Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав щодо неповнолітніх дітей, збільшення розміру стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] вимоги позову підтримали, просили їх задовольнити, пояснивши, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали між собою шлюб. В період зареєстрованого шлюбу у них народились двоє дітей: доньки - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30.03.2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Діти сторін залишились проживати разом з матір`ю в м. Кропивницькому. Відповідач переїхав для подальшого проживання за місцем своєї реєстрації в [ADDRESS] . [PERSON] з цього часу не приймає участі у вихованні дітей, не цікавиться їх подальшою долею, їх успішністю в школі і університеті, їх станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх підготовкою до самостійного життя. Аліменти на утримання доньок сплачує періодично. Крім того, діти з батьком бачились рідко, але напередодні 16.03.2020 року [PERSON] домовилась з батьком [PERSON] про зустріч в його квартирі. Отримавши згоду від відповідача, діти [PERSON] та [PERSON] приїхали в м. Київ зі своєю хрещеною матір`ю [PERSON] . Піднявшись на поверх до квартири [ADDRESS] , на виклик дзвінка вийшов [PERSON] і влаштував сварку з дітьми, після чого сказав обом донькам, щоб вони йшли геть і закрив двері. [PERSON] почала дзвонити матері, позивачці по справі, розповісти про ситуацію, що склалась. В цей час вийшов з квартири відповідач, забрав у доньки [PERSON] її мобільний телефон, відштовхнув її від квартири, а потім схопив за її волосся і потягнув до ліфта. Спустивши силоміць дітей до першого поверху, він вилаяв їх і сказав консьєржу, щоб вона більше дітей до його квартири не допускала. Старша донька викликала поліцію, де хрещена матір [PERSON] написала заяву про застосування [PERSON] до доньки [PERSON] фізичної сили і викрадення у неї мобільного телефону. Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 29.05.2020 року з приводу цих подій було винесено обмежувальний припис відносно [PERSON] про заборону йому протягом 6 місяців наближатись на відстань 50 метрів до місця проживання, навчання та інших місць відвідування його доньки [PERSON] , розшукувати її, вести з нею листування, телефонувати, контактувати через інші засоби зв`язку. Протягом 3 років він продовжував не виконувати свої батьківські обов`язки. Тому просять позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав щодо неповнолітньої та вже повнолітньої дітей: доньок - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , оскільки відповідач [PERSON] не виконує своїх батьківських обов`язків, покладених на нього діючим законодавством. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, пояснивши, що після розірвання шлюбу в 2017 році діти залишились проживати разом з матір`ю [PERSON] в м. Кропивницькому, а відносини між сторонами значно погіршились. Позивач негативно налаштовує їх спільних дітей по відношенню до батька, маніпулює їхніми почуттями. Тому між відповідачем та дітьми відбуваються постійні коливання. Коли діти гостюють у відповідача в м. Києві, то між батьком і дітьми складаються добрі, чудові відносини, діти завжди доброзичливі, багато часу проводять разом з батьком, але як тільки повертаються додому до м. Кропивницького, то ситуація змінюється у протилежну сторону, за сприянням позивача обидві доньки припиняють спілкування з батьком, незважаючи на спроби останнього налагодити контакт з дітьми. Крім того, через ревнощі обидві доньки досить негативно налаштовані по відношенню до його нової сім`ї та не бажають спілкуватись з молодшою сестрою [PERSON] , [INFO] . З метою належного забезпечення гідних умов проживання для своїх доньок відповідач добровільно відмовився від своєї частини нерухомого майна, яке було набуте колишнім подружжям в період шлюбу, у зв`язку з чим за позивачем [PERSON] було визнано право особистої приватної власності майже на все нерухоме майно. Вказане підтверджується ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18.11.2019 року по цивільній справі №404/7757/17 про затвердження мирової угоди. Крім того, [PERSON] щомісячно перераховує [PERSON] грошові кошти на утримання обох доньок в розмірі 34 000 грн. (по 17 000 грн. на кожну дитину), які складаються з аліментів по 10 000 грн. щомісяця на кожну дитину на підставі рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 1.11.2018 року по цивільній справі №404/7774/17 та 14 000 грн. щомісяця на обох дітей на підставі ухвали Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18.11.2019 року по цивільній справі №404/7757/17 про затвердження мирової угоди між сторонами по справі. Заборгованість по сплаті аліментів на утримання дітей у відповідача відсутня. Також відповідач [PERSON] не згоден з прийнятим рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 29.05.2020 року, яким було видано обмежувальний припис щодо [PERSON] , оскільки воно було винесено у відсутність відповідача, не враховані судом пояснення представника [PERSON] . А щодо самих обставин, то 16.03.2020 року без будь-якого попередження неповнолітні [PERSON] та [PERSON] з м. Кропивницького приїхали до квартири батька [PERSON] [ADDRESS] без будь-якого супроводу дорослих осіб. Відповідач був дуже здивований несподіваному приїзду доньок, проте запросив їх до квартири. Однак вони відмовились від запрошення і почали галасливо вимагати гроші в рахунок сплати аліментів, знімаючи подію на мобільний телефон. Вказані дії носили провокативний характер, тому з метою фіксації прибуття неповнолітніх дітей до м. Києва з іншого населеного пункту без супроводу дорослих відповідач викликав поліцію. Почувши виклик батьком поліції, діти вибігли з під`їзду і побігли у невідомому напрямку. Ніякої фізичної сили [PERSON] до своїх дітей не застосовував. За таких обставин підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав відсутні, так як ст.164 СК України містить вичерпний перелік обставин, за наявності яких особа може бути позбавлена батьківських прав щодо своїх дітей. Однак відповідач не порушував вказаної норми права і не відноситься до категорії осіб, зазначених в ст.164 СК України. Також не підлягає задоволенню і вимога про збільшення стягнення аліментів на обох доньок, оскільки відповідач за вказаними судовими рішеннями вже сплачує 34 000 грн. щомісяця на обох дітей, але при цьому у нього погіршився стан його здоров`я, а також з`явилась нова сім`я та народилась ще одна донька [PERSON] , [INFO] , яка перебуває на утриманні [PERSON] . Представник 3-ї особи Управління з питань захисту прав дітей м. Кропивницького в судові засідання не з`явився, але у направлених листах до суду просив розглянути справу у відсутність представника 3-ї особи, в подальшому надавши суду висновок про недоцільність позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав щодо його доньки [PERSON] , [INFO] (т.4, а.с.136; 190; 206; 229-232; т.5, а.с.6). Заслухавши позивача, представників сторін, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Як передбачає ч.1, ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом положень ч.3, ст.11 Закону України „Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. У відповідності до ч.2 та ч.4, ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані поважати дитину. Згідно ч.1-3, ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Як зазначає ч.1, ст.12 Закону України „Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Як встановлено у судовому засіданні, 21.09.1996 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали між собою шлюб. В період зареєстрованого шлюбу у них народились двоє дітей: доньки - [PERSON] , [INFO] , яка є повнолітньою особою на день винесення рішення, та [PERSON] , [INFO] , яка є неповнолітньою особою (т.1, а.с.10-11). Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30.03.2017 року по цивільній справі №404/6916/16-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що встановлено рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 29.05.2020 року (т.1, а.с.12). Діти сторін залишились проживати разом з матір`ю [PERSON] в м. Кропивницькому, що підтверджується довідкою квартального комітету №25 Фортечного району м. Кропивницького від 20.10.2020 року (т.1, а.с.17). Відповідач переїхав для подальшого проживання за місцем своєї реєстрації в [ADDRESS] (т.1, а.с.28). Дані обставини були визнані всіма учасниками справи в судовому засіданні, тому вони не підлягають доказуванню при розгляді даної цивільної справи в порядку ч.1, ст.82 ЦПК України. Згідно ч.3, ст.12 та ч.1, ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. Проживаючи разом з матір`ю [PERSON] , діти сторін [PERSON] та [PERSON] отримують від неї все необхідне для їх повного, всебічного та гармонійного розвитку (т.1, а.с.106 - т.3, а.с.148). [PERSON] зареєстрована з 23.07.2018 року як фізична особа - підприємець (т.1, а.с.19-20) та в реєстрі платників єдиного податку, місце проведення господарської діяльності: [ADDRESS] (т.1, а.с.21). Відповідно до ч.4, ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 1.11.2018 року по цивільній справі №404/7774/17 з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання неповнолітніх дітей: доньок - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 10 000 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 5.12.2017 року до досягнення дітьми повноліття. Вказана інформація міститься у відповіді Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 1.11.2022 року адвокату Колесник Г.М., представнику позивача по справі (т.1, а.с.57-58). Також в даній відповіді йдеться, що станом на 1.11.2022 року заборгованість по аліментам у [PERSON] відсутня (т.1, а.с.58). Також ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18.11.2019 року було затверджено судом мирову угоду по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, за змістом якої визнано за [PERSON] право особистої приватної власності на двокімнатну квартиру [ADDRESS] , в свою чергу [PERSON] зобов`язується сплачувати на користь [PERSON] щомісячно по 14 000 грн., починаючи з грудня 2019 року по жовтень 2030 року включно в якості доплати (збільшення) суми аліментів на утримання дітей, визначеної рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 1.11.2018 року по цивільній справі №404/7774/17; визнано за [PERSON] право особистої приватної власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] , на 1/2 частину земельної ділянки, загальною площею 0,0752 га, кадастровий номер 3510100000:11:080:0057, розташованої в [ADDRESS] , на житловий будинок [ADDRESS] , на земельну ділянку, загальною площею 0,0017 га, кадастровий номер 3510100000:11:080:0062, розташовану в [ADDRESS] , на земельну ділянку, загальною площею 2,0000 га, кадастровий номер 3522582100:02:000:5154, розташовану в [ADDRESS] , на житловий будинок [ADDRESS] , на земельну ділянку, загальною площею 0,049 га, кадастровий номер 3510100000:11:080:0061, розташовану в [ADDRESS] , на земельну ділянку, загальною площею 0,051 га, кадастровий номер 3510100000:11:080:0060, розташовану в [ADDRESS] , на 9/25 частини житлового будинку [ADDRESS] ; [PERSON] відмовляється від поділу будь-якого іншого спільного сумісного майна подружжя, окрім зазначеного у мировій угоді (т.3, а.с.156-159). Після розірвання шлюбу між сторонами по справі спілкування батька [PERSON] з його дітьми [PERSON] та [PERSON] майже припинилось. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] пояснили, що з батьком вони рідко спілкувались телефоном або при зустрічах в м. Києві, до м. Кропивницького він не приїздив і не відвідував своїх дітей за їх місцем проживання. За змістом характеристики учениці 6-В класу НВО №3 м. Кропивницького [PERSON] мати дитини спілкується з педагогами, які навчають доньку, цікавиться шкільним життям дитини, батько [PERSON] контакту зі школою, де навчається дитина, не підтримує, з вчителями не спілкується, дитину до школи приводять і забирають мати і старша сестра (т.1, а.с.18). Як вбачається з додаткових пояснень представника відповідача [PERSON] [PERSON] (т.4, а.с.213-216), відповідач [PERSON] одружився, має на своєму утриманні доньку [PERSON] , [INFO] (т.4, а.с.218). Дружина відповідача перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною, не має можливості працювати, у зв`язку з чим дружина та донька перебувають виключно на утриманні відповідача [PERSON] (т.4, а.с.214, абз.10). Згідно ч.1, ст.164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Як наголошує п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пункт 16 тієї ж Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" наголошує, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 29.05.2020 року було винесено обмежувальний припис відносно [PERSON] про заборону йому протягом 6 місяців наближатись на відстань 50 метрів до місця проживання, навчання та інших місць відвідування доньки [PERSON] , розшукувати її, вести з нею листування, телефонувати, контактувати через інші засоби зв`язку (т.1, а.с.12-16). Вказане рішення не оскаржувалось учасниками справи, включаючи і відповідача [PERSON] , і вступило в законну силу 6.07.2020 року (т.1, а.с.16). Таким чином, [PERSON] повністю погодився з текстом судового рішення. Судом було встановлено, що 16.03.2020 року під час приїзду дітей [PERSON] та [PERSON] до м. Києва за місцем проживання їх батька [PERSON] за адресою: [ADDRESS] між ними виник конфлікт. За вказаним фактом відповідно до талону-повідомлення №6843 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію зареєстрована заява [PERSON] про те, що виник конфлікт між [PERSON] та її батьком [PERSON] . Крім того, викладені в заяві обставини підтверджуються консультативним висновком спеціаліста лікаря-невролога від 17.03.2020 року, яким встановлено у [PERSON] виявлено забій голови та призначено лікування; дитячим психіатром Комунального некомерційного підприємства „Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради" зафіксовано гостру реакцію на стрес та призначено лікування підтверджене чеками про купівлю медикаментів (т.1, а.с.14-15). Як пояснила в судовому засіданні свідок [PERSON] , напередодні 16.03.2020 року [PERSON] телефоном домовилась з батьком [PERSON] про зустріч в його квартирі в м. Києві. Отримавши згоду від відповідача, діти [PERSON] та [PERSON] приїхали до м. Києва зі своєю хрещеною матір`ю [PERSON] , яка за проханням позивача перевезла дітей своїм автомобілем з м. Кропивницького до м. Києва. Піднявшись на поверх до квартири [ADDRESS] , на виклик дзвінка вийшов [PERSON] і влаштував сварку з дітьми, після чого сказав обом донькам, щоб вони йшли геть і закрив двері. [PERSON] почала дзвонити матері, позивачці по справі, розповісти про ситуацію, що склалась. В цей час вийшов з квартири відповідач, забрав у доньки [PERSON] її мобільний телефон, відштовхнув її від квартири, а потім схопив за її волосся і потягнув до ліфта. Спустивши силоміць дітей до першого поверху, він вилаяв їх і сказав консьєржу, щоб вона більше дітей до його квартири не допускала. Старша донька викликала поліцію, де її хрещена матір [PERSON] написала заяву про застосування [PERSON] до доньки [PERSON] фізичної сили і викрадення у неї мобільного телефону. Аналогічні пояснення в якості свідків надали суду [PERSON] та [PERSON] , які додали, що [PERSON] , вийшовши з квартири, був обурений їхнім приїздом і вдарив [PERSON] двічі по обличчю, забрав її мобільний телефон, щоб вона не викликала поліцію, після цього випадку вони з батьком не спілкувались, він за свої дії перед ними не вибачився, їхнім життям взагалі не цікавився, мобільний телефон [PERSON] не повернув, після даної події їх з сестрою охопив жах, почались проблеми зі сном, головний біль, бажання бачитись з батьком у дітей не має, тим більше, що прояви агресії у батька до старшої доньки були і раніше. За змістом довідки доктора психологічних наук, керівника „Психологічного центру розвитку особистості" Є.В. Гейко від 30.11.2020 року [PERSON] проходить курс психологічної реабілітації, за результатами психодіагностики Єлізавета гостро переживає розрив відношень з батьком, емоційну нестійкість, підвищену тривожність, зниження концентрації уваги, перевтому; все це негативно впливає на академічну успішність і відносини з однолітками. За період надання психологічної допомоги Єлізавета пройшла курс когнітивно-поведінкової терапії та технік активації свідомості, спрямованого на покращення емоційного стану, корекції тривожності і фобій, корекції самооцінки і відносин з однолітками, завдяки задіяним психологічним заходам психологічний стан покращується, але психологічна підтримка є актуальною (т.1, а.с.23). За змістом аналогічної довідки від 30.11.2020 року [PERSON] також проходить курс психологічної реабілітації, [PERSON] виявляє тривожність, що поєднується з м`якістю та схильністю до нестійкості настрою, стремління позбавитись від конфронтації та жорстокого протистояння сильних особистостей у світ ідеальних відношень. Вразливість, схильність до параноїчних переживань, стриманість у прояві почуттів, все це не сприяю академічній успішності. Софія пройшла курс когнітивно-поведінкової терапії із застосуванням засобів керованої уяви, спрямованої на корекцію психоемоційного стану, корекції тривожності і самоставлення, завдяки задіяним психологічним заходам психологічний стан покращується, але психологічна підтримка є необхідною (т.1, а.с.22). Як вбачається з консультативного висновку спеціаліста від 25.03.2021 року після огляду [PERSON] лікарем неврологом встановлено діагноз: післятравматичний головний біль (т.3, а.с.194) і рекомендовано до вживання певні медичні препарати (т.3, а.с.195). Також за змістом висновку за результатами психологічного дослідження від 7.12.2023 року, складеного психологом [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] постійно проживають з мамою [PERSON] , яка опікується всіма потребами доньок, забезпечує належний догляд, виховання та проживання, [PERSON] має можливість забезпечити донькам належне навчання, з залученням репетиторів, спільний відпочинок, в тому числі і за кордоном, разом вони відвідали Італію, Туреччину, Єгипет, з мамою доньки мають щирі, дружні відносини, разом планують як сьогодення, так і майбутнє; батько [PERSON] не цікавиться доньками і не приймає участі у їх вихованні, відповідно і не підтримує спілкування з [PERSON] та [PERSON] , тільки надсилає аліменти для [PERSON] ; [PERSON] та [PERSON] не мають бажання підтримувати стосунки з батьком [PERSON] , вони насторожено ставляться до батька, побоюючись його, оскільки остання зустріч з непередбачуваним татом обернулась для них травмуючою подією, подальші спільні зустрічі можуть стати додатковою травматизацією для сестер, враховуючи їх вразливий психологічний стан; психологічна та фізична травма, отримана від близької для них людини - батька, якому довіряли обидві доньки, призвели до психологічної травматизації, похитнули базові засади довіри та відчуття безпеки, вплинули на всі сфери функціонування - інтелектуальну, емоційну, фізіологічну, особистісну та міжособистісну, призвели до травматичного стресу; [PERSON] та [PERSON] зазнали душевних страждань в різній мірі, а слова зречення батьком додали внутрішнього болю, дівчата відчувають емоційний дискомфорт, почуття безпорадності та втрати контролю, порушення психологічних та тілесних кордонів, відчуття страху впливає на фізіологічний стан та конгнітивні процеси, травмуюча подія призвела до підвищеного рівня тривожності. Те, що може призвести до емоційних зривів: побачене місце, де відбувалась травмуюча подія, певні запахи, гучні звуки, крики або люди будуть нагадувати про травматичні події та підсилювати душевний біль (т.4, а.с.237-239). Згідно ч.3, ст.12 та ч.1, ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. За змістом висновку виконавчого комітету Кропивницької міської ради, затвердженого його рішенням від 14.11.2023 року №1010 (т.4, а.с.232), орган опіки та піклування Кропивницької міської ради вважає недоцільним позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав щодо його дитини: доньки - [PERSON] , [INFO] (т.4, а.с.230-231). Однак, вивчивши зміст та мотивувальну частину даного документу, суд вважає, що його не можна покласти в основу рішення з наступних підстав. На засіданні комісії її члени заслухали матір [PERSON] та безпосередньо неповнолітню [PERSON] і не надали належної оцінки як періоду виховання дитини, так і події 16.03.2020 року за участю батька [PERSON] та обох доньок. Залишилась не опитаною старша сестра [PERSON] . Не оглянуте і не вивчене комісією рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 29.05.2020 року, що вступило в законну силу, яким було винесено обмежувальний припис відносно [PERSON] про заборону йому протягом 6 місяців наближатись на відстань 50 метрів до місця проживання, навчання та інших місць відвідування [PERSON] , а також не наданий аналіз діям [PERSON] щодо [PERSON] в той день. Не прийняті до уваги поведінка та стосунки між батьком та дитиною після події 16.03.2020 року. Тому даний висновок є необґрунтованим, неповним і однобічним, який взагалі не містить мотивувальної частини для прийняття такого рішення. Відповідно до частини першої статті 19 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. Згідно зі статтею 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до частини восьмої статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особистості батька (матері) як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Верховний Суд неодноразово наголошував, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. У рішенні у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів, і залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»). Аналогічна позиція відобажена у Постанові Верховного Суду від 21.02.2024 року у справі №754/9114/19, Постанові Верховного Суду від 19.02.2024 року у справі № 159/2012/23. Ствердження представника відповідача в судовому засіданні про те, що позивач [PERSON] негативно налаштовує їх спільних дітей по відношенню до батька [PERSON] , маніпулює їхніми почуттями, тому між відповідачем та дітьми складаються то добрі, чудові відносини, то негативні, прохолодні, крім того, через ревнощі обидві доньки досить негативно налаштовані по відношенню до його нової сім`ї та не бажають спілкуватись з молодшою сестрою [PERSON] , [INFO] , суд не може покласти в основу рішення, оскільки вони не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, спростовуються вище описаними доказами, в тому числі і поясненнями самих дітей [PERSON] та [PERSON] , допитаних в якості свідків, які пояснили, що після події 16.03.2020 року вони бояться зустрічатись з батьком, не бажають самі без будь-якого впливу бачити батька і не бачились з ним, за свої дії він перед ними не вибачився і мобільний телефон доньці [PERSON] не повернув. Аналізуючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскільки відповідач по справі [PERSON] не виконує своїх батьківських обов`язків щодо виховання, утримання та навчання своїх неповнолітніх на момент звернення до суду дітей [PERSON] та [PERSON] протягом тривалого часу, вчинив 16.03.2020 року вчинок протиправний і негідний батька дітей, застосувавши фізичне та психологічне насильство відносно обох доньок, що потягло негативні наслідки на їх психологічний та моральний стан здоров`я і особисте небажання зустрічатись з батьком, а батько [PERSON] в свою чергу, маючи таку можливість виконувати свої батьківські обов`язки, що знайшло своє повне підтвердження у судовому засіданні, не здійснював їх умисно, не намагався знайти можливість побачення, спілкування та будь-якого іншого контакту з дітьми, а докази намагання побачитись з дітьми та виконати свої батьківські обов`язки судові не надані, тому відповідача [PERSON] необхідно позбавити батьківських прав щодо його доньок [PERSON] та [PERSON] . Як регламентує ч.2, ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Як наголошує ч.1, ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року „Про застосування судом окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, [INFO] народилась [PERSON] (т.4, а.с.218), яка перебуває на утриманні батька [PERSON] , відповідача по справі. За змістом консультаційного висновку спеціаліста від 16.05.2020 року [PERSON] був встановлений діагноз: цироз печінки криптогенний з помірною біологічною активністю, портальна гипертртенція 1 ст., спленомегалія, асцит (т.1, а.с.217). Згідно вказаних норм права законодавець передбачив збільшення розмірі стягнення вже призначених судом аліментів у випадку зміни матеріального та сімейного стану платника аліментів, покращення його стану здоров`я. Оскільки позивачем та її представником не надано доказів в розумінні ст.76-80 ЦПК України поліпшення матеріального та сімейного стану [PERSON] за період від дня призначення аліментів до дати подачі до суду заяви про зміну предмету позову та покращення його стану здоров`я з 16.05.2020 року, тому підстави для збільшення розміру стягнення призначених аліментів відсутні. Крім того, відповідач [PERSON] продовжує сплачувати аліменти [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] в розмірі 10 000 грн. щомісяця на підставі рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 1.11.2018 року по цивільній справі №404/7774/17 до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] , та 14 000 грн. щомісяця на підставі ухвали Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18.11.2019 року, якою було затверджено мирову угоду по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, починаючи з грудня 2019 року по жовтень 2030 року включно в якості доплати (збільшення) суми аліментів на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] , визначеної рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 1.11.2018 року, що є необхідним та достатнім для їх повноцінного та всебічного розвитку. За таких обставин вимога позивача [PERSON] до відповідача [PERSON] про збільшення стягнення аліментів на утримання обох доньок не підлягає задоволенню. Згідно ст.133; 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 840 грн. 80 коп. судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду.

Outcome: partial