Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-13 00:00:00

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс», звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 1038-9118 від 31.01.2022 в розмірі 32130 грн та понесені судові витрати. Позов обґрунтований тим, що 31.01.2022 між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 1038-9118, згідно умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 4500 грн. Позивачем зобов`язання за договором виконані у повному обсязі шляхом перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача. Кредитний договір укладений в електронній формі відповідно до вимог ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію». Позивач стверджує, що відповідачем зобов`язання за договором не виконані, в зв`язку з чим змушений звернутись до суду за захистом своїх прав. Відповідачем подано заяву про часткове визнання вимог, в якій він підтвердив факт отримання кредиту та, відповідно, необхідності сплати передбачених договором процентів, але в меншій сумі ніж заявлено в позові позивачем, а також готовий покрити судові витрати понесені позивачем при подачі позову до суду. Сторони подали заяви про розгляд справи без їх участі. Розглянувши матеріали справи, судом встановлено наступне. 31.01.2022 між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та [PERSON] укладено кредитний договір № 1038 - 9118, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора. Відповідно до п. 2.4.1 - 2.4.5 кредитного договору товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 4500 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит у строк до 13.02.2022 та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. За користування кредитом у заявлений строк Клієнт сплачує Товариству 1260,00 грн. Пунктом 2.5 кредитного договору періодичність внесення платежів за користування кредитом після закінчення заявленого строку здійснюється відповідно до п. 3.5 - 3.9 кредитного договору та обчислення загальної вартості кредиту для позичальника та реальної річної процентної ставки, яка складає відповідно п. 2.9 цього договору: 1 139965,00 %. Факт надання кредиту підтверджується листом - довідкою про перерахування коштів від фінансово - розрахункової установи № 3368 від 18.10.2023, згідно якого кредитодавець перерахував на картковий рахунок [PERSON] кошти згідно договору № 1038-9118 від 31.01.2022 у розмірі 4500 грн. За змістом ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається. Частиною 1 статті 1054 Цивільного кодексу України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1, 2 ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Таким чином, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму (Постанова першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 16.12.2020 р. у справі №561/77/19). Аналізуючи порядок укладення кредитного договору у цій справі суд враховує, що договір був підписаний [PERSON] аналогом електронного цифрового підпису у формі одноразового ідентифікатора [NUMBER]. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Договір про споживчий кредит підписаний позивачем за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами. Висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові у справі №524/5556/19 від 12.01.2021. Таким чином, суд дійшов висновку про наявність обов`язку у відповідача повернути отриману суму кредиту, сплатити відсотки згідно п. 2.9 кредитного договору. Вирішуючи питання щодо правомірності нарахування [PERSON] підвищених відсотків, суд виходить з наступного. Великою Палатою Верховного Суду у рішенні від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 викладена правова позиція, згідно якої право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частини 2 статті 1050 ЦК України. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Згідно п. 2.8 Договору строк кредитування, тобто строк, на який надається кредит позичальнику, складає 300 днів. Разом із тим, суд вважає, що вказаний строку стосується загального предмету договору, яким згідно розділу 1 є відкриття позичальнику кредитної лінії, в той час, як строк надання безпосередньо кредиту у розмірі 4500 грн врегульовано у п. 2.4 Договору та, відповідно, даний строк складає 14 днів. Таким чином, суд дійшов висновку, що підстави для нарахування, та подальшого стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом, нарахованих після 13.02.2022, відсутні, а тому позов підлягає частковому задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У даній справі судові витрати складаються з судового збору у розмірі 2147,20 грн, сплаченого позивачем при поданні позову до суду. З урахуванням положень ст. 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати між сторонами пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Outcome: partial