Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-25 00:00:00

23 серпня 2023 року позивач звернувся до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] , в якому третьою особою без самостійних вимог зазначив Центральну адміністрацію Дніпровської міської ради, на предмет визначення місця проживання дитини та встановлення факту, що має юридичне значення. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що сторони по справі мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Сторони по справі проживали разом без реєстрації шлюбу в м. Маріуполь та в червні 2022 року переїхали на постійне місце проживання до м. Дніпро. В лютому 2023 року відповідачка покинула місце їх спільного проживання, спільна дитина продовжує проживати разом з позивачем. Відповідачка проживає окремо, позивачу не відомо чи має відповідачка, як мати дитини, належне матеріальне забезпечення достатнє для забезпечення усіх потреб дитини. Враховуючи сталість соціальних зв`язків дитини із батьком, добросовісне виконання ним свої батьківських обов`язків, створення для дитини необхідних умов для приживання та розвитку, а також відсутність з боку батька перешкод у спілкуванні матері із дитиною, позивач просить суд визначити місце проживання дитини разом з ним. Також позивач просить встановити факт самостійного виховання та утримання батьком дитини. Встановлення даного факту необхідно йому для отримання статусу батька-одинака та відповідних виплат. (а.с.1-3) Після надходження з Єдиного державного демографічного реєстру відомостей щодо зареєстрованого місця проживання відповідачки фізичної особи [PERSON] (а.с.11), ухвалою судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 серпня 2023 року відкрито провадження у справі, призначено її до судового розгляду в порядку загального позовного провадження з викликом сторін, а також залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог Центральну адміністрацію Дніпровської міської ради. (а.с.12-13) В підготовче засідання 22 вересня 2023 року сторони по справі не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 06 листопада 2023 року. (а.с.18) В підготовче засідання 06 листопада 2023 року сторони по справі не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 30 листопада 2023 року. (а.с.24) В підготовче засідання 30 листопада 2023 року сторони по справі не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином, від позивача надійшла заява в якій він просив проводити розгляд справи за його відсутності. (а.с.29) Оскільки всі дії з підготовки справи до розгляду в судовому засіданні були виконані 30 листопада 2023 року ухвалою суду було закрито підготовче провадження у даній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 10 січня 2024 року. (а.с.а.с.32, 33) В судове засідання 10 січня 2024 року сторони по справі не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 30 січня 2024 року. (а.с.37) В судове засідання 30 січня 2024 року сторони по справі не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 26 лютого 2024 року. (а.с.41) 26 лютого 2024 року було проведено розгляд справи по суті та ухвалено рішення. Позивач в судові засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна від нього заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності його представника, в якій він просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. (а.с.29) Відповідачка в судові засідання не з`явилась, відзив на позов до суду не надходив. Відповідачка повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи шляхом направлення на її адресу судових повісток. (а.с.а.с.14, 19, 30, 34, 38, 42) Клопотань про розгляд справи за її відсутності відповідачка не надала, про причини неявки не повідомила. Конверти, направлені на адресу відповідачки, повернулись до суду із позначкою - «за закінченням терміну зберігання». (а.с.а.с.23, 36, 44) Третя особа без самостійних вимог Центральна адміністрація Дніпровської міської ради в судові засідання не з`явилась, в матеріалах справи наявне повідомлення від представника третьої особи в якому зазначено, що станом на 22 січня 2024 року не виявляється можливим вжити заходи, які передбачені законодавством, для подальшого надання до суду письмового висновку щодо доцільності/недоцільності визначення місця проживання дитини, так як позивач до органу опіки та піклування не звертався, у зв`язку з чим визначитись із думкою не виявляється можливим. (а.с.40) З урахуванням викладених вище обставин на підставі ст.ст.280, 287, 288 ЦПК України, розгляд справи проведено в заочному порядку. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, справа розглянута без фіксування судового засідання технічними засобами, згідно ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі мають малолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. (а.с.4) Згідно наданих позивачем копій медичних довідок, позивач на обліку лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває. (а.с.а.с.6, 7) З листа Центральної адміністрації Дніпровської міської ради № 03/18-45/44 від 22 січня 2024 року встановлено, що станом на 22 січня 2024 року не виявляється можливим вжити заходи, які передбачені законодавством, для подальшого надання до суду письмового висновку щодо доцільності/недоцільності визначення місця проживання дитини, так як позивач до органу опіки та піклування не звертався, не надав певні документи, на засіданні комісії з питань захисту прав дитини питання не розглядалось, у зв`язку з чим визначитись із думкою не виявляється можливим. (а.с.40) Згідно ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Принципом 6 «Декларація прав дитини», прийнятої резолюцією 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, передбачено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості. Згідно п.3 ст.9 «Конвенція про права дитини» держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст.141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Як зазначено в ч.1 ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (ст.153 СК України). Згідно ст.157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Наявність такого договору, укладеного між батьками, судом не встановлено. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Дитина, яка не досягла 14 років, повинна проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно як волею сторонніх осіб, так і волею якогось одного з її батьків. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Визначення місця проживання малолітньої дитини за конкретною адресою унеможливлює маніпуляції з боку того з батьків, з ким буде проживати дитина, зокрема проживати де завгодно, унаслідок чого батько дитини не буде мати змоги брати участь у її вихованні. За змістом ч.ч.4, 5 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом у постанові № 712/11527/17 від 23 грудня 2020 року, висновок органу опіки та піклування за місцем проживання особи, яка заявляє вимоги про визначення місця проживання з нею, має бути складений задля забезпечення належного розгляду позову, його відсутність є порушенням вимог ст.19 СК України. На підставі того, що Центральною адміністрацією Дніпровської міської ради висновок за місцем проживання особи, яка заявляє вимогу про визначення місця проживання дитини з нею, до суду надано не було, а в силу віку з`ясувати думку малолітньої дитини щодо проживання з одним із батьків не є можливим, а також, враховуючи, що позивачем не було надано суду доказів щодо проживання дитини з ним, доказів про стан здоров`я дитини та доказів майнового стану позивача, то позовні вимоги є такими, що не ґрунтуються на законі, тому у їх задоволенні слід відмовити. Щодо вимоги позивача про встановлення факту, що має юридичне значення слід зазначити наступне. Згідно ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Статтею 315 ЦПК України передбачено розгляд судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно ч.6 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Суд відзначає, що батьки мають рівні обов`язки щодо виховання та утримання дітей, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою або шлюб між ними розірвано, а також незалежно від того, чи проживають батько чи мати разом з дітьми або окремо від дитини, що визначено ст.141 СК України. Згідно ч.4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч.1 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті, в якій зазначено, що той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця. Частиною 1 ст.164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. А тому, із вищесказаного слідує, що встановлення факту самостійного виховання малолітньої дитини можливе в ході вирішення питання про позбавлення одного з батьків батьківських прав та встановлення обставин невиконання одним із батьків батьківських обов`язків. Також, суд виходить із того, що суду не надано належних доказів самостійного виховання позивачем малолітньої дитини без участі матері та цей факт нічим не підтверджено. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання про відмову в задоволенні такої позовної вимоги. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, враховуючи результати розгляду справи, витрати зі сплату судового збору покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed