Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-13 00:00:00

В обгрунтування вимог позивач зазначає, що 23 квітня 2021 року між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та [PERSON] укладено кредитний договір №3262409458/414402. 08 грудня 2021 року між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та позивачем укладено договір Факторингу №08122021, у відповідності до умов якого передано за плату права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі. Відповідно до реєстру боржників від 08.12.2021р. до Договору факторингу №08122021 від 08.12.2021р. позивач набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 26000,00 грн., з яких: -6500,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; -19500,00 грн. - сума заборгованості за відсотками. З моменту отримання права вимоги, а саме з 21.09.2022 року позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Отже, відповідач має непогашену заборгованість перед позивачем за кредитним договором №3262409458/414402 в розмірі 26000,00 грн., з яких: -6500,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; -19500,00 грн. - сума заборгованості за відсотками. 04 квітня 2021 року між «Фінансова компанія «ІНВЕСТРУМ» та [PERSON] укладено кредитний договір №02387-04/2021. 21 вересня 2022 року між ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТРУМ» та позивачем укладено договір факторингу №21092022, у відповідності до умов якого передано за плату права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №21092022 від 21.09.2022р. позивач набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 18000,00 грн., з яких: -4500,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; -13500,00 грн. - сума заборгованості за відсотками. З моменту отримання права вимоги, а саме з 21 вересня 2022 року позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Отже, відповідач має непогашену заборгованість перед позивачем за кредитним договором №02387-04/2021 в розмірі 18000,00 грн., з яких: -4500,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; -13500,00 грн. - сума заборгованості за відсотками. 02.05.2023р. відповідач подав на позов відзив, в якому просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що позивачем не надано суду належних доказів, які б підтверджували наявність заборгованості відповідача за кредитним договором, зокрема первинних документів та банківської виписки по рахунку відповідача. При цьому факт укладення кредитного договору та наявності заборгованості відповідачем під сумнів не поставлено. Розрахунку заборгованості, виписок по рахунку не надано. \~ \~ \~ \~ 18.05.2023р. представник позивача подав до суду відповідь на відзив, в якому заперечував проти викладених у відзиві обставин та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, додавши до відповіді на відзив: інфомаційну довідку; розрахунок заборгованості [PERSON] за договором фінансового кредиту №02387-04/2021 від 04.042021р.; Реєстр боржників від 21.09.2022р. Представник позивача в судове засідання не з`явився. При цьому через систему «Електронний суд» подав клопотання, в якому просив розглядати справу за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився по невідомих суду причинах. Про час і місце розгляду справи повідомлений своєчасно і належним чином. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. 23 квітня 2021 року між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та [PERSON] укладено кредитний договір №3262409458/414402, згідно якого позичальник отримав фінансовий кредит в сумі 6500 грн. та зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором. 08 грудня 2021 року між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та позивачем укладено договір факторингу №08122021, у відповідності до умов якого передано за плату права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі, що підтверджується Актом прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу №3262409458/414402 від 08.12.2021 року. Згідно витягу з Реєстру боржників до договору факторингу №08122021 [PERSON] має заборгованність у розмірі 26000,00 грн., з яких: -6500,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; -19500,00 грн. - сума заборгованості за відсотками. 04 квітня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТРУМ» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту №02387-04/2021, згідно якого позичальник отримав фінансовий кредит в сумі 4500 грн. та зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором. 21 вересня 2022 року між ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТРУМ» та позивачем укладено договір факторингу №21092022, у відповідності до умов якого передано за плату права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі, що підтверджується Актом прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу №21092022 від 21.09.2022 року. Згідно витягу з Реєстру боржників до договору факторингу №21092022 [PERSON] має заборгованність у розмірі 18000,00 грн., з яких: -4500,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; -13500,00 грн. - сума заборгованості за відсотками. Відповідач належним чином зобов`язання по поверненню коштів за кредитними договорами не виконує. Відповідно до ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст.626, 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно вимог ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У відповідності з ч.1,2 ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Згідно вимог ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Тому з огляду на зміст ст.ст.633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно ст.1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст.1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За приписами ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. За змістом ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами 1, 2 ст.551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Частинами 3, 4 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За приписами ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Беручи до уваги вищевказане, дослідивши матеріали справи та враховуючи те, що на день ухвалення судом рішення доказів оплати відповідачем заборгованості в повному обсязі чи її частини за вищевказаним договором позики суду не надано, відповідач у судове засідання не з`явився та не скористався своїм правом на надання суду пояснень, жодних доказів, які б спростовували доводи позивача, до заперечень не додано суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів. Отже, враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивачем доведено підстави своїх вимог, які не спростовані відповідачем. При зверненні до суду з позовною заявою позивачем сплачено судовий збір в сумі 2684,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №35642 від 24.03.2023р. Статтею 141 ЦПК України установлено порядок розподілу судових витрат між сторонами. Відповідно до приписів ч.1 ст.141\~ЦПК України\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог.

Outcome: approved