Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-20 00:00:00

У серпні 2021 року позивач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просив стягнути з відповідача [PERSON] на його користь заборгованість у розмірі 1\~404\~925,21 грн. за кредитним договором № DNU0GK70470154 від 26 лютого 2007 року, яка є заборгованістю за кредитом (тілом кредиту), а також судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] 26 лютого 2007 року уклали кредитний договір № DNU0GK70470154, відповідно до умов якого банк надав останньому кредит у розмірі 47\~800,00 доларів США на термін до 26 лютого 2027 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом. 22 листопада 2016 року було укладено Додаткову угоду № 1 до кредитного договору № DNU0GK70470154 від 26 лютого 2007 року, відповідно до умов якої вищевказаний кредитний договір переведено з валюти долар США у валюту гривня. Зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом на термін до 26 лютого 2027 року. Відповідно до договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати відповідач повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору, у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, [PERSON] сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі. Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору. У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором, відповідач станом на 28 липня 2021 року має заборгованість у розмірі 3\~321\~451,84 грн., яка складається з: заборгованість за кредитом (тілом кредиту) - 1\~404\~925,21 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом 1\~069\~974,84 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 846\~551,79 грн. Звертає увагу, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість до стягнення становить 1\~404\~925,21 грн., яка є заборгованістю за кредитом (тілом кредиту). Тому, Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» вирішило звернутися до суду для стягнення з відповідача вказаної вище суми заборгованості. 05 липня 2023 року від представника відповідача [PERSON] [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що [PERSON] позовні вимоги не визнає, вважає їх безпідставними та необґрунтованими з огляду на наступне. У позові позивач не посилається на умови, передбачені у пунктах 1.5 та 1.6 додаткової угоди № 1 від 22.11.2016 року, згідно яких позичальник зобов`язується здійснювати погашення кредиту в строки, зазначені в додатку 1 до цієї угоди (графіку погашення кредиту), і лише при порушенні позичальником строків погашення заборгованості, зазначених в графіку погашення кредиту понад 1460 днів, щодо зобов`язань строк яких не настав, сторони узгодили, що терміном повернення кредиту вважається 1460-тий день з моменту виникнення порушення. Зазначає, що позивачем не наведено в позовній заяві жодних даних щодо того, чи настав 1461 день порушення умов кредитного договору, а якщо він настав, то коли. Отже, з позову не вбачається з якого дня заборгованість відповідача перед позивачем стала простроченою і чи стала вона такою. У зв`язку з чим неможливо визначити конкретний момент виникнення у відповідача обов`язку з повернення саме усієї суми кредиту за договором позики, що свідчить про відсутність достатніх підстав для задоволення вимог заявленого позову. Крім того, відповідач, оглянувши наявні в матеріалах справи копії кредитного договору № DNU0GK70470154 від 26 лютого 2007 року, Додаткової угоди № 1 до нього від 22 листопада 2016 року та Додатку № 1 до Додаткової угоди № 1 до кредитного договору № DNU0GK70470154, які долучені позивачем до позову, через непередбачення нумерації сторінок у оригіналах даних документів, не може однозначно стверджувати та не може впевнено засвідчити, що позивачем надано копії саме всіх без виключення сторінок цих документів, а також що відповідач підписував у 2016 році Додаткову угоду № 1 до кредитного договору саму у тому вигляді та з тією кількістю сторінок, копії яких були надані позивачем до суду. У зв`язку з викладеним просив відмовити у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] . 01 серпня 2023 року від представника позивача Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - Меркулової В.В. до суду надійшла відповідь на відзив, в якій викладені обставини, аналогічні тим, що наведені у позовній заяві. Зазначено, що на теперішній час відповідач належним чином свої зобов`язання за кредитним договором не виконав. З цих підстав позивач просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 10 жовтня 2023 року до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», в якій вона просила: визнати недійсним пункт 4 Додаткової угоди № 1 від 22.11.2016 року до кредитного договору № DNU0GK70470154 від 26 лютого 2007 року, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] ; визнати недійсною Додаткову угоду № 1 від 22.11.2016 року до кредитного договору № DNU0GK70470154 від 26 лютого 2007 року, укладену між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] . В обгрунтування зустрічної позовної заяви зазначено, що після ознайомлення 05.10.2023 року представника [PERSON] в суді з наданими Акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» до матеріалів судової справи екземплярами кредитного договору № DNU0GK70470154 від 26.02.2007 року та додаткової угоди №1 до нього від 22.11.2016 року [PERSON] виявила, що наданий до суду банком екземпляр додаткової угоди містить пункт 4 наступного змісту: «Терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредиту, винагороди, неустойки - пені, штрафів за Договором встановлюється сторонами тривалістю 50 (п`ятдесят) років.». [PERSON] ж підписувала додаткову угоду з Акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк», яка містила інші умови. Так, пунктом 4 підписаної між [PERSON] та Акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» додаткової угоди насправді було передбачено, що строк позовної давності складає не більше 3-х або 5-ти років (який з цих двох строків було вказано в пункті 4 додаткової угоди наразі [PERSON] достеменно не пам`ятає), але ніяк не 50 років. В підтвердження чого звертає увагу суду на той факт, що на наданому Акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» нібито оригінальному екземплярі додаткової угоди відсутні підписи обох сторін, що її нібито уклали. Також, відсутня будь-яка нумерація сторінок в наданому екземплярі додаткової угоди чи зазначення кількості її аркушів, додаткова угода також не прошита і не скріплена печаткою банку. Наполягає на тому, що лише перша та друга сторінки наданого екземпляру додатку № 1 дійсно належать до додаткової угоди, оскільки саме на них зазначено, що «Один з оригіналів Додаткової угоди мною отримано…», а на третій та четвертій сторінці зазначено, що «Один з оригіналів даного Договору мною отримано…», що свідчить про те, що ці сторінки не відносяться до Додаткової угоди. [PERSON] підписувала додаткову угоду з банком в зовсім іншій редакції, а не в тій, що надана банком до суду. На переконання відповідача, це може бути пов`язано з намаганням банку неправомірно збільшити строк позовної давності за укладеною додатковою угодою до 50-ти років. Також, на переконання [PERSON] , пункт 4 додаткової угоди, яким ніби\-то було збільшено строк позовної давності до 50 років, тобто щонайменше у десять разів, а то й більше, є однозначно несправедливою умовою, яка порушує її права, як споживача. Тому [PERSON] вважає, що умова додаткової угоди про щонайменше десятикратне збільшення строку позовної давності має бути визнана судом недійсною як несправедлива умова, а також недійсною має бути визнана сама додаткова угода, як така, що не була підписана обома її сторонами у тій редакції, яка була надана Акціонерним товариством КБ «Приватбанк».

Outcome: partial