Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-14 00:00:00

Позиція сторін у справі У листопаді 2022 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Фесик М. О., ДП «СЕТАМ» та [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус КМНО Рудик В. В., про визнання електронних торгів недійсними, визнання акту про проведені торги недійсним, визнання недійсним свідоцтва про придбання з прилюдних торгів майна, скасування рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно, скасування державної реєстрації права приватної, спільної часткової власності, визнання право власності на частку нежитлових приміщень, скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права приватної, спільної часткової власності, скасувати державну реєстрацію права приватної спільної часткової власності Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що на підставі постанови Київського апеляційного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 757/34950/14 та виданого на його виконання Печерським районним судом м. Києва виконавчого листа від 14 грудня 2020 року відповідач [PERSON] звернулась до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Фесик М.О. з заявою про примусове стягнення з [PERSON] грошових коштів у сумі 2 125 897, 55 грн. Приватний виконавець Фесик М.О. та ДП «Сетам» без отримання відповідно до приписів ч. 10 ст. 440 ЦПК України, ч. 4 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» дозволу суду, без реєстрації в Державному реєстрі речових прав нерухомого майна спірної частки як окремого об`єкту з присвоєнням реєстраційного номеру не мали права здійснювати примусову реалізацію частки [PERSON] в нежилих приміщеннях з №1 по №6 (групи приміщень №39) (в літ. «В») загальною площею 45,80 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідач - ДП «Сетам» в порушення вказаних приписів закону, а також пунктів 2-4 розділу II, пунктів 5, 9 розділу ІІІ Порядку реалізації арештованого майна без відповідного рішення (дозволу) суду реалізував на електронних торгах 31 серпня 2022 року незареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно нерухоме майно. За відсутності серед документів заявки приватного виконавця Фесик М.О. від 29 липня 2022 року про реалізацію ДП «Сетам» арештованого майна доказів належного повідомлення [PERSON] про результати визначення вартості/оцінки арештованого майна ДП «Сетам» не мав права приймати до виконання таку заявку та зобов`язаний був повернути заявку. В свою чергу всупереч ст. ст. 13 - 15, 17 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» приватний нотаріус Рудик В.В. зареєстрував право власності [PERSON] під реєстраційним номером 2536550180000 - номером, належним в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зовсім іншому об`єкту права власності. Завершуючи вищевказану схему [PERSON] , [PERSON] , Рудик В.В. з метою присвоєння всупереч ст.ст. 13-15, 17 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» всьому Приміщенню реєстраційного номеру 2536550180000 (номеру частки [PERSON] ) уклали оспорюваний договір купівлі-продажу від 12.10.2022 р., на підставі якого [PERSON] продала [PERSON] свою частку 1/2 Приміщення (реєстраційний номер 2536550180000). Представник відповідача [PERSON] подала відзив на позов, в якому зазначила, що [PERSON] , який ініціював виконавче провадження, повідомляв приватному виконавцю адресу стягувача саме: [ADDRESS] . Свої обов`язки в межах ВП [NUMBER] [PERSON] повністю проігнорував, про іншу адресу проживання приватного виконавця не повідомляв та своєю мовчазною згодою лише підтверджував факт проживання саме за адресою: [ADDRESS] . З огляду на те, що як [PERSON] , так і його адвокату, було відомо про виконавче провадження, про підготовчі дії приватного виконавця для реалізації майна, то формальне порушення порядку інформування [PERSON] (враховуючи, що інформування по суті виконавцем здійснювалось) не є підставою для визнання електронних торгів недійсними, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі №640/24542/18. З огляду на те, що оцінка майна [PERSON] не оскаржувалась, та відповідно позивачем не доведено яких небуть порушень проведення оцінки майна чи невідповідності звіту про оцінку майна вимогам законодавства, то необґрунтованими є власні переконання позивача про порушення його прав через нібито занижену вартість об`єкта торгів, що також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 24 грудня 2021 року у справі № 463/6539/20. 16 грудня 2021 року [PERSON] на підставі постанови Київського апеляційного суду від 14 грудня 2020 року у справі №757/34950/14 зареєструвала належну їй 1/2 частку вказаних нежилих приміщень. А враховуючи, що до цього частка [PERSON] становила 1/1, то внаслідок реєстрації [PERSON] її частки, частка [PERSON] автоматично зменшилась з 1/1 на 1/2. І спеціально здійснювати реєстрацію [PERSON] вже не потрібно було, бо він і так являвся власником вказаних нежилих приміщень. Не заслуговують на увагу доводи позивача щодо «застарілості» технічного паспорта від 05 жовтня 2005 року на нежилі приміщення (літ. «В» з №1 по №6 приміщень №39) по [ADDRESS] , нібито на підставі якого майно передано на торги, оскільки майно боржника передається на електронні торги на підставі заявки приватного виконавця після проведених попередньо виконавчих дій щодо опису та арешту і визначення вартості відповідного майна. Позивач не довів в цій частині порушення приватним виконавцем ні порядку заповнення заявки та прийняття такої ДП «СЕТАМ» , ні порядку реалізації арештованого майна, та найголовніше як це впливає на результати торгів чи яким чином порушені права та законні інтереси позивача. Порядком прямо передбачено, що ДП «Сетам» повинно здійснювати перевірку виключно повноти заявки, а перевірку заявки на відповідність вимогам законодавства чи належне заповнення ДП «Сетам» не перевіряє. Щодо позовної вимоги про переведення на [PERSON] прав та обов`язків покупця 1/2 частки в праві власності на нежитлове приміщення, то позивач просить застосувати спосіб, який не передбачений законодавством та є неможливим в даній ситуації. Представник відповідача приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Фесик М. О. подав відзив на позов, в якому зазначив, що в межах ВП [NUMBER] дійсно допущено технічну помилку та замість зазначення адреси, яка вказана у виконавчому документі, помилково внесено в АСВП інформацію щодо реєстраційних даних боржника за місцезнаходженням, яке було зазначено в заяві стягувача про відкриття виконавчого провадження. Проте, вищевказана технічна помилка жодним чином не вплинула на права боржника та не оскаржувалася останнім протягом більш, ніж одного року з моменту як йому стало відомо про відповідну технічну помилку. Відсутність будь-якого порушеного права скаржника частині щодо одержання дозволу суду на реалізацію майна чи реалізація належного позивачу на підставі рішення суду майна, - жодним чином не порушують будь-яких прав позивача, які б могли бути поновленими у судовому порядку, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Відповідач [PERSON] подав відзив на позов, в якому зазначив, що боржник протягом здійснення виконавчих дій не звертався до приватного виконавця з вимогами необхідності внесення змін до відомостей про боржника, зміну місця перебування або проживання. Відповідно до діючого законодавства, питання визначення вартості майна оскаржуються в порядку оскарження рішень і дій виконавців, про що зазначено у в постанові Верховного Суду по справі №821/197/18/4440/16. Позивач, в якості доказу про ніби то занижену вартість приміщення, додає звіт про оцінку майна здійснену в вересні 2022 року, даний документ не може бути належним доказом та взятий до уваги оскільки, як зазначено в оцінці оцінка приміщення здійснювалась в вересні 2022 р. Позивачем не доведено порушення приватним виконавцем ні порядку заповнення заявки та прийняття такої ДП «СЕТАМ», ні порядку реалізації арештованого майна, та найголовніше як це впливає на результати торгів чи яким чином порушені права та законні інтереси позивача, а значить позивачем не доведено обставин, які б свідчили про порушення його прав і законних інтересів при проведенні електронних торгів. Також помилковим є твердження позивача, що інформаційне повідомлення має містити реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна, з огляду на те, що пп. 2 п. 5 розділу III Порядку, на який у позові посилається позивач, такої вимоги не існує. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав та просив задовольнити. Представники відповідачів та відповідач [PERSON] проти позову заперечували, просили відмовити у його задоволенні. Процесуальні дії Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15 грудня 2022 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16 лютого 2023 року витребувано докази у Державного підприємства «Сетам». Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15 червня 2023 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19 вересня 2023 року заяву представника відповідача про зупинення провадження у цивільній справі залишено без задоволення. Фактичні обставини справи Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. 24 жовтня 2008 року [PERSON] на підставі Договору купівлі- продажу нерухомого майна, посвідченого 24 жовтня 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком З. З. та зареєстрованого за №10949, придбав нежилі приміщення з №1 по №6 (групи приміщень №39) (в літ. «В») загальною площею 45,80 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Право власності позивача на приміщення зареєстровано Київським міським бюро- технічної, інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 16 січня 2009 року та записане в реєстрову книгу №Д10П-273 за реєстровим № 2889-П/2236-П/1386-П. Постановою Київського апеляційного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 757/34950/14 проведено поділ спільного майна [PERSON] та [PERSON] , визнавши за кожним із них право власності по 1\\2 частині на: - трикімнатну квартиру [ADDRESS] ; - житловий будинок розташований на двох земельних ділянках загальною площею 0,2906 га в [ADDRESS] ; - нежилі приміщення № 1, № 2 та № 3 (групи приміщень № 29) загальною площею 211,10 кв.м в [ADDRESS] ; - нежилі приміщення (в літ. В) з № 1 по № 6 (групи приміщень № 39) загальною площею 45,80 кв.м., розташовані за адресою: [ADDRESS] ; - нежилі приміщення 1-го поверху (в літ. Б), загальною площею 493,10 кв.м., розташовані за адресою: [ADDRESS] ; - нежилі приміщення (в літ. Б) II та III поверхів, загальною площею 285,60 кв.м., розташовані за адресою: [ADDRESS] . Виділено [PERSON] автомобіль марки «Mercedes-Benz», модель «CL 63» [NUMBER] , державний реєстраційний номер [NUMBER] , вартістю 1 036 000 грн, стягнувши з [PERSON] на користь [PERSON] 518 000 (п`ятсот вісімнадцять тисяч грн). Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 452 750 грн.(чотириста п`ятдесят дві тисячі сімсот п`ятдесят грн.) грошової компенсації за відчужений ним автомобіль марки «Land Rover», державний номер [NUMBER] . Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 1 006 999,50 грн.(один млн. шість тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять грн.) поворотної фінансової допомоги, 57 000 грн. отриманого доходу від оренди приміщень та 25 900 грн. отриманого доходу від реалізації товару. Визнано за [PERSON] право власності на 1\\2 частину коштів, які обліковувались на рахунку [PERSON] на час припинення шлюбних відносин, стягнувши з нього на користь [PERSON] , відповідно, 65 248,5 грн. та 84 781,5 дол. США. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 1 485 058 грн (один млн. чотириста вісімдесят п`ять тис. п`ятдесят вісім грн.), отриманих [PERSON] від оренди нежитлових приміщень по [ADDRESS] . 16 грудня 2021 року [PERSON] зареєструвала право власності на присуджену їй судом частку в розмірі 1/2 Приміщень на підставі рішення державного реєстратора Набока В. М. за №62353291 з відкриттям на вказану частку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно окремого розділу та реєстраційної справи на неї. Належній [PERSON] частці в розмірі 1/2 Приміщень 16 грудня 2021 року присвоєно реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2536550180000. Право власності на частку позивача [PERSON] не зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно як на окремий об`єкт права власності з присвоєнням окремого реєстраційного номеру, відкриттям відповідного розділу та реєстраційної справи. Відомості про все Приміщення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не вносились, реєстраційної справи та відповідного розділу не відкривалось з наступним закриттям розділу та відкриттям окремих розділів та справ на виділені дві частки. На підставі постанови Київського апеляційного суду від 14 грудня 2020 року у справі №757/34950/14 та виданого на його виконання Печерським районним судом м. Києва виконавчого листа від 14 грудня 2020 року відповідач [PERSON] звернулась до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Фесик М.О. з заявою про примусове стягнення з [PERSON] грошових коштів у сумі 2 125 897, 55 грн. Постановою від 05 січня 2021 року приватний виконавець Фесик М. О. відкрила виконавче провадження № [NUMBER] про стягнення з [PERSON] грошових коштів у сумі 2 125 897, 55 грн. 29 липня 2022 року приватний виконавець Фесик М. О. звернулась до ДП «Сетам» із заявкою на реалізацію арештованого майна, а саме: 1/2 нежилих приміщень з №1 по №6 (групи приміщень №39) в літ. «В» загальною площею 45,80 кв.м., які знаходяться за адресою: [ADDRESS] . У заявці зазначено, що вартість майна становить 1 613 764, 00 грн. Також зазначено, що нерухоме майно, а саме: 1/2 нежилих приміщень з №1 по №6 (групи приміщень №39) в літ. «В» загальною площею 45,80 кв.м., які знаходяться за адресою: [ADDRESS] належить боржнику на підставі права приватної власності на підставі (договору купівлі-продажу нерухомого майна від 24 жовтня 2008 року № 10949, посвідченим приватним нотаріусом КМНО Русанюком З. З.). 15 вересня 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Фесик М. О. складено Акт про проведені торги за фіксованою ціною, згідно із яким відповідно до протоколу про проведені електронні торги від 31 серпня 2022 року № 575736 ДП «СЕТАМ», м. Київ (номер лота 515249) 31 серпня 2022 року проведено електронні торги з реалізації нерухомого майна, а саме: 1/2 нежилих приміщень з №1 по №6 (групи приміщень №39) в літ. «В» загальною площею 45,80 кв.м., які знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Переможцем визнано фізичну особу: [PERSON] . Дане майно належить боржнику [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Русанюк З. З. 24 жовтня 2008 року за реєстровим № 10949, зареєстровано Київським міським БТІ та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 16 січня 2009 року. 28 вересня 2022 року приватний нотаріус КМНО Рудик В. В. відповідно до статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» та на підставі акту про проведені прилюдні торги, видав Свідоцтво, яким посвідчив, що [PERSON] належить на праві власності майно, що складається з 1/2 нежилих приміщень з №1 по №6 (групи приміщень №39) в літ. «В» загальною площею 45,80 кв.м., які знаходяться за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано Київським міським БТІ та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 16 січня 2009 року та записано в реєстрову книгу № Д10П-273, за реєстровим № 2889-П/2236-П/1386-П, яке придбане [PERSON] за 1 613 764, 00 грн, що раніше належало [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Русанюк З. З. 24 жовтня 2008 року за реєстровим № 10949, зареєстровано Київським міським БТІ та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 16 січня 2009 року. 28 вересня 2022 року державним реєстратором прав на нерухоме майно приватним нотаріусом КМНО Рудик В. В. прийнято рішення № 64960205 про проведення державної реєстрації права власності, форма власності: приватна, спільна часткова, розмір частки 1/2 на нежитлові приміщення (літ. В) з № 1 по № 6 (групи приміщень № 39) з реєстраційним номером 2536550180000, що розташований [ADDRESS] за суб`єктом [PERSON] 12 жовтня 2022 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Рудик В. В., за яким продавець продає, а покупець купує (приймає у власність) 1/2 частку в праві власності на нежитлові приміщення літ. «В» з № 1 по № 6 (групи приміщень № 39), загальною площею 45, 80 кв.м, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] та сплачує їх розмір за ціною 1 392 000, 00 грн. Предмет договору належить продавцю на підставі постанови Київського апеляційного суду від 14 грудня 2020 року, справа № 757/34950/14, провадження № 22-ц/824/12630/2020. 12 жовтня 2022 року державним реєстратором прав на нерухоме майно приватним нотаріусом КМНО Рудик В. В. прийнято рішення № 65109233 про проведення державної реєстрації права власності, форма власності: приватна, спільна часткова, розмір частки 1/2 на нежитлові приміщення (літ. В) з № 1 по № 6 (групи приміщень № 39) з реєстраційним номером 2536550180000, що розташований [ADDRESS] за суб`єктом [PERSON] . Позиція суду та оцінка аргументів сторін У статті 6 Конвенції вказано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, визначеному цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до частини першої статті 650 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства. Відповідно до частини четвертої статті 656 ЦК України до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. З аналізу змісту частини першої статті 650, частини першої статті 655 та частини четвертої статті 656 ЦК України можна зробити висновок, що процедура набуття майна на прилюдних торгах є різновидом договору купівлі-продажу. Сторонами договору купівлі-продажу є продавець і покупець. Частиною першою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до частини третьої статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця учасника прилюдних торгів, та враховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином, який може визнаватися недійсним у судовому порядку. Дотримання нормативно встановлених правил призначення та проведення прилюдних торгів є обов`язковою умовою правомірності правочину. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку регламентуються Законом України «Про виконавче провадження». Виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов`язки суб`єктів матеріальних правовідносин цивільної справи. Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку. Таким чином, правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статей 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів, передбачених Порядком реалізації арештованого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5 (далі - Порядок реалізації арештованого майна). У постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року по справі № 3-242гс16 зроблено висновок, що при вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити, чи мало місце порушення вимог Тимчасового порядку та інших норм законодавства при проведенні електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів. У постанові Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року у справі № 668/5633/14-ц також викладено правовий висновок, що головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а тому, окрім наявності порушення норм закону при проведенні прилюдних торгів, повинні бути встановлені й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними. Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1884цс15, від 25 листопада 2015 року у справі № 6-1749цс15, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-2988цс15, від 29 червня 2016 року у справах № 6-370цс16 та № 6-547цс16. Тобто, для визнання судом електронних торгів недійсним необхідним є: наявність підстав для визнання прилюдних торгів недійсними (порушення правил проведення електронних торгів); встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Підставою для пред`явлення позову про визнання прилюдних торгів недійсними є наявність порушення норм закону при проведенні торгів водночас із порушенням прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює (постанова Верховного Суду від 24 вересня 2020 року в справі № 372/3161/18). Стаття 6 ЦПК України закріплює принцип рівності перед законом і судом. Статтею 12 ЦПК України передбачена рівність прав учасників справи щодо здійснення процесуальних прав та обов`язків, передбачених Законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За закріпленим у статті 81 ЦПК України загальним правилом кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частина п`ята статті 81 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (статті 77-79 ЦПК України). Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина четверта статті 82 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Щодо дотримання правил частини десятої статті 440 ЦПК України та частини четвертої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» Питання про звернення стягнення на майно боржника, що не зареєстровано у встановленому законом порядку, вирішується судом в порядку передбаченому частиною четвертою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» та частиною десятою статті 440 ЦПК України, та стосується тих випадків, коли боржник фактично володіє та користується таким нерухомим майном, але право власності на таке майно за ним не зареєстровано у встановленому законом порядку. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом. Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам. У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно. Аналіз зазначеної норми свідчить про те, що нею чітко визначена умова, за якої суд вирішує питання звернення стягнення на нерухоме майно боржника, це відсутність державної реєстрації права власності за боржником в установленому законом порядку. Згідно з частиною десятою статті 440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця. Застосування судом положень частини десятої статті 440 ЦПК України та статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» є крайнім заходом виконання судового рішення, який може бути застосований лише в тому випадку, коли виконавцем вичерпано всі можливі заходи, які передбачені законом щодо примусового виконання рішень за рахунок іншого майна боржника. Зазначене відповідає правовому висновку, викладеному в постанові Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 2-592/09 (провадження № 61-8383св18) та постанові від 23 січня 2019 року у справу № 522/6400/15-ц (провадження № 61-19786св18). Згідно зі статтею 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. На кожний об`єкт нерухомого майна у Державному реєстрі прав відкривається новий розділ та формується реєстраційна справа, присвоюється реєстраційний номер відповідному об`єкту (частина друга статті 13 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Згідно зі статтею 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна є індивідуальний номер, який присвоюється кожному індивідуально визначеному об`єкту нерухомого майна при проведенні державної реєстрації права власності на нього вперше, не повторюється на всій території України і залишається незмінним протягом усього часу існування такого об`єкта. У разі переходу права власності на об`єкт нерухомого майна або зміни відомостей про об`єкт нерухомого майна його реєстраційний номер не змінюється, крім випадків, передбачених статтею 14 цього Закону. Реєстраційна справа формується у паперовій та електронній формах після відкриття розділу на об`єкт нерухомого майна у Державному реєстрі прав та внесення до нього відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження і зберігається протягом всього часу існування об`єкта. Реєстраційній справі присвоюється реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна (стаття 17 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). З відомостей Державного реєстру прав на нерухоме майно вбачається, що право власності [PERSON] на присуджену йому постановою Київського апеляційного суду від 14.12.2020 р. частку в розмірі 1/2 нежитлових приміщень з №1 по №6 (групи приміщень №39) в літ. «В», загальною площею 45,80 кв.м, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Аргументованими є твердження позивача про те, що 1/2 частину Приміщення реалізовано на прилюдних торгах у порушення приписів частини десятої статті 440 ЦПК України та частини четвертої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» без дозволу суду, без реєстрації в Державному реєстрі речових прав нерухомого майна спірної частки як окремого об`єкту з присвоєнням реєстраційного номеру. Враховуючи те, що звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, є крайнім заходом виконання судового рішення, який може бути застосований лише в тому випадку, коли виконавцем вичерпано всі можливі заходи, які передбачені законом щодо примусового виконання рішень за рахунок іншого майна боржника, суд приходить до висновку про порушення суб`єктивного цивільного права позивача, адже наявність законних підстав для вжиття такого крайнього заходу повинна перевірятись судом під час розгляду відповідного подання виконавця в порядку частини десятої статті 440 ЦПК України та частини четвертої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження», Задекларований законодавцем обов`язок виконавця звернутись до суду за дозволом на звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, не є номінальним, він покликаний виключити можливість незаконного втручання у право володіння майном та порушення права власності. Щодо повноважень перевірки заявки на торги Згідно з Порядком реалізації арештованого майна електронні торги - це продаж майна за принципом аукціону засобами системи електронних торгів через веб-сайт, за яким його власником стає учасник, який під час торгів запропонував за нього найвищу ціну. Відповідно до пунктів 3, 4 розділу II Порядку виконавець у строк не пізніше п`яти робочих днів після ознайомлення із результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна готує проєкт заявки на реалізацію арештованого майна, який містить інформацію, передбачену абзацами третім - шістнадцятим пункту 2 цього розділу. Державний виконавець направляє заявку на реалізацію арештованого майна начальнику відділу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, для підписання та передачі організатору. У разі встановлення відповідності документів вимогам законодавства чи після приведення їх у відповідність до вимог законодавства начальник відділу державної виконавчої служби підписує (за допомогою електронного цифрового підпису або власноруч у випадку, передбаченому пунктом 4 розділу 1 цього Порядку) заявку на реалізацію арештованого майна та надсилає її організатору разом із документами, передбаченими абзацами четвертим - тринадцятим пункту 3 розділу II цього Порядку, в електронному вигляді через особистий кабінет відділу державної виконавчої служби для внесення інформації про проведення електронних торгів у систему. Перевірка змісту заявки на відповідність вимогам законодавства організатором не здійснюється. За відповідність документів, на підставі яких вноситься інформація до Системи, а також за достовірність інформації, зазначеної у заявці, відповідають посадові особи відділу державної виконавчої служби (приватний виконавець). ДП «СЕТАМ» розміщує інформацію в системі електронних торгів виключно на підставі документів, наданих відповідним органом державної виконавчої служби. Обов`язок організатора торгів перевіряти законність дій державного виконавця щодо передачі майна на реалізацію та достовірність інформації, зазначеної у заявці на реалізацію арештованого майна, чинним законодавством не передбачений. Такі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 07 червня 2022 року у справі № 757/333/1483/20 (провадження № 61-369св22). Суд погоджується із доводами відзиву відповідача ДП «СЕТАМ» про те, що достовірність інформації, зазначеної у заявці на реалізацію арештованого майна ним не перевіряється. Проте згідно із Порядком реалізації арештованого майна за відповідність документів, на підставі яких вноситься інформація до Системи, а також за достовірність інформації, зазначеної у заявці, відповідають посадові особи відділу державної виконавчої служби (приватний виконавець), тобто в даному випадку порушення допущені приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Фесик М. О. У пункті 3 розділу ІІ Порядку реалізації арештованого майна визначено, що заявка на реалізацію арештованого майна подається, зокрема разом із копіями документів, що підтверджують вартість (оцінку) майна (повідомлення сторін про визначення вартості майна, акт виконавця про визначення вартості майна або звіт суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання про оцінку майна, строк чинності якого відповідає вимогам частини шостої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження») Відповідно до частини п`ятої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем. Згідно з пунктом 21 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, у разі якщо оцінку майна проводив суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання, виконавець надсилає сторонам повідомлення про оцінку майна не пізніше наступного робочого дня після отримання звіту про оцінку майна. У виконавчому листі Печерського районного суду м. Києва від 31 грудня 2020 року у справі №757/34950/14-ц вказано адресу боржника [PERSON] : [ADDRESS] . 18 січня 2021 року приватний виконавець Фесик М.О. на її запит була повідомлена Шевченківською районною в м. Києві адміністрацією листом від 15 січня 2021 року №109/05/50-238 про те, що за недостовірно вказаною стягувачем [PERSON] адресою: [ADDRESS] , мешкає не [PERSON] , а інша особа - [PERSON] . Також на запити приватного виконавця Фесик М.О. від 29 листопада 2021 року №7275, від 08 грудня 2021 року № 7643 Відділ обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області, Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації повідомили, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . При цьому у відзиві на позов представник відповідача приватного виконавця Фесик М. О. визнав, що в межах ВП [NUMBER] дійсно допущено технічну помилку та замість зазначення адреси, яка вказана у виконавчому документі, помилково внесено в АСВП інформацію щодо реєстраційних даних боржника за місцезнаходженням, яке було зазначено в заяві стягувача про відкриття виконавчого провадження. Суд враховує наведені обставини та приходить до висновку про те, що всупереч пункту 3 розділу ІІ Порядку реалізації арештованого майна приватним виконавцем Фесик М. О. до заявки на реалізацію арештованого майна не додано доказів належного повідомлення сторони боржника [PERSON] про визначення вартості майна. Обставина оскарження позивачем оцінки майна наведених висновків суду не спростовує, а тільки засвідчує його незгоду із проведеною оцінкою. Електронні торги, за якими реалізовано 1/2 частину Приміщення проведено 31 серпня 2022 року, а зі скаргою щодо дотримання/порушення порядку опису майна та накладення арешту, порядку призначення суб`єкта оціночної діяльності, порядку визначення вартості майна, яке передається на реалізацію, складення звіту про незалежну оцінку майна (справа № 757/34950/14-ц) [PERSON] звернувся до суду у жовтні 2022 року, що в контексті неналежного повідомлення боржника в межах виконавчого провадження дає підстави дійти обґрунтованого висновку про те, що такі порушення проведення прилюдних торгів призвели до порушення суб`єктивних прав позивача. Висновки суду за наслідком порушення процедури проведення прилюдних торгів Цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом. Видача нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) є передбаченою пунктом 5 частини першої статті 34 Закону України «Про нотаріат» окремою нотаріальною дією, спрямованою на посвідчення відповідного права переможця аукціону, тобто є юридичним оформленням факту, що відбувся на підставі правочину. На відміну від дій із нотаріального посвідчення правочинів, нотаріус, який вчиняє нотаріальну дію з видачі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, не встановлює дійсні наміри сторін до вчинення правочину, відсутність заперечень щодо кожної з умов правочину, а перевіряє тільки факт набуття права власності на нерухоме майно конкретним набувачем і підтвердження цього права внаслідок проведення прилюдних торгів (див. близькі за змістом висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 2 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (пункти 6.21, 6.22). Визнання недійсним свідоцтва як документа, який видав нотаріус для підтвердження права власності переможця аукціону (покупця), не захистить ні інтерес кредитора у поповненні (недопущенні зменшення) ліквідаційної маси боржника, ні такий же інтерес самого боржника. Цей документ не породжує жодного права. Тому позовна вимога про визнання його недійсним не є належним способом захисту (пункти 42, 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 06 липня 2022 року в справі № 914/2618/16 (провадження № 12-25гс21). Належним способом захисту прав і законних інтересів позивача є визнання електронних торгів недійсними, позовні вимоги про визнання недійсним та/або скасування протоколу проведення електронних торгів є неефективним способом захисту порушеного права, оскільки відновлення прав особи, яка оспорює правочин купівлі-продажу продаж майна з електронних торгів, охоплюється вимогою про визнання торгів недійсними (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного від 26 квітня 2023 року в справі № 545/264/20 (провадження № 61-10242св22). Такі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 28 червня 2023 року у справі № 212/11434/21 (провадження № 61-4651св23). Під час розгляду справи судом встановлено порушення процедури проведення прилюдних (електронних) торгів, які призвели до порушення суб`єктивних цивільних прав позивача, а відтак суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позову про визнання недійсними електронних торгів та визнання недійсним Акту про проведення торгів. Позовні вимоги про визнання недійсним Свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів задоволенню не підлягають, оскільки не є належним способом захисту порушеного права. Щодо належного способу захисту в частині поновлення порушеного права Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За змістом частини першої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Нормами цивільного законодавства передбачені засади захисту права власності. Зокрема, стаття 387 ЦК України надає власнику право витребувати майно з чужого незаконного володіння. Згідно зі статтею 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Виходячи з положень зазначених статей, власник майна має право витребувати майно з чужого незаконного володіння. Якщо є підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача, захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий шляхом задоволення віндикаційного позову. Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. В цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову до добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України (висновок Верховного Суду України, викладений в постанові від 17 лютого 2016 року у справі провадження № 6-2407цс15). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц наведено висновок про те, що власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Таким чином, право на витребування майна з чужого володіння не потребує визнання недійсним правочину, за яким майно вибуло від законного власника, воно лише обмежене добросовісністю набувача і зберігається за власником за умови, якщо майно вибуває з володіння власника поза його волею, що й повинно бути доведено в суді. Разом з тим, частина друга статті 388 ЦК України містить заборону витребування майна від добросовісного набувача, якщо це майно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень, тобто з дотриманням вимог закону при виконанні судових рішень. У постанові від 15 травня 2019 року у справі № 285/3414/17 Верховний Суд дійшов висновку, відповідно до якого, застосовуючи положення частини другої статті 388 ЦК України про те, що майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень, суд повинен мати на увазі, що позов власника про витребування майна в особи, яка придбала його в результаті публічних торгів, проведених у порядку, встановленому для виконання судових рішень, підлягає задоволенню лише в тому разі, якщо торги були визнані недійсними, оскільки відповідно до частини першої статті 388 ЦК України, власник має право витребувати майно, яке вибуло з володіння поза його волею, і в добросовісного набувача. Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 592/7963/16-ц, від 23 грудня 2020 року у справі № 639/7253/18. Рішення суду про витребування нерухомого майна на користь його власника із чужого володіння є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем незалежно від того, чи таке витребування відбувається у порядку віндикації (статті 387-388 ЦК України), чи у порядку, визначеному для повернення майна від особи, яка набула його за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (статті 1212-1215 ЦК України), чи у порядку примусового виконання обов`язку в натурі (пункт 5 частини другої статті 16 ЦК України) (див., зокрема постанови Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (пункти 98, 123), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункти 115, 116), від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18 (пункт 80), від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (пункт 10.29), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункти 63, 74), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 146), від 6 липня 2022 року у справі № 914/2618/16 (пункт 38)). Оскільки суд визнає недійсними прилюдні торги та акт приватного виконавця, на підставі яких [PERSON] набула право власності на 1/2 частину Приміщення, то позовні вимоги про витребування цього майна з володіння [PERSON] підлягають задоволенню, адже таке майно вибуло з володіння власника [PERSON] поза його волею. При цьому витребування майна не потребує скасування рішень державного реєстратора та реєстрацій спірного майна, а відтак позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Не підлягають також задоволенню позовні вимоги про визнання права власності, оскільки рішення суду про витребування нерухомого майна на користь його власника із чужого володіння є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. Позовні вимоги про переведення прав покупця не відповідають належному способу захисту порушених прав позивача у спірних правовідносинах, а тому не підлягають задоволенню. За правилами статті 141 ЦПК України стягнути з відповідачів на користь позивача по 4 796, 60 грн судового збору з кожного пропорційно до задоволених вимог.

Outcome: partial