Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь повнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , яка продовжує навчання в розмірі частини всіх видів заробітку (доходів) батька, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткового мінімумів на дитину щомісяця, починаючи з дня подання позову до закінчення навчання. В обґрунтування своїх вимог [PERSON] зазначає, що відповідач є її батьком. На даний час у відповідача відсутній обов`язок по сплаті аліментів на утримання дочки, у зв`язку з досягненням останньою повноліття. На даний час [PERSON] є студентом 1-го курсу денної форми навчання за кошти державного бюджету Харківського національного медичного університету, термін навчання з 12.09.2022 до 30.06.2028. У зв`язку з навчанням [PERSON] не має можливості працювати. Позивачка вказала, що батько з нею не спілкується. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 31.10.2023 позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Визначено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено у справі судове засідання. Позивачка [PERSON] в судове засідання не прибула, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Подала до суду заяву, у якій просила розглядати справу за її відсутності. Зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила їх задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідно до п. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неприбуття до суду не повідомив, клопотань про відкладення судового засідання або про розгляд справи за його відсутності не подав. Відзив на позов не подав. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, жодного разу не повідомив про причини неявки в судове засідання, відзиву на позов не подав, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивачки, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 10.11.2004, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Червонозаводського районного управління юстиції м. Харкова, батьками [PERSON] , [INFO] , є відповідач у справі [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7). [PERSON] , [INFO] досягла повноліття. Згідно витягу з Реєстру територіальної громади про реєстрацію місця проживання особи від 01.09.2023 № 2023/006969131 [PERSON] , [INFO] з 21.09.2017 зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с .5). Позивач [PERSON] навчається на другому курсі в групі 3-022-031 ІІІ медичного факультету Харківського національного медичного університету (ІV рівень акредитації), денної форми здобуття освіти, за спеціальністю «Медицина», форма фінансування навчання - за кошти державного бюджету. Запланований термін навчання з 12.09.2022 по 30.06.2028, що підтверджується довідкою вказаного навчального закладу від 21.09.2023 № 23/342 (а.с.8). Відповідач [PERSON] добровільно не надає допомоги на утримання повнолітньої доньки, [PERSON] яка продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених ст. ст. 198, 199 цього Кодексу, - і своїх повнолітніх дочку, сина. Частина 1 ст. 199 СК України передбачає, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 також зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що «обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину)». Вирішення питання про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, у частці від заробітку залежить від наявності у відповідача такої можливості та з урахуванням можливості надання утримання іншим із батьків. В силу ч.1 ст.12 ЦК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Частиною другою статті 12, частинами першою та частиною п`ятою статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України). У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Матеріали справи свідчать про те, [PERSON] , [INFO] , є студенткою ІІІ медичного факультету Харківського національного медичного університету (ІV рівень акредитації), денної форми здобуття освіти, за спеціальністю «Медицина», форма фінансування навчання - за кошти державного бюджету. Запланований термін навчання з 12.09.2022 по 30.06.2028, та у зв`язку з продовженням навчання потребує матеріальної допомоги. Відповідач [PERSON] , [INFO] , є особою працездатного віку. Доказів, які б свідчили про те, що відповідач [PERSON] не працює, має тяжкі або хронічні захворювання, має інших утриманців, та у зв`язку з цим не має матеріальної можливості надавати допомогу дитині, яка продовжує навчання, суду не надано. Доказів на спростування тих обставин, якими обґрунтовано позовні вимоги, відповідачкою не надано. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789XII (78912) від 27 лютого 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Як вбачається з позовної заяви, [PERSON] проживає з матір`ю. Позивачка не має можливості працювати, оскільки навчається на денній формі навчання. Власного доходу на придбання одягу, продуктів харчування, придбання матеріалів для здобуття її професії, а також інших супутніх витрат. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на її утримання як повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За приписами ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд повинен враховувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. На підставі наведеного, з урахуванням матеріального становища позивачки та відповідачки, інших обставин, що мають істотне значення, вимог розумності та справедливості, суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів, які підлягають стягненню з [PERSON] на користь позивачки, у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно на період її навчання, починаючи з 23.10.2023 (дата пред`явлення позову) та до закінчення нею навчання, але не більше ніж до досягнення [PERSON] 23-х років. Щодо вимоги позивача про встановлення мінімального розміру аліментів не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд зазначає, що [PERSON] вже досягла повноліття і відповідно до ст. 200 СК України аліменти на повнолітню доньку стягуються у частині від заробітку (доходу) платника аліментів, без урахування неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 12.03.2018 по справі № 569/8960/17, який вказав на те, що мінімальний розмір аліментів на повнолітніх дочку чи сина законом не встановлений. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Беручи до уваги, що позивач згідно із Законом України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved