Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту, що заявник самостійно виховує та утримує сина [PERSON] . В обґрунтування\~заяви\~зазначив,\~що він\~є батьком\~неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] .\~Він проживає\~разом із сином\~ [PERSON] в будинку за адресою: [ADDRESS] . З 2023 року його дружина не проживає за зазначеною адресою. Просив встановити факт, що він самостійно виховує дитину віком до 18 років сина [PERSON] , [INFO] , а також встановити факт перебування дитини на його утриманні. Встановлення даного факту є необхідним для оформлення соціальної допомоги, тимчасового виїзду з дитиною за кордон, вирішення інших питань, пов`язаних із вихованням дитини, в т.ч. її навчанням, лікуванням, відпочинком. Вказана заява надійшла до Володимирецького районного суду Рівненської області 17.01.2024. 19.01.2024 у даній справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку окремого провадження. Заявник в судове засідання подав заяву, в якій підтримав заявлені вимоги, просив розглянути справу без його участі. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала клопотання в якому визнала заявлені [PERSON] вимоги та просила розглянути справу без її участі. В своїх поясненнях [PERSON] вказала, що заявник дійсно проживає разом зі своїм сином [PERSON] за адресою [ADDRESS] та самостійно виховує його без дружини, оскільки вони разом не проживають через сімейні обставини. Матір дитини у його вихованні участі не приймає. Аналогічні показання надали суду [PERSON] та [PERSON] . Дослідивши та оцінивши докази, зібрані в матеріалах справи, в їх сукупності, суд вважає, що вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні, крім того, в порядку окремого провадження можуть бути розглянуті також питання про встановлення інших фактів, що мають юридичне значення. Частиною 2 ст. 319 ЦПК України визначено, що у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами 1, 2 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 22.11.2011 перебувають у зареєстрованому шлюбі, є батьками неповнолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] , свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Також, під час розгляду справи встановлено, що заявник та заінтересована особа припинили будь-які відносини, зокрема, сімейні та тривалий час проживають за різними адресами, кожен веде власне господарство, побут та дозвілля. Заявник та неповнолітній син разом проживають в будинку за адресою: [ADDRESS] , в той час, коли [PERSON] проживає в іншому населеному пункті - с.Воронки Вараського району. Факт проживання дитини разом з батьком підтверджується довідкою Володимирецької селищної ради Рівненської області №85 від 12.01.2024. Відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.12.91 року, встановлено, що у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. За змістом ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею (ч.ч. 1, 2 ст. 157 СК України). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 1, 7 постанові № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану. Судом встановлено, що неповнолітній [PERSON] проживає із своїм батьком [PERSON] , який створив усі умови для проживання дитини, здійснює опіку над ним, доглядає та піклується про його стан здоров`я. Враховуючи, що мати дитини з 2023 року не проживає разом з дитиною, матеріально її не забезпечує, суд на підставі досліджених доказів дійшов висновку, що заява [PERSON] підлягає задоволенню. Згідно ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення в порядку окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено Законом. На підставі викладеного,

Outcome: approved