Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-12 00:00:00

До Вишгородського районного суду Київської області надійшла позовна заява ТОВ «Фінансова компанія «АВАЛІСТ» про стягнення заборгованості з [PERSON] за кредитним договором № 2022461853 від 16.01.2019 року. Зі змісту позовної заяви вбачається, що 16.01.2019 року АТ «ОТП БАНК» та фізична особа [PERSON] уклали між собою кредитний договір № 2022461853, за яким АТ «ОТП БАНК» надав, а [PERSON] отримала кредит в розмірі 9547,00 грн. строком до 16.01.2021 року, зі сплатою щомісячної комісії за управління кредитом 0% від суми кредиту та сплатою фіксованої процентної ставки у розмірі 0,01% річних. Повернення кредиту та сплату процентів відбувається шляхом сплати [PERSON] ануїтетних платежів згідно Графіку платежів. 16.12.2021 року ПАТ «ОТП БАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «АВАЛІСТ» уклали між собою договір факторингу № 16/12/21, за яким ПАТ «ОТП БАНК» передало, а ТОВ «Фінансова компанія «АВАЛІСТ» прийняло право грошової вимоги, що належить ПАТ «ОТП БАНК», і ТОВ «Фінансова компанія «АВАЛІСТ» стає кредитором за кредитними договорами, укладеними між ПАТ «ОТП БАНК» і боржниками, в розмірі портфеля заборгованості. Згідно реєстру боржників № 1 до Договору факторингу, право вимоги ПАТ «ОТП БАНК» до [PERSON] , яке виникло на підставі кредитного договору № 2022461853 від 16.01.2019 року, також було передано за договором факторингу ТОВ «Фінансова компанія «АВАЛІСТ». Станом на 16.12.2021 року [PERSON] має заборгованість по вказаному кредитному договорі в розмірі 45\~943 грн. 22 коп., з яких: 27\~830 грн. 51 коп. сума заборгованості за основою сумою кредиту; 18\~112 грн. 71 коп. сума заборгованості за відсотками по кредиту. Таким чином, 16.12.2021 року до позивача перейшли права вимоги по кредитному договору № 2022461853 від 16.01.2019 року в сумі 45\~943 грн. 22 коп. З моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій, а відповідачем всупереч вимогам кредитного договору, не зважаючи на отримання повідомлення, не було виконаного свого грошового зобов`язання. Після відступлення права грошової вимоги до [PERSON] , останньою не було здійснено жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «Фінансова компанія «АВАЛІСТ», ні на рахунки попереднього кредитора. З урахуванням вищевикладеного, ТОВ «Фінансова компанія «АВАЛІСТ» у позовній заяві зазначило, що [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «Фінансова компанія «АВАЛІСТ» за кредитним договором № 2022461853 від 16.01.2019 року загальною сумою 45\~943 грн. 22 коп. Оскільки вказана заборгованість своєчасно та добровільно відповідачем не сплачена, грошове зобов`язання, право вимоги за яким перейшло до позивача за договором факторингу, не виконано, ТОВ «Фінансова компанія «АВАЛІСТ» просило позовну заяву задовольнити у повному обсязі, стягнути з [PERSON] вказану суму заборгованості, вирішити питання про розподіл судових витрат. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею по справі було визначено суддю Рукас О.В. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 24.01.2024 року провадження у справі було відкрито у порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін, встановлено строк для реалізації учасниками справи процесуальних прав на подачу заяв по суті справи. 29.01.2024 року, тобто у строк, встановлений судом в ухвалі від 24.01.2024 року, від відповідача [PERSON] в особі представника адвоката Підодвірного Т.І., через підсистему Електронний суд Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи надійшов відзив на позовну заяву, в якій висловлено заперечення проти її задоволення через необґрунтованість. Заперечення проти задоволення позовної заяви були мотивовані наступним чином. Відповідно до кредитного договору № 2022461853 від 16.01.2019 року загальна сума наданого кредиту становить 9 547 грн. 00 коп. Строк повернення кредиту визначено 16.01.2021 року, а відсоток за користування кредитом фіксованою відсотковою ставкою у розмірі 0,01% річних. Оскільки кредит було видано строком на 2 роки, то загальна вартість кредиту з урахуванням фіксованої відсоткової ставки становить 9\~548 грн. 90 коп. Однак у позовній заяві всупереч викладеному зазначається, що заборгованість за тілом кредиту становить 27\~830 грн. 51 коп. При цьому пояснення збільшення тіла кредиту позивачем не надається, як і будь-яких додаткових угод чи нового договору, з яких би вбачалося збільшення основної суми наданого кредиту. Крім того, у відзиві на позовну заяву зазначається, що до позовної заяви не додано будь-якого розрахунку, з якого можливо було б зробити висновок, що [PERSON] отримала кредитні кошти в розмірі 27\~830 грн. 51 коп. Також у відзиві на позовну заяву було висловлено заперечення проти суми заборгованості за відсотками в сумі 18\~112 грн. 71 коп. Заперечення були мотивовані тим, що відповідно до кредитного договору № 2022461853 від 16.01.2019 року протягом дії договору застосовується фіксована відсоткова ставка у розмірі 0,01% річних. Таким чином, договором передбачено нарахування річних відсотків у розмірі 0,95 грн. на рік. Оскільки строк дії договору становить 2 роки, то загальна сума відсотків за користування кредитором становить 1,9 грн. У зв`язку з цим відповідачем висловлено сумнів в обґрунтованості розрахунку суми заборгованості за відсотками в сумі 18\~112 грн. 71 коп. Розрахунок заборгованості, з якого б вбачатися підстави нарахування вказаної суми заборгованості за відсотками за користування кредитором, до позовної заяви також не додано. Крім того, у відзиві на позовну заяву було акцентовано увагу на тому, що позивачем не доведено належними та допустимим доказами отримання відступлення права вимоги від АТ «ОТП БАНК» до ТОВ «Фінансова компанія «АВАЛІСТ». З урахуванням вищевикладеного, відповідач, в особі представника, у відзиві на позовну заяву просила у задоволенні позовної заяви відмовити у повному обсязі, вирішити питання про розподіл судових витрат. Відзив на позовну заяву з додатками до нього 26.01.2024 року був доставлений в електронний кабінет ТОВ «Фінансова компанія «АВАЛІСТ» Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, що підтверджується квитанцією № 507557. Станом на 13.02.2024 року від позивача не надходило відповіді на відзив, а від відповідача заперечень проти відповіді на відзив. У судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце його проведення. У позовній заяві позивачем було висловлено прохання про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, а також висловлено згоду на ухвалення заочного судового рішення, за наявності для того передбачених законодавством підстав. У судове засідання відповідач та її представник не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце його проведення. Будь-яких заяв, клопотань, у тому числі про відкладення судового розгляду, від них не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що всі сторони по справі були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, зважаючи на наявність клопотання позивача про розгляд справи за його відсутності, а також враховуючи відсутність клопотань сторони відповідача про відкладення судового розгляду, суд приходить до висновку про можливість здійснення судового розгляду за відсутності сторін по справі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники справи у судове засідання не з`явилися, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши матеріали поданої позовної заяви, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1-3 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Судом встановлено, що 16.01.2019 року між АТ «ОТП БАНК», з однієї сторони, та [PERSON] , з іншої сторони, було укладено кредитний договір № 2022461853 (а.с.5). Згідно умов укладеного договору [PERSON] отримала кредит у розмірі 9\~547 грн. 00 коп. (9\~191 грн. 00 коп. на придбання товару та 350 грн. 00 коп. на сплату Додаткових послуг банку) з кінцевим строком його повернення 16.01.2021 року. У п. 1.2 вказаного кредитного договору зазначається, що протягом дії кредитного договору для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись фіксована процента ставка у розмірі 0,01% річних. На підтвердження укладення кредитного договору, ознайомлення [PERSON] з умовами кредитування, паспортом наданого кредиту позивачем також надано копії паспорту споживчого кредиту (а.с. 6), графік платежів та розрахунок загальної вартості кредиту (а.с. 7), орієнтовний графік платежів та розрахунок загальної вартості кредиту (а.с. 8), а також анкету-заяву на отримання кредиту (а.с. 10). Всі зазначені документи підписані [PERSON] . Факт їх укладення та підписання не заперечувався та не оспорювався жодним учасником справи. На додаток до цього, матеріали позовної заяви містять специфікацію до кредитного договору (а.с. 11), з якої вбачається підтвердження можливості надання [PERSON] кредиту на визначених у кредитному договорі умовах. З договору факторингу № 16/12/21 від 16.12.2021 року (а.с. 14-19), укладеним між АТ «ОТП БАНК», з однієї сторони, та ТОВ «Фінансова компанія «АВАЛІСТ», з іншої сторони, вбачається, що АТ «ОТП БАНК» передало, а ТОВ «Фінансова компанія «АВАЛІСТ» прийняло право грошової вимоги, що належить АТ «ОТП БАНК», і стало новим кредитором за договорами, що були укладені між АТ «ОТП БАНК» та боржниками, в розмірі Портфеля заборгованості. п. 6.2.3 договору факторингу № 16/12/21 від 16.12.2021 року визначено, що право вимоги переходить до фактора з моменту підписання сторонами цього договору, після чого фактор (ТОВ «Фінансова компанія «АВАЛІСТ») стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості. 16.12.2021 року між АТ «ОТП БАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «АВАЛІСТ» укладено акт приймання-передачі (а.с. 20), відповідно до відомостей якого АТ «ОТП БАНК» передано, а ТОВ «Фінансова компанія «АВАЛІСТ» отримало згідно з вимогами п. 8.3 договору факторингу № 16/12/21 від 16.12.2021 року реєстр боржників № 1. У свою чергу з реєстру боржників № 1 (а.с. 21) вбачається, що до переліку боржників, право вимоги до яких виникло на підставі кредитних договорів, укладених ними з АТ «ОТП БАНК», та яке переходить до нового кредитора ТОВ «Фінансова компанія «АВАЛІСТ», входить відповідач [PERSON] , право вимоги до якої виникло на підставі кредитного договору № 2022461853 від 16.01.2019 року. Копія реєстру боржників № 1 додана до позовної заяви і міститься в матеріалах цивільної справи. Оцінюючи набуття ТОВ «Фінансова компанія «АВАЛІСТ» права вимоги до [PERSON] на підставі договору факторингу № 16/12/21 від 16.12.2021 року, суд звертає увагу на наступні обставини. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Фактором, у свою чергу, може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Таким чином, договірні відносини факторингу передбачають особливий суб`єктний склад, оскільки сторонами такого договору можуть бути лише чітко визначені актом цивільного законодавства особи: клієнтом за договором факторингу може бути будь-яка фізична та юридична особа, які є суб`єктами підприємницької діяльності (ч. 2 ст. 1079 ЦК України), а фактором - банк чи інша фінансова установа, яка має право здійснювати факторингові операції (ч. 3 ст. 1079 ЦК України). У Постанові ВС від 18.10.2023 року у справі № 905/306/17, а також постановах Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 у справі №5026/886/2012 зазначено, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Усупереч вищевикладеному, матеріали поданої позовної заяви не містять жодних відомостей та документів на підтвердження того, що ТОВ «Фінансова компанія «АВАЛІСТ» належить до переліку фінансових компаній, які відповідно до чинного законодавства отримали дозвіл на провадження господарської діяльності у сфері фінансових послуг, зокрема, проведення факторингових операцій. Матеріали позовної заяви не містять ані свідоцтва про реєстрацію позивача як фінансової компанії, ані витягу з реєстру фінансових компаній, ані ліцензії на надання фінансових послуг, зокрема, проведення факторингових операцій. У зв`язку з чим суд критично ставиться до можливості ТОВ «Фінансова компанія «АВАЛІСТ» бути стороною укладеного договору факторингу № 16/12/21 від 16.12.2021 року в якості фактора, яким відповідно до ч. 3 ст. 1079 ЦК України може бути лише банк або інша фінансова установа, якій надано право здійснювати факторингові операції. Слід зазначити, що підтвердження набуття права вимоги за кредитними договорами, що передається відповідно до договору факторингу, вимагає не тільки надання доказів укладення договору факторингу, його належного укладення, оформлення та підписання, але і надання реєстру договорів, за якими передаються права вимоги, реєстр боржників, а також докази на підтвердження оплати за договором. На підтвердження вищевикладеного матеріали позовної заяви містять копію договору факторингу № 16/12/21 від 16.12.2021 року, який, як вбачається з відповідного протоколу (а.с. 19) підписаний 16.12.2021 року електронним цифровим підписом уповноважених представників АТ «ОТП БАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «АВАЛІСТ», а також скріплений електронною печаткою вказаних юридичних осіб. Крім цього, матеріали справи містять акт приймання-передачі реєстру боржників № 1 (а.с. 20) та сам реєстр боржників № 1 (а.с. 21). Вказані документи своїм оформленням передбачають підписи сторін договору факторингу № 16/12/21 від 16.12.2021 року. Разом з тим, позовна заява та додатки до неї не містять будь-якого підтвердження того, що вказані додатки до договору факторингу були підписані його сторонами, зокрема, електронним цифровим підписом, або принаймі підтвердження того, що протокол цифрового підпису (а.с. 19) стосувався також підпису цих додатків до договору. Таким чином, у суду відсутні підстави вважати, що договір факторингу та додатки до нього були належним чином оформлені та підписані його сторонами. На кінець, відповідно до п. 1.2 Договору факторингу № 16/12/21 від 16.12.2021 року (а.с. 14) зазначається, що фактор (ТОВ «Фінансова компанія «АВАЛІСТ») передає грошові кошти в розпорядження клієнта (АТ «ОТП БАНК») за плату відповідно до умов цього Договору. Розділом 7 вказаного договору визначено положення щодо ліміту фінансування та порядку передачі ТОВ «Фінансова компанія «АВАЛІСТ» грошових коштів в розпорядження АТ «ОТП БАНК». Таким чином, укладений договір факторингу є відплатним. У той же час, до позовної заяви не долучено будь-якого підтвердження того факту, що ТОВ «Фінансова компанія «АВАЛІСТ» у встановленому договором факторингу порядку та строки передала в розпорядження АТ «ОТП БАНК» суму грошових коштів за передачу останнім права грошової вимоги за кредитними договорами. У зв`язку з цим суд приходить до висновку, що ТОВ «Фінансова компанія «АВАЛІСТ» не доведено, що договір факторингу № 16/12/21 від 16.12.2021 року та додатки до нього були не тільки належним чином укладені та підписані, але і відбулася оплата, передбачена цим договором, за передачу права вимоги. У зв`язку з цим суд не може підтвердити, що до ТОВ «Фінансова компанія «АВАЛІСТ» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 2022461853 від 16.01.2019 року, який був укладений з АТ «ОТП БАНК». Крім цього, з приводу заявленої до стягнення суми заборгованості за кредитним договором № 2022461853 від 16.01.2019 року, суд вважає за доцільне зазначити наступне. З умов кредитного договору № 2022461853 від 16.01.2019 року, укладеного між АТ «ОТП БАНК» та [PERSON] , а також паспорту цього кредиту вбачається, що сума (тіло) наданого кредиту становить 9\~547 грн. 00 коп. Строк кредиту визначається тривалістю в 24 місяці, кінцевий термін повернення кредиту 16.01.2021 року. У свою чергу процента ставка є фіксованою та встановлюється у розмірі 0,01% річних. Будь-яких положень щодо збільшення, зміни тіла кредиту, процентної ставки протягом строку кредиту укладений кредитний договір не містить. З урахуванням цього позивачем не доведено, а судом на підставі наданих доказів не встановлено яким чином заборгованість за основною сумою (тілом) кредиту зросла до 27\~830 грн. 51 коп., при тому, що за кредитним договором становила 9\~547 грн. 00 коп., та могла бути передана ТОВ «Фінансова компанія «АВАЛІСТ» відповідно до договору факторингу. До аналогічних висновків суд приходить стосовно розрахунку суму заборгованості за відсотками, оскільки при встановленні кредитним договором фіксованої процентної ставки у розмірі 0,01% річних, судом не встановлено обґрунтованих підстав для нарахування суми заборгованості у розмірі 18\~112 грн. 71 коп. та відповідно не встановлено підстав для передачі права вимоги щодо такої заборгованості за договором факторингу. Належним чином дослідити поданий стороною доказ розрахунку заборгованості за кредитним договором, перевірити його та оцінити в сукупності і взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок це процесуальний обов`язок суду (постанова КЦС ВС від 25.05.2022 року у справі № 219/7527/16-ц). Разом з тим одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України). Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести суду факт укладення між сторонами кредитного договору або отримання права вимоги за цим договором та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов?язань, а на відповідача - обов`язок спростувати розмір існуючої заборгованості. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Всупереч вищевикладеному, стороною позивача в межах наданих процесуальних прав з урахуванням принципу змагальності не надано достатньої кількості доказів на підтвердження обставин, що входять до предмету доказування, а саме на підтвердження факту отримання права грошової вимоги та прострочення відповідачем виконання взятих на себе зобов`язань. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У той же час матеріали справи не містять будь-якого належного, допустимого, достовірного та достатнього доказу, на основі якого суд мав би можливість зробити висновок про порушення [PERSON] грошового зобов`язання, яке виникло з укладеного кредитного договору. Зокрема, до позовної заяви не додано розрахунку заборгованості, виписок з рахунку та інших документів, на підставі яких вбачалося б, що [PERSON] не сплачує визначені договором суми грошових коштів на повернення кредиту чи сплачує їх в неповному обсязі, не в належний спосіб. Надані стороною позивача докази дають можливість лише стверджувати, що між АТ «ОТП БАНК» та [PERSON] 16.01.2019 року було укладено кредитний договір та виникли відповідні кредитні відносини. Разом з тим, надані документи не дають можливості побачити, що ТОВ «Фінансова компанія «АВАЛІСТ» дійсно отримало право вимоги за цим кредитним договором, а [PERSON] не виконала чи неналежним чином виконала взяте на себе грошове зобов`язання з повернення кредиту, у зв`язку з чим виникла заборгованість у тому розмірі, який заявлений у позовній заяві. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови ВС від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19). Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри". З урахуванням вищевикладених висновків суду, на основі досліджених матеріалів справи, керуючи принципом змагальності цивільного судочинства, суд вважає, що стороною позивача не надано достатньої сукупності належних, допустимих, достовірних доказів, на підставі яких суд мав би можливість зробити висновок та допустити вірогідність існування обставин, які зазначаються у позовній заяві, зокрема, отримання права вимоги за кредитним договором, порушення кредитного зобов`язання, а також наведений розрахунок заборгованості. У зв`язку з цим у задоволенні позовних вимог слід відмовити через їх недоведеність. Щодо судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Оскільки суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог, то судові витрати, понесені позивачем, слід залишити за ним. У свою чергу у відзиві на позовну заяву стороною відповідача заявлено до відшкодування судових витрат у виді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн. 00 коп. На підтвердження понесених судових витрат надано договір про надання правової допомоги від 22.01.2024 року та акт виконаних робіт по даному договору з детальним описом виду та кількості проведених робіт з надання правової допомоги. Відзив на позовну заяву з додатками до нього, як зазначалося судом вище, був направлений позивачу в електронний кабінет. Будь-яких заяв, клопотань, заперечень, у тому числі щодо заявленої суми відшкодування судових витрат, від позивача у встановлений судом строк не надходило. У зв`язку з вищевикладеним судові витрати відповідача, які понесені у зв`язку з розглядом справи та складаються з витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн. 00 коп., слід стягнути з позивача. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved