Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-26 00:00:00

1.Стислий виклад позиції позивача. 7 серпня 2023 року позивач звернулася в Любешівський районний суд Волинської області з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав, мотивуючи свій позов тим, що вона перебувала в шлюбі з [PERSON] і вони є батьками неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . З 11.03.2014 року позивач перебуває в шлюбі з [PERSON] . Діти [PERSON] та [PERSON] позбавлені будь-якого батьківського виховання та утримання, оскільки їх батько [PERSON] жодним чином не виконує батьківських обов`язків протягом останніх десяти років і долею дітей не цікавиться, ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, нехтує своїми батьківськими обов`язками і не піклується про їхній фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дітей, не піклується про стан їх здоров`я, хоча мав би це робити. Тобто по своїй вині ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей і вони перебувають на її повному утриманні та під її вихованням. Згідно висновку Виконавчого комітету Любешівської селищної ради, як органу опіки та піклування, від 05.07.2023 року, доцільно позбавити батьківських прав відповідача відносно дітей [PERSON] та [PERSON] . Враховуючи вищенаведене, просить позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , судові витрати покласти на відповідача. 2.Рух справи у суді. Ухвалою судді Любешівського районного суду Волинської області від 17.08.2023 року позовна заява направлена за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Рожищенського районного суду Волинської області (ас 18 т 1), в який надійшла 19.09.2023 року і, згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа передана на розгляд головуючому судді Н.В. Шептицькій (ас 23 т 1). 20.09.2023 року на запит головуючого судді надійшла відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру про місце реєстрації відповідача (ас 24 т 1), оскільки це має значення для вірного визначення територіальної підсудності даної категорії справ, згідно частини 1 статті 27 ЦПК України. Ухвалою судді Рожищенського районного суду Волинської області від 20.09.2023 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі і призначено підготовче засідання (ас 25-26 т 1). 28.09.2023 року на виконання ухвали Рожищенського районного суду Волинської області від 20.09.2023 року надано копії матеріалів, на підставі яких виконавчим комітетом прийнято рішення №7 від 05.07.2023 року «Про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав» щодо [PERSON] відносно дітей [PERSON] та [PERSON] (ас 34-69). Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 31.10.2023 року підготовче засідання відкладено на 14.11.2023 року (ас 100-101 т 1). Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 14.11.2023 року підготовче засідання відкладено на 04.12.2023 року, у зв`язку із залученням третьої особи (ас 122-124 т 1). 27.11.2023 року та 28.11.2023 року третя особа подали суду письмові пояснення по справі, в яких вказують, що комісією з питань захисту прав дитини, яка функціонує при Любешівській селищній раді, 03.07.2023 року розглядалось питання доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] . Комісією було встановлено, що [PERSON] після розірвання шлюбу не бере участі у вихованні та утриманні дітей та у продовж тривалого періоду часу не цікавиться їх життям. Не зважаючи на рішення суду про стягнення аліментів на утримання дітей кошти не сплачує. Згідно заяви відповідача від 09.01.2023 року, останні не згідний з позбавленням його батьківських прав та зобов`язується в подальшому налагодити стосунки з дітьми та надавати допомогу на їх утримання. Відповідно до листа Служби у справах дітей Рожищенської міської ради № 51 від 26.06.2023 року [PERSON] разом із своєю дружиною та дитиною півроку тому виїхали за кордон. Просять позовні вимоги [PERSON] задовольнити повністю та справу розглядати без участі представника органу опіки та піклування Любешівської селищної ради (ас134-135, 136-164 т 1). Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 04.12.2023 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті, зобов`язано позивача забезпечити явку у судове засідання малолітніх дітей; зобов`язано директора Закладу загальної середньої освіти « Угриничівська гімназія» Камінь-Каширського району Волинської області забезпечити явку представника (педагога) та зобов`язано селищного голову Любешівської селищної ради забезпечити явку представника Служби у справах дітей Любешівської селищної ради Волинської області в судове засідання (ас 178-180 т 1). Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 09.01.2024 року судове засідання відкладено на 31.01.2024 року (ас 217-220 т 1), в якому оголошено перерву до 12.02.2024 року, до 27.02.2024 року. 3.Стислий виклад позиції позивача та представників третьої особи, пояснення неповнолітніх дітей в судовому засіданні. У судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги з підстав, зазначених у позовній заяві, просила позов задовольнити. Додатково суду пояснила, що після розірвання шлюбу з відповідачем, вона переїхала в інше постійне місце проживання та уклала шлюб з [PERSON] , який на даний час є військовослужбовцем ЗСУ. Від шлюбу з [PERSON] народилася одна дитина - [PERSON] . Всього в неї є троє дітей. Зазначила, що відповідач також уклав шлюб з іншою жінкою і в них народилася спільна дитина, що дало змогу [PERSON] виїхати за кордон після 24.02.2022 року. Вважає, що відповідач протягом останніх десяти років свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей - [PERSON] та [PERSON] , які своїм батьком вважають [PERSON] , який їх любить, дбає за них та хоче усиновити. На запитання суду щодо необхідності поставлення питання про позбавлення батьківських прав відповідача саме в 2023 році, ураховуючи таку поведінку відповідача з часу розірвання між ними шлюбу, відповіді не надала. Представники третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, в судовому засіданні не заперечували проти задоволення позовних вимог [PERSON] і додатково суду пояснили, що підтримують висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача відносно двох неповнолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON] . Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча суд вчасно і належним чином неодноразово надсилав за його останнім відомим місцем реєстрації (ас 24 т 1) судові повідомлення та повістки, а також копію позовної заяви з додатками. Всі поштові відправлення були повернуті суду з відміткою уповноваженої особи «Укрпошти»: «Повертається. Адресат відсутній за вказаною адресою» (т 1, ас 72, 97, 132, 133, 190, 202; т 2 ас 87, 96 ). Крім того, на прохання суду посприяти у врученні судового повідомлення [PERSON] , було отримано акти за підписом уповноважених осіб про неможливість вручення [PERSON] судового повідомлення, оскільки він фактично не проживає за місцем реєстрації та, зі слів соціального оточення, перебуває за кордоном (т 1 ас 89, т 2 ас 66). Крім того, суд неодноразово повідомляв відповідача про день, час і місце розгляду справи, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному сайті судової влади України (т 1 ас 102, 130, 186, 226, т 2 ас 56). Номер телефону [PERSON] , що зазначений в позовній заяві, знаходиться «поза межами зони зв`язку», у зв`язку з чим повідомити відповідача про судовий процес, в якому він залучений як відповідач, не виявилось можливим. Таким чином, суд вжив всіх, передбачених ЦПК заходів і засобів, для вручення відповідачу копії позовної заяви з додатками та вчасного і належного його повідомлення про день, час і місце розгляду справи. Суд, заслухавши думку учасників справи, ухвалив проводити судове засідання у відсутності відповідача [PERSON] , на підставі частини 11 статті 128, частини 1 статті 223 ЦПК України. Також в судовому засіданні були заслухані, в присутності педагога і психолога та у відсутності позивача і відповідача, неповнолітні діти сторін: [PERSON] , [PERSON] , які розповіли, що відповідач не цікавиться їх життям та навчанням, не телефонує, не надає ніякої допомоги: ні грошової, ні матеріальної, та мама (позивач) не чинила жодних перешкод у його спілкуванні з ними. Своїм татом вони вважають тата [PERSON] , який їх любить та піклується про них. 4. Фактичні обставини справи, встановлені в судовому засіданні. Заслухавши пояснення учасників справи, думку неповнолітніх дітей, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позовної заяви, дослідивши і об`єктивно оцінивши наявні у справі докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд встановив наступне. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 12.10.2009 року по 28.01.2014 рік і від спільного подружнього життя народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які зареєстровані і проживають за адресою: [ADDRESS] , разом з позивачем [PERSON] і [PERSON] , які з 11.03.2014 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Дані обставини встановлені і підтверджені поясненнями позивача, а також письмовими доказами: копією рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 28.01.2014 року (ас 6, 59 т 1), копією повторно виданого свідоцтва про шлюб від 22.03.2022 року (ас 5, 41 т 1), копією свідоцтва про народження від 17.11.2010 року (ас 7, 51 т 1), паспортом [PERSON] № [NUMBER] (ас 4, 44, 47 т 1), копією свідоцтва про народження від 06.02.2012 року (ас 8, 50 т 1), довідкою № 466 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 13.06.2023 року (ас 42 т 1), копією витягу з Реєстру Любешівської територіальної громади № 2023/004478003 від 15.06.2023 року (ас 45 т 1). З довідки № 269 від 14.06.2023 року та характеристик на неповнолітніх дітей [PERSON] і [PERSON] , виданих ЗЗСО «Угринівська гімназія» Камінь-Каширського району Волинської області вбачається, що неповнолітні діти навчаються у даному навчальному закладі, мати бере постійну та активну участь у навчанні та вихованні дітей, а [PERSON] навчальний заклад не відвідував, успішністю та навчанням дітей не цікавився за весь період навчання дітей в школі (ас 43, 157, 52, 53, 159, 160 т 1). З характеристики з Любешівської селищної ради Волинської області № 52/04-37/2-22 від 13.06.2023 року встановлено, що [PERSON] проживає в [ADDRESS] , одружена, має на утриманні троє неповнолітніх дітей, турботлива мама і дружина, бере активну участь у громадському житті села. Працює в особистому селянському господарстві. Скарг щодо неї до селищної ради не надходило (ас 46, 158 т 1). Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї [PERSON] в [ADDRESS] , сім`я складається з: вітчима [PERSON] , матері [PERSON] , дітей - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дідуся [PERSON] . Житлове приміщення складається з чотирьох кімнат: вітальні, спальні, коридора і кухні. Діти мають окрему кімнату, де є ліжка, стіл для письма, шафа для одягу. В будинку наявні меблі та побутова техніка. В кімнатах чисто, прибрано. Сім`я утримує підсобне господарство, мають город. Мають постійний дохід (чоловік є військовослужбовцем ЗСУ) (ас 47, 69, 154, 155 т 1). З висновку органу опіки та піклування Любешівської селищної ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] , затвердженого рішення виконавчого комітету Любешівської селищної ради № 7 від 05.07.2023 року та протоколу №11 засідання комісії з питань захисту прав дитини від 03.07.2023 року, вбачається, що [PERSON] не займається вихованням дітей, не цікавиться їх навчанням, вихованням та розвитком, тому, виходячи з вищевказаного, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітніх дітей (ас 9, 35, 143, 10-14, 36-40, 140-142, 144-148 т 1). З письмових пояснень дітей [PERSON] та [PERSON] від 15.06.2023 року та заяв від 11.01.2023 року встановлено, що діти хочуть щоб їх батька [PERSON] позбавити батьківських прав, оскільки він не цікавиться їх життям та не надає матеріальної допомоги (ас 54, 55, 149, 150, 151, 152 т 1). З повідомлення начальника Служби у справах дітей Рожищенської міської ради Луцького району Волинської області № 51 від 26.06.2023 року та № 57 від 31.08.2022 року встановлено, службою у справах дітей відвідано [PERSON] за місцем його проживання в с. Переспа Луцького району, однак з`ясовано, що останній разом з дружиною та дітьми виїхали за кордон і його думку відносно позбавлення батьківських прав з`ясувати не було можливості (ас 48, 156, 164 т 1). Судом з матеріалів справи встановлено, що відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] разом із матір`ю [PERSON] , дочкою - [PERSON] . 07.03.2019 року відповідач [PERSON] уклав шлюб із [PERSON] ( [PERSON] ) та виховують малолітню дочку [PERSON] . Останній не згідний з позбавленням його батьківських прав та зобов`язується в подальшому налагодити стосунки з дітьми та надавати допомогу на їх утримання. Відповідачу було визначено спосіб участі у вихованні його дітей. Крім того, 16.05.2023 року [PERSON] відкликав свою заяву про згоду на усиновлення [PERSON] його дітей [PERSON] та [PERSON] . Дані обставини встановлені і підтверджені письмовими доказами: копією заяви [PERSON] від 09.01.2023 року (ас 49, 153 т 1), копією розпорядження Рожищенської райдержадміністрації № 46 від 14.02.2014 року про визначення способів участі батька [PERSON] у вихованні малолітніх дітей (ас 57, 66, 161 т 1), копією заяви [PERSON] № 467 від 16.05.2023 року (ас 56 т 1), довідкою Рожищенської міської ради про склад сім`ї та проживання № 875 від 26.08.2022 року (ас 60 т 1), копією свідоцтва про народження від 11.03.2020 року (ас 61 т 1), копією свідоцтва про шлюб від 07.03.2019 року (ас 62 т 1), характеристикою з місця проживання на [PERSON] від 26.08.2022 року (ас 63, 162 т 1), копією паспорта [PERSON] (ас 64-65 т 1). Згідно акту обстеження умов проживання сім`ї [PERSON] в [ADDRESS] , сім`я складається з: чоловіка - [PERSON] , дружини [PERSON] , матері [PERSON] - [PERSON] та дочки - [PERSON] . Батько [PERSON] перебуває за кордоном на заробітках. Сім`я благополучна, матеріально забезпечена. Зі слів дружини відповідач намагався допомогти своїм дітям матеріально, але колишня дружина відмовилася (ас 67, 163 т 1). 5. Застосовані правові норми, висновки суду та мотиви прийнятого рішення. Надаючи правову оцінку встановленим у судовому засіданні фактичним обставинам справи, суд керується такими нормами права. Згідно із статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вимогами частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Статтею 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені в частині першій статті 164 СК України. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини (пункти 1-6 частини першої статті 164 СК України). Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Також суд бере до уваги, те, що частинами першою та другою статті 3 Конвенції про права дитини закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13). Заслухавши пояснення позивача і представників третьої особи, думку неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] , оцінюючи надані для дослідження письмові докази, суд вважає недостатньо обґрунтованими та передчасними доводи сторони позивача щодо позбавлення відповідача батьківських прав відносно дітей, виходячи з наступного. З пояснень позивача в судовому засіданні суд робить висновок, що між нею та відповідачем склалися вкрай неприязні стосунки, що вплинуло на формування негативної думки в неповнолітніх дітей сторін про роль і місце відповідача, як батька, в їх житті, які, проживаючи разом з мамою (позивачем), перебувають під її емоційним впливом в цьому питанні. Дані обставини також підтверджуються висновком органу опіки та піклування, в якому, крім іншого, зазначено, що в ході бесіди з працівниками служби у справах дітей [PERSON] повідомив, що не відвідував дітей та не цікавився їх навчанням, бо не зміг домовитися з колишньою дружиною щодо можливих побачень. Про бажання відповідача приймати участь у житті своїх неповнолітніх дітей свідчить розпорядження голови Рожищенської райдержадміністрації від 14.02.2014 року № 46, прийняте за заявою [PERSON] (ас 57 т 1). Також суд бере до уваги ту обставину, що, згідно рішення Любешівського районного суду від 29.12.2014 року, з [PERSON] на користь позивача мають стягуватися аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей. Проте, позивач виконавчі листи не пред`явила до виконання. [PERSON] намагався допомагати своїм дітям матеріально, однак позивач відмовилася від такої допомоги, згідно пояснень [PERSON] органу опіки та піклування (ас 67 т 1). В судовому засіданні [PERSON] пояснила, що, якби відповідач хотів матеріально допомагати дітям, то знайшов би спосіб це зробити. Дана позиція позивача є непереконливою та суперечливою сама по собі, оскільки, з однієї сторони, позивач посилається на те, що відповідач не допомагає матеріально утримувати дітей, а з другої сторони - відмовляється від такої допомоги і пропонує шукати якісь способи це зробити, маючи рішення суду про стягнення аліментів з відповідача. З заяви [PERSON] від 09.01.2023 року Службі у справах дітей Любешівської селищної ради вбачається, що він не згідний з позбавленням його батьківських прав відносно дітей. Він намагався неодноразово допомагати, піклуватися, бачитися з дітьми, але отримував від позивача категоричну відмову, яка, або не відповідала на телефонні дзвінки, а коли відповідала, то казала, щоб більше не дзвонив і що вона не хоче, щоб він бачився з дітьми ( ас 49 т 1). Згідно заяви [PERSON] від 24.05.2023 року, він відкликає свою заяву про згоду на усиновлення його дітей (ас 56 т 1). Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення його батьківських прав, покладено на позивача. Враховуючи особливий характер відносин, які склалися між сторонами, та їх об`єктивну недоступність для оточуючих, без заслуховування особистих пояснень відповідача по предмету спору, суд не приймає пояснення позивача, як належний доказ ухилення відповідачем від виконання своїх обов`язків щодо виховання їх спільних дітей, а інших належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог позивач не надала. Та обставина, що на час розгляду справи вихованням дітей і їх розвитком займається мати, не є безумовним підтвердженням небажання батька дітей брати участь в їх утриманні та вихованні, тобто не свідчить про свідоме, умисне нехтування батьком батьківськими обов`язками. В судовому засіданні не встановлено, що відповідач є тією особою, поведінка чи дії якої можуть свідчити про негативний вплив на дітей, а тому розрив із ним сімейних відносин, на думку суду, не відповідає їх інтересам. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України). Висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав, який носить рекомендаційний характер, не містить однозначних обставин, які б вказували на наявність підстав для застосування відносно відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав, а тому відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд з таким висновком не погоджується. При цьому у матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач притягувався до кримінальної чи адміністративної відповідальності, у зв`язку із неналежним поводженням щодо дітей, а позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Твердження позивача на те, що батько (відповідач) не спілкуються із дітьми є непереконливими з огляду на постійне проживання дітей із матір`ю (позивачем), обмежене спілкування із батьком та наявність тривалого очевидного конфлікту між батьками (позивачем і відповідачем). Судом заслухані пояснення дітей сторін і суд оцінює ці пояснення з урахуванням того, що діти тривалий час проживали з одним із батьків (мамою), а тому їх думки можуть бути спотворені, мати ознаки навіювання позивачем, внаслідок чого не можуть прийматися судом як абсолютні. Таким чином, в межах розгляду даного спору, за результатами оцінки зібраних доказів, судом враховано: - відсутність підстав для висновку про свідоме та винне нехтування батьком своїми обов`язками відносно дітей; - не надання достатніх, належних доказів про негативний вплив батька на фізичний, моральний розвиток сина та доньки; - не доведення позитивного впливу на дітей і захисту основних їх інтересів при розриві сімейних зв`язків із батьком; - батько дітей заперечує проти позбавлення батьківських прав і має інтерес щодо участі у їх вихованні, який не міг бути повною мірою реалізований унаслідок відносин, що склалися між колишнім подружжям; - першочергово приймає до уваги те, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою та крайнім заходом впливу на батьків (обставини щодо особливої непридатності або явного неблагополуччя одного із батьків у даній справі не встановлено). Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховує норми Конвенції про права дитини, частини сьому, восьму статті 7 Сімейного кодексу України, відповідно до яких при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суди повинні виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. На переконання суду, під час розгляду справи не знайшли підтвердження беззаперечними доказами винна поведінка та свідоме нехтування батьківськими обов`язками [PERSON] , які б свідчили про ухилення від утримання та виховання дітей і, як наслідок, необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав відповідно до статті 164 СК України. Враховуючи вищенаведене у сукупності, а також те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставинами цієї справи не доведено, належних та допустимих доказів ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків, які б могли бути законною підставою для позбавлення його батьківських прав відносно дітей позивачем не надано, обставин доведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками позивачем не зазначено, а також зважаючи на те, що батько дітей проти позбавлення батьківських прав заперечує, що свідчить про його інтерес до дітей, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для позбавлення відповідача батьківських прав та вважає, що у задоволенні вимог позивача [PERSON] необхідно відмовити. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] , суд врахував наступне. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Ключовими принципами статті 6 Конвенції є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд. Право на справедливий суд покриває надзвичайно широке поле різноманітних категорій - воно стосується, як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур. Своєрідним механізмом, який дозволяє розуміти, тлумачити та застосовувати Конвенцію є практика Європейського суду з прав людини, яку він викладає у своїх рішеннях. Враховуючи той факт, що право на справедливий суд займає основне місце у системі глобальних цінностей демократичного суспільства, Європейський суд у своїй практиці пропонує досить широке його тлумачення, зокрема право особи знати про наявність судового спору, де ця особа є стороною, і, як наслідок, право на подання до суду відзиву на позовну заяву і всіх доказів, які можливо доставити до суду, що підтверджують заперечення проти позову, що є складовою поняття - право на справедливий суд. В даній справі суд ухвалив про її розгляд у відсутності відповідача, оскільки судом були дотримані всі обов`язкові формальні процедури по повідомленню відповідача про існування цивільного спору в суді, де він є стороною - відповідач, і про день, час і місце розгляду справи. Проте, суд цілком усвідомлює і розуміє, що фактично відповідач не знає ні про зміст позовних вимог, ні про підстави і мотиви позову про позбавлення його батьківських прав. У зв`язку з цим, [PERSON] об`єктивно не може подати відзив на позовну заяву, а суд позбавлений можливості заслухати його позицію щодо вимог [PERSON] , яка, знаючи (з її слів), що відповідач перебуває за межами території України, саме в цей період подає в суд позов про позбавлення його батьківських прав. Вказані обставини, як і відсутність відповіді зі сторони позивача на запитання суду про доцільність і необхідність позбавлення батьківських прав [PERSON] через десять років після розірвання шлюбу і ухилення відповідачем, згідно позиції [PERSON] , протягом цих десяти років від виконання батьківських обов`язків, дають суду обгрунтовані підстави щодо законності і справедливості прийнятого рішення про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] про позбавлення батьківських прав [PERSON] . Також суд вважає за необхідне зазначити, що приписи СК України та інших законодавчих актів не містять заборони позбавлення батьківських прав стосовно сина/дочки після досягнення ними повноліття. При досягненні повноліття особа втрачає правовий статус дитини в розумінні закону, проте сімейні відносини між батьком/матір`ю та сином/дочкою після досягнення дитиною повноліття не припиняються, між ними зберігається правовий зв`язок як батьків та дитини. Це відповідно означає й існування між ними взаємних особистих немайнових та майнових прав і обов`язків, які є чинними впродовж усього життя, а окремі з них - навіть після смерті одного з них. Тож навіть після досягнення дитиною повноліття батьки, які не позбавлені батьківських прав стосовно такої дитини, зберігають певні права та обов`язки відносно неї, які ґрунтуються на факті їх кровного кровному спорідненні. Із повноліттям дитини «з`являються» права батьків на утримання і піклування з боку повнолітніх сина/дочки та виникають відповідні кореспондуючі їм обов`язки. Батьки, не позбавлені батьківських прав, є спадкоємцями за законом своєї дитини. Таке нормативне регулювання сімейних відносин між батьками та повнолітніми сином/дочкою є втіленням моральних засад суспільства, за яких батько та матір, які належно виконували свої обов`язки щодо власної дитини протягом тривалого часу (від народження і до досягнення дитиною повноліття, а в певних випадках навіть після досягнення повноліття), мають право на утримання від повнолітніх сина/дочки, а також на спадкування за законом. Відповідно, позбавлення матері чи батька батьківських прав стосовно їхньої дитини, за умови доведеності факту невиконання ними своїх батьківських обов`язків, унеможливлює існування, зокрема, права на утримання та спадкування, в майбутньому. У разі подання позову про позбавлення батьківських прав щодо неповнолітньої дитини суд не може відмовити у такому позові з тієї підстави, що під час розгляду цивільної справи і вирішення спору по суті дитина досягла повноліття. Незважаючи на досягнення дитиною повноліття, суд має встановити обґрунтованість чи необґрунтованість передбачених статтею 164 СК України підстав позову про позбавлення відповідача батьківських прав та ухвалити відповідне судове рішення. Вказані висновки зазначені в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 29.01.2024 року у справі № 185/9339/21 (провадження № 61-8918сво23). Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, то судові витрати слід залишити за позивачем, згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed