Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вказаною позовною заявою, в обґрунтування вимог якої представник зазначила, що позивач та його батько [PERSON] , який помер [INFO] , відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ № 751886 являються співвласниками земельної ділянки площею 0,1463 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] , з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, частка у спільній власності по . Також, вони є співвласниками житлового будинку за цією ж адресою, форма власності: приватна спільна часткова, частка кожного власника становить . Мати позивача [PERSON] , померла [INFO] . За життя померла [PERSON] склала заповітне розпорядження, яким розпорядилася передати після її смерті житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та земельну ділянку площею 0,1463 га, кадастровий номер 2122455100:01:021:0028, її сину [PERSON] . 25.10.2023 заявник [PERSON] подав приватному нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON] , а саме на частку у праві власності житлового будинку, за адресою: [ADDRESS] , та на частку у праві власності земельної ділянки, площею 0,1463 га, кадастровий номер 2122455100:01:021:0028. Нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв?язку із: з розбіжністю інформації щодо місця реєстрації померлого [PERSON] , що не дає можливості встановити коло спадкоємців до майна померлого; розбіжністю інформації щодо постійного місця проживання сина померлого [PERSON] , [PERSON] , що не дає можливості встановити коло спадкоємців до майна померлого [PERSON] ; неможливістю встановити родинний зв`язок дружини, [PERSON] з її чоловіком [PERSON] ; згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ № 751886, виданого на ім`я [PERSON] , зазначена земельна ділянка в державному акті перебуває у спільній сумісній власності, що не дає можливості визначити розмір частки співвласників. Посилаючись на вказані обставини та норми діючого законодавства у позовній заяві висловлено прохання визначити, що частки [PERSON] та [PERSON] у спільній сумісній власності на земельну ділянку з кадастровим номером 2122455100:01:021:0028 становить у розмірі по частки земельної ділянки. Ухвалою суду від 29.01.2024 по справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження. Представник позивача подала заяву з проханням розглядати справу без її участі та участі її довірителя. Висловила позицію про підтримання заявлених у позовній заяві вимог. Від Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області надійшла заява з проханням розглядати справу без участі представника селищної ради. Висловлено позицію за якою селищна рада визнає вимоги позову. Приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Закарпатської області Корбутяк І. В. подано до суду заяву з проханням розгляду справи без її безпосередньої участі, позовні вимоги підтримує та не заперечує щодо задоволення позову. Фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до частини 3 статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, ЦПК допускає ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні і в правовідносинах, що виникли між сторонами відповідач позов визнав, таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, отже в даному випадку наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому засіданні. Судом встановлено, що відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ № 751886, виданого на ім`я [PERSON] на підставі рішення Міжгірської селищної ради від 16.06.2010 № 38, позивач [PERSON] та його батько [PERSON] , є співвласниками земельної ділянки площею 0,1463 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] , з кадастровим номером 2122455100:01:021:0028, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 9). Як вбачається з Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером 2122455100:01:021:0028 (№ витягу: НВ-0002588862023 від 01.12.2023), зазначена земельна ділянка розташована за адресою: [ADDRESS] , та відноситься до земель житлової та громадської забудови, площа земельної ділянки 0,1463 га, дата державної реєстрації 02.04.2012, власниками земельної ділянки є [PERSON] , частка у спільній власності - , та [PERSON] , частка у спільній власності - . Документ, який є підставою для виникнення права Рішення органу місцевого самоврядування Міжгірської селищної ради від 16.06.2010; документ, що посвідчує право Державний акт ЯЛ 751886 (а.с. 11-14). Згідно Рішення № 38 від 16.06.2010 Міжгірської селищної ради 42 сесії V скликання «Про виділення земельних ділянок, передачу їх у власність, надання у користування, оренду», Міжгірська селищна рада вирішила за заявою гр. [PERSON] внести зміни в п. 2.14 рішення 33-ої сесії V-го скликання від 26 лютого 2009 року та викласти в такій редакції: «Передати безоплатно у спільну сумісну власність громадянам [PERSON] та [PERSON] , жителям [ADDRESS] , земельну ділянку площею 0,1463 га, для обслуговування житлового будинку (а.с. 17). За змістом Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія [NUMBER] , виданого Міжгірською селищною радою 22.11.2006 за № 1042, на підставі рішення виконкому цієї ради № 11 від 27.02.2006, власниками житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] та [PERSON] , форма власності: приватна спільна часткова, частка кожного власника становить (а.с. 19, 20). Батько позивача [PERSON] , помер [INFO] , підтвердженням чого є копії свідоцтва про смерть серія [NUMBER] та свідоцтва про народження серія [NUMBER] (а.с. 23, 22). Мати позивача [PERSON] , померла [INFO] , підтвердженням чого є копія свідоцтва про смерть серія [NUMBER] (а.с. 24). За життя померла [PERSON] склала заповітне розпорядження, яким розпорядилася передати після її смерті: житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та земельну ділянку площею 0,1463 га, кадастровий номер 2122455100:01:021:0028, а також все рухоме та нерухоме майно, яке буде належати їй на день смерті і на яке вона буде мати право за законом, її сину [PERSON] , (позивачу). Даний заповіт складено 29.08.2019 та посвідчено приватним нотаріусом Міжгірського районного нотаріального округу Закарпатської області Корбутяк І. В. (а.с. 25). 07.11.2023 приватний нотаріус Корбутяк І. В. відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, про що винесла Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв?язку із: розбіжністю інформації щодо місця реєстрації померлого [PERSON] , що не дає можливості встановити коло спадкоємців до майна померлого; розбіжністю інформації щодо постійного місця проживання сина померлого [PERSON] , [PERSON] , що не дає можливості встановити коло спадкоємців до майна померлого [PERSON] ; неможливістю встановити родинний зв`язок дружини, [PERSON] з її чоловіком [PERSON] ; згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ № 751886 на ім`я [PERSON] , зазначена земельна ділянка в державному акті перебуває у спільній сумісній власності, що не дає можливості визначити розмір частки співвласників. Отже, на даний час у позивача [PERSON] виникла необхідність щодо встановлення розміру часток земельної ділянки, яка належить йому на праві спільної сумісної власності, та за життя належала його батьку [PERSON] , також на праві спільної сумісної власності, зважаючи на те, що між співвласниками вищевказаної земельної ділянки, а саме між позивачем та його батьком [PERSON] не було здійснено, за життя останнього, розподіл в частках земельної ділянки, по кожному, шляхом укладення нотаріально завіреного договору про розподіл часток. Саме за цих підстав нотаріус не може видати позивачу свідоцтво про право на спадщину, вказавши розмір частки, яку буде успадковувати позивач після смерті матері [PERSON] , та після смерті батька [PERSON] . Пунктом першим частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до частин 1 та 2 статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. За змістом статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (стаття 328 ЦК України). Відповідно до частин 1 та 2 статті 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно з частинами 1 і 2 статті 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, врахувавши встановлені судом обставини та визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог.

Outcome: approved