконавчого листа, як такого що втратив юридичну силу. Позивач та його представник у судовому засідання позов підтримали, просили суд його задовольнити. Відповідач [PERSON] позові вимоги визнала частково, не заперечувала проти припинення стягнення аліментів на користь її дітей, в іншій вимозі просила суд відмовити позивачу, оскільки борг по сплаті аліментів у позивач утворився з моменту коли відкрилось виконавче провадження, він сплачував аліментів у незначному розмірі, а тому потрібно щоб здійснювалось стягнення боргу. Представник відповідача [PERSON] позові вимоги не визнав, пояснив суду, органом ДВС припинилось нарахування боргу аліментів з часу коли рішення про усиновлення дітей набрало законної сили, за липень 2019 року були нараховані аліментів за три днів, а в подальшому аліменти не нараховувалися, відповідно до вимог закону та інструкції про порядок виконавчих дій, підставою для припинення виконання рішення суду по аліментах є закінчення часу на який вони призначені, та відсутність заборгованості, оскільки існує заборгованість по виконавчому листу вона повинна бути стягнута з боржника. Представник третьої особи Гайдай Л.Г. вважає, що позовні вимоги в частині відкликання виконавчого листа не підлягають задоволенню, інша позовна вимога може бути задоволена, оскільки вона відповідає чинному законодавству. Дослідивши матеріали справи, вислухавши позивача, його представника, відповідачів, представника третьої особи, суд дійшов до наступного. Заочним рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 02.04.2010 року по справі №2-179/2010 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття. Постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Драбівського районного управління юстиції від 23.09.2014 року по ВП [NUMBER] відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа №2-179/10 виданого 02.04.2010 року про стягнення аліментів на дітей. Рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 14.12.2018 року по справі №692/414/17 [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 03.06.2019 року усиновлено [PERSON] неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до постанови про арешт коштів боржника від 01.05.2023 року по ВП [NUMBER] накладено арешт на грошові кошти позивача на підставі виконавчого листа №2-1079/10 виданого 02.04.2010. Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 1 ст. 207 СК України , усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 225 СК України усиновлення вважається здійсненим у день набрання чинності рішенням суду про усиновлення. За змістом частини другої статті 231 СК України якщо усиновлювач записується батьком дитини, відповідно змінюється по батькові дитини. Згідно із ч. 1 ст. 232 СК України з моменту здійснення усиновлення припиняються особисті та майнові права і обов`язки між батьками та особою, яка усиновлена, а також між нею та іншими її родичами за походженням. При усиновленні дитини однією особою ці права та обов`язки можуть бути збережені за бажанням матері, якщо усиновлювачем є чоловік, або за бажанням батька, якщо усиновлювачем є жінка. З моменту усиновлення виникають взаємні особисті немайнові та майнові права і обов`язки між особою, яка усиновлена (а в майбутньому - між її дітьми, внуками), та усиновлювачем і його родичами за походженням (частина третя статті 232 СК України). Згідно з ч.4, 5 ст. 232 СК України усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов`язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Усиновлення надає особі, яку усиновлено, права і накладає на неї обов`язки щодо усиновлювача у такому ж обсязі, який має дитина щодо своїх батьків. Аналіз вищенаведених положень сімейного законодавства свідчить про те, що обов`язок утримувати дитину до її повноліття заснований на факті батьківства, натомість усиновлення змінює суб`єктний склад правовідносин матері, батька та дитини. Сімейне законодавство України не передбачає обов`язку батька за походженням, чия дитина усиновлена іншим чоловіком, утримувати таку дитину до досягнення нею повноліття. З матеріалів справи слідує, що обов`язок позивача сплачувати аліменти був заснований на факті батьківства щодо спільних із відповідачкою дітей. Внесення до актових записів про народження дітей [PERSON] та [PERSON] відомостей про іншу особу, як батька, на підставі судового рішення про усиновлення припиняє обов`язок позивача, як біологічного батька, сплачувати аліменти на їх утримання. Оскільки при усиновленні дітей інша особа була записана їх батьком то саме у цієї особи виник обов`язок щодо їх утримання. Таким чином, обов`язок по утриманню та вихованню дітей, а також аліментні обов`язки у разі необхідності, законом покладаються на особу, яка зазначена батьком дитини, в даному випадку за рішення суду. Суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині припинення стягнення аліментів, слід задовольнити. Крім того, судом встановлено, що у виконавчому провадженні по стягненню аліментів з [PERSON] наявна заборгованість у сумі 108055,77 грн., про що свідчить розрахунок старшого державного виконавця Носенка В.М. від 09.02.2024. Вказана сума боргу виникла по липень 2019 року, тобто по момент вступу у законну силу рішення суду про усиновлення дітей, на яких проводилось стягнення аліментів з позивача. У разі задоволення позовної вимоги про відкликання виконавчого листа, даний борг буде не можливо стягнути, чим будуть порушені законні інтереси стягувача у виконавчому провадженні. Позицію представника позивача, висловлену у підготовчому судовому засіданні, що даний борг може бути стягнутий і у разі відкликання виконавчого листа суд вважає невірною з огляду на наступне. Ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавчу провадження» від 02.06.2016 № 1404 передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону. Ч.1 ст.39 даного закону визначено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Абз.1 ч.1 ст. 40 цього ж закону вказує, що у разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Тобто, задоволення вимоги позивача матиме наслідок закінчення виконавчого провадження та припинення будь яких дій спрямованих на стягнення боргу який залишився у даному виконавчому провадженню. Проте, підстав для звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментам немає, тому в цій частині позовних вимог суд вважає необхідними відмовити.

Outcome: partial