Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-14 00:00:00

І. Суть спору 18.01.2024 року позивач [PERSON] через свого представника [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог ствердила, що 13.08.2005 року відділом РАЦС Нововолинського МУЮ було зареєстровано шлюб між сторонами за актовим записом № 215. Позивач після реєстрації шлюбу отримала прізвище « [PERSON] ». Від спільного шлюбу в подружжя є двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Як стверджує позивач, спільне життя між сторонами не склалося, у зв`язку з різними поглядами на життя, фізичної та психологічної несумісності, відсутністю взаєморозуміння та поваги, розходженням поглядів на зміст сімейних відносин та різним розумінням сімейних прав та обов`язків з точки зору ведення господарства. Зміст сімейних відносин був доведений до рівня систематичного нагадування переліку зобов`язань, рівноправність та цінність партнерів нівельована, а поняття того, що сім`я має засновуватися на паритетних засадах та утвердженні чоловіком поваги до жінки та жінки до чоловіка, в сім`ї відсутнє взагалі. Позивач почала відчувати, що сімейні стосунки стають все більше холодними, не дружніми, почала втрачати до відповідача інтерес, як до чоловіка. У сторін постійно виникали конфлікти через будь - які побутові дрібниці, що призводило до сварок та непорозумінь. [PERSON] намагалася зберегти шлюб усілякими способами, і навіть погодилася спробувати «все спочатку», але з часом починалися сварки у зв`язку з різними поглядами на будь-які ситуації, в яких не знаходилося компромісів та виходів. Після багатьох спроб, які відбувалися зі сторони позивача, щодо збереження шлюбних відносин та сімейних стосунків з чоловіком, відповідач негативно відносився щодо збереження сім`ї, не сприяв в налагодженні хороших стосунків з дружиною. Саме тому збереження шлюбу між сторонами, на даний момент, є неможливим. Після багатьох спроб життя між подружжям не склалося у нормальних відносинах, які повинні існувати між чоловіком та жінкою, наразі позивач не має наміру зберегти шлюб з відповідачем. Під час шлюбу виявилось, що у позивача та відповідача зовсім різні погляди на життя та побут, тому будь-які спроби продовження сімейних відносин суперечитимуть інтересам кожного члена сім`ї. На теперішній час збереження сім`ї між сторонами неможливе, оскільки це суперечить інтересам позивача, сторони, на даний момент, проживають окремо та ведуть своє господарство порізно. Позивач з 25 лютого 2022 року призвана до ЗС України по мобілізації, на даний момент, проживає у сел. Іваничі та працює у Іваничівському РТЦК та СП. Подружжя не проживають разом однією сім`єю близько 2 років та не ведуть будь-якого спільного господарства. Позивач вважає, що після розірвання шлюбу, вона зможе налагодити своє особисте життя, а відповідач зможе своє. Оскільки сім`я розпалася, шлюбні відносини припинено досить давно, тому поновлення нормальних здорових, шлюбних відносин між сторонами неможливе. З огляду на наведене, [PERSON] просить розірвати шлюб, який зареєстрований 13.08.2005 відділом РАЦС Нововолинського МУЮ за актовим записом № 215. Відповідачу було забезпечено право подати відзив на позовну заяву, однак такий не було подано. ІІ. Позиція учасників справи Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, однак адвокат Колодійчук Н. В., 13.02.2024 року до суду подала заяву в якій просила слухати справу без участі сторони позивача, зазначила, що позивач позовні вимоги підтримує повністю, не заперечила щодо винесення заочного рішення (а.с. 25-27). Відповідач в судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи без його участі, у якій вказав, що позовні вимоги визнає в повному обсязі (а.с. 23). ІІІ. Процесуальні дії у справі Ухвалою від 23.01.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цій справі, розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження. 15.02.2024 року для участі в судовому засіданні сторони не прибули. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Сторони по справі скористалася наданим їм правом та, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, подали клопотання про розгляд справи без їх участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. ІV. Обставини справи, встановлені судом Як вбачається із матеріалів справи, сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 13.08.2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Нововолинського міського управління юстиції за актовим записом № 215, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого 13.08.2005 року (а.с. 13). Сторони [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 01.06.2006 року) та малолітнього [PERSON] , [INFO] (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 03.06.2015 року) (а.с. 15). V. Застосоване судом законодавство Відповідно до ст. 51 Конституції України та ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ст. 112 СК України, вирішуючи спір про розірвання шлюбу, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. При вирішенні даного спору, суд виходить із того, що добровільність шлюбу це одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006року у справі "Проніна проти України"). VI. Висновки суду Враховуючи, що сторони не підтримують шлюбних стосунків протягом тривалого часу та не відновлюють сімейних відносин, не мають спільної згоди щодо примирення, вбачаються підстави стверджувати про наявність стійкого розладу подружніх стосунків. Так, як судом установлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися, спільне господарство вони не ведуть, між ними втрачено взаєморозуміння та почуття любові, подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим та суперечать інтересам сторін, суд дійшов переконання, що сім`я розпалась остаточно і зберегти її неможливо, а, оскільки відповідач [PERSON] позов визнав, шлюб між сторонами існує формально, то згідно із ст. 112 Сімейного кодексу України\~наявні всі підстави для розірвання такого. Відтак, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі. VIІ. Судові витрати Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, у зв`язку із визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, і задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 605,60 грн., сплачений нею під час звернення з позовом до суду, а інші 50% судового збору в розмірі 605,60 грн. слід повернути позивачу з державного бюджету.

Outcome: approved