Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-15 00:00:00

КП ТМ «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , про стягнення боргу за спожиту теплову енергію, посилаючись на те, що відповідачі оплати за надані послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води не здійснюють в повному обсязі. Дії відповідачів наносять шкоду підприємству, яке втрачає можливість своєчасно проводити оплату за енергоносії, сировину, матеріали, своєчасно виконувати свої зобов`язання перед бюджетом, і впливають на якість наданих послуг. Станом на 01.02.2022 року борг відповідачів перед КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» за спожиту теплову енергію складає 42081,42 грн. Просять стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача борг, який виник станом на 31.08.2023 року в сумі 42081,42 грн., та судовий збір. Ухвалою Соснівського\~районного суду\~м.\~Черкаси від\~02\~листопада 2023\~року залучено до участі у справі за позовом Комунального підприємства теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради до [PERSON] , [PERSON] , про стягнення боргу за спожиту теплову енергію, в якості співвідповідача [PERSON] , [INFO] . 18.10.2023 року представником позивача подано уточнену позовну заяву, в якій просить стягнути з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] борг в сумі 42081,42 грн. 18.12.2023 року представником позивача по дано до суду заяву, в якій просить виправити допущену арифметичну помилку в уточненій позовній заяві від 17.10.2023 року, а саме ціну позову в сумі 42081,42 грн. вважати не вірною та замінити суму боргу на 58480,22 грн., станом на жовтень 2023 року. В судове засідання представник позивача не з`явилася, скерувала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судове засідання не з`явилася, скерувала до суду заяву про розгляд справи без її участі, в позові просить суд відмовити з підстав зазначених у відзиві. [PERSON] подано заяву про застосування строку позовної давності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, скерував до суду заяву про розгляд справи без його участі. [PERSON] подано до суду заяву про застосування строку позовної давності. [PERSON] в судове засідання не з`явився, у відзиві просив розгляд справи проводити без його участі. Відповідачем [PERSON] подано до суду відзив в якому зазначає, що він є власником 1/9 частини квартири [ADDRESS] , яка належить йому на праві власності. В житлі він не проживає, як і в м. Черкаси, відповідно не знає хто користується послугами в квартирі. Тривалий час він має місце проживання в селищі Черкаське Дніпропетровської області, де і наразі перебуває. Він не визнає суму боргу, яка була нарахована позивачем до дати подання позову до суду , а саме раніше квітня 2019 року всі нараховані платежі вважає безпідставними, тобто такими, які не входять до строку позовної давності, а тому позивач не може їх стягувати з співвласників, в т.ч. з нього. В цій частині він просить застосувати строк позовної давності до даних вимог. В іншій частині позовних вимог просить вирішити їх питання відносно належної йому частки у праві спільної власності, а саме 1/9 частини об`єкта нерухомості, яка перебуває у його власності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). У відповідності з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК). Судом встановлено, що КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» є виконавцем послуг з опалення та гарячого водопостачання будинку [ADDRESS] . Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 29 березня 2012 року спадкоємцями після смерті [PERSON] , 1936 року народження, яка померла [INFO] є її: син [PERSON] - 1/3 частку майна; [PERSON] - 1/3 частку майна; [PERSON] 1/3 частку майна. Спадщина, на яку в указаній частці видано свідоцтво, складається з: 1/3 частки квартири [ADDRESS] . Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 341856765 від 07.08.2023 року [PERSON] є власником 4/9 частини, [PERSON] є власником 1/9 частини, [PERSON] є власником 4/9 частини квартири за адресою [ADDRESS] . Згідно за відомостями департаменту «Центру надання адміністративних послуг» Черкаської міської ради від 27.05.2022 року, отримана судом 06.6.2022 року, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою:\~\~ [ADDRESS] . З моменту надання позивачем споживачам послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», між сторонами виникли правовідносини, які полягають у виконанні споживачем зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати спожитих послуг. Відповідно до ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Відповідно до ст.ст.\~156,\~162 ЖК України, плата за комунальні послуги в будинку (квартирі), що належить на праві приватної власності, здійснюється за затвердженими в установленому порядку тарифами. Власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Згідно з ч. 3\~ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Також згідно з ч. 1 ст.\~901, ч. 1 ст.\~903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 1ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позивач у справі довів факт надання ним у квартиру відповідачів комунальних послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, що відповідачами не спростовано. Однак, за надані послуги відповідачі, як споживачі, у встановленому порядку не розрахувалися, що спричинило виникнення заборгованості, про стягнення якої заявлено позовну вимогу у справі. У відповідачів, як споживачів таких послуг, виник обов`язок по їх оплаті, що встановлений ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідачі своєчасно не вносили плату за отримані послуги з центрального опалення та постачання гарячої води, внаслідок чого по ОР № 51751106 станом на жовтень 2023 року утворилась заборгованість в сумі 58480,22 грн. Під час розгляду справи представником відповідача [PERSON] - [PERSON] надано письмовий розрахунок належної частки [PERSON] відповідно до нарахованої послуги та сплати ним на рахунок позивача за надану послугу відповідно до своєї частки. З наданих представником відповідача виписки з карткових рахунків, фіскальних чеків, копій постанов про відкриття виконавчих проваджень, постанов про закриття виконавчих проваджень, вбачається, що відповідачем [PERSON] , відповідно до його частки права власності на квартиру (4/9), було розраховано нарахування послуг за постачання теплової енергії та гарячого водопостачання та сплата коштів за надані послуги відповідно до його частки. Таким чином, [PERSON] свої зобов`язання відносно належної йому частки виконав в повному обсязі, а тому позовні вимоги КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» до [PERSON] не підлягають до задоволення. Разом з тим, суд вважає за необхідне вказати, що відповідачами [PERSON] та [PERSON] заявлені клопотання про застосування строків позовної давності. Враховуючи клопотання відповідачів про застосування строків позовної давності, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ратифікована Україною Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції» №475/97-ВР від 17 липня 1997 року і набрала чинності для України 11 вересня 1997 року. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції / пункт 1 статті 32 Конвенції/ наголошує, що «позовна давність це законне право правопорушника уникати переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Терміни позовної давності, що є звичайним явищем в національних законодавствах держав-учасників Конвенції, виконують кілька завдань, у тому числі забезпечують юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись, у разі прийняття рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» / судове рішення від 20 вересня 2011 року у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти російської федерації а.570, та судове рішення від 22 жовтня 1996 року у справі Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства п.51. Вищезазначене дає підстави для висновку про те, що здійснення і захист цивільних прав тісно пов`язані з фактором часу. Цивільні правовідносини не існують абстрактно, а виникають, змінюються та припиняються в часі. Обмеження строку для розгляду спору стимулює учасників процесу до надання доказів, підвищує їх достовірність і тим сприяє встановленню судами істини, а відтак ефективному поновленню порушеного права. Встановлення строку позовної давності також сприяє стабілізації цивільних правовідносин, усуненню невизначеності у відносинах між їх учасниками. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За частинами першою, другою статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Як встановлено в судовому засіданні встановлено, що заборгованість станом на жовтень 2023 року складає 58480,22 грн. Вказаний борг виник з листопада 2018 року. Застосовуючи трирічний строк позовної давності, суд приходить до висновку, що в межах строку позовної давності з червня 2019 року заборгованість складає 47632,39 грн. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] є власником 4/9 частин, а [PERSON] є власником 1/9 частин квартири [ADDRESS] , а тому відповідно до зазначених часток власності заборгованість за спожиту теплову енергію та гаряче водопостачання [PERSON] становить 31754,93 грн. (47632,39 грн./9х4=21169,95 грн.+10584,98), [PERSON] 15877,47 грн. (47632,39 грн./9х1=5292,49 грн.+10584,98), які підлягають до стягнення з відповідачів. Відповідно до ч. 4\~ст. 319 ЦК України, власність зобов`язує. Власник зобов`язаний\~утримувати майно,\~що йому\~належить,\~якщо інше\~не встановлено\~договором або\~законом. (ст. 322 ЦК України). Оскільки квартира є приватною власністю, то належними відповідачем є її власники, які в силу належності квартири на праві власності, відповідають за майно. За таких обставин суд дійшов до висновку, що позовну заяву задовольнити частково, стягнувши з відповідача [PERSON] заборгованість за спожиту теплову енергію у розмірі 31754,93 грн, з [PERSON] заборгованість за спожиту теплову енергію у розмірі 15877,47 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до копії посвідчення серії [NUMBER] (категорія 2) [PERSON] являється учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, відповідно до копії посвідчення серії [NUMBER] [PERSON] являється інвалідом з дитинства ІІ групи, а тому відповідно до п.п. 9, 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнені від сплати судового збору. Враховуючи що відповідачі звільнені від сплати судового збору, суд приходить до висновку компенсувати комунальному підприємству теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради сплачений судовий збір в розмірі 1654 грн. за рахунок держави у порядку, встановленому законом.

Outcome: partial