Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-15 00:00:00

В листопаді 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що 05.11.2007 року ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та [PERSON] уклали кредитний договір № 15-93/16-4895/07. Відповідно до умов договору кредитор надає позичальнику кредит в сумі 24050 доларів США, з яких 17795 доларів США на придбання нерухомості, 6255 доларів США на ремонт. [PERSON] зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за критстування кредитом, а також суми штрафних санкцій у строки та на умовах, що передбачені кредитним договором і додатком № 1 до нього графіком платежів. На забезпечення умов виконання вказаного кредитного договору з [PERSON] укладено договір поруки від 09.12.2009 року № 15-94/36-2075/09, відповідно до умов якого останній поручається за виконання боржником умов кредитного договору власними коштами. 17.12.2012 року між ПАТ «Промінвестбанк», яке є правонаступником ЗАТ «Промінвестбанк», та товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до якого ПАТ «Промінвестбанк» відступило право грошової вимоги за кредитним договором від 05.11.2007 року № 15-93/16-4895/07 ТОВ «Кредитні ініціативи». Первинний кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надавши [PERSON] кредит в сумі 24050 доларів США. В свою чергу, боржник неналежно виконував взяті на себе зобов`язання, в результаті чого станом на 01.10.2016 року [PERSON] мала прострочену заборгованість за кредитом 3435,82 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 89028,55 грн., по відсотках 1657,38 доларів США (42945,83 грн). З урахуванням уточнених позовних вимог позивач просив стягнути з відповідачів солідарно заборгованість станом на 01.09.2017 року у сумі 503520,11 грн., з яких: за кредитом 253573,66 грн., за відсотками 154516,52 грн., пені 95429,93 грн. та судові витрати в сумі 1979,61 грн. Представник відповідача [PERSON] адвокат Дрозд К.Т. подала до суду письмові пояснення у справі, в яких зазначила, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів наявності заборгованості відповідачів у сумі стягнення. Проте, виписки банку по відкритих рахунках № [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , що надані позивачем не охоплюють весь період від дати укладання Кредитного договору від 05.11.2007 року до дати Договору відступлення прав вимоги від 17.12.2012 року, а саме: №22030550796826, (а.с. 217 Т 2) виписка за період з 05.11.2007р. по 10.05.2012р., 22085550796826 (а.с. 220 Т 2) виписка за період з 30.11.2007р. по 10.05.2012р. 22330551796826 (а.с. 223 Т 2) виписка за період з 05.11.2007р. по 10.05.2012р. 22385551796826 (а.с. 224 Т 2) виписка за період з 30.11.2007 по 10.05.2012. Згідно п. 62 ПОЛОЖЕННЯ про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, що затверджено Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75 (далі ПОЛОЖЕННЯ), що розроблене відповідно до Законів України "Про Національний банк України", "Про банки і банківську діяльність", "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та основних принципів міжнародних стандартів фінансової звітності, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. За п. 61 ПОЛОЖЕННЯ форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: 1) номер особового рахунку; 2) дату здійснення останньої (попередньої) операції; 3) дату здійснення поточної операції; 4) код банку, у якому відкрито рахунок; 5) код валюти; 6) суму вхідного залишку за рахунком; 7) код банку-кореспондента; 8) номер рахунку кореспондента; 9) номер документа; 10) суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); 11) суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; 12) суму вихідного залишку. Проте, вказані виписка не відповідають вимогам вказаного положення, а саме в них не зазначено: дату здійснення останньої (попередньої) операції, код банку, у якому відкрито рахунок; суму вхідного залишку за рахунком, номер документа, суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку, суму вихідного залишку. У відповідності до положень статті 79 ЦПК України, - достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Отже, надані представником відповідача виписки по рахункам № [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] є не достовірним доказом, адже оформлені не за весь період від дати укладання Кредитного договору від 05.11.2007 року до дати Договору відступлення прав вимоги від 17.12.2012 року, оформлені з порушенням ПОЛОЖЕННЯ про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, не є точними, викликають обґрунтовані сумніви щодо наявності фактів(обставин), що входять до предмету доказування. Крім того, як вбачається із наданих позивачем документів, зокрема, і на виконання ухвали Покровського районного суду Дніпропетровської області від 28.03.2023 року, меморіальні ордери позивачем надано не було. Жодних інших первинних бухгалтерських документів, що підтверджували б суму заборгованості матеріали справи не містять. Під час судових засідань суд просив представника відповідача [PERSON] , що є поручителем, надати детальні відомості про виконання зобов`язань позичальником. Проте, поза увагою суду залишився той факт, що поручитель не є боржником в зобов`язанні. Так, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ст. 554 ЦК України). У п.22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що обсяг зобов`язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 910/13109/18 навела такий правовий висновок правозастосування ст.ст. 553, 554 ЦК України): «Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання. Підставою поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника. Обсяг відповідальності поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України).» Такий же правовий висновок було викладено ще у постанові Верховного Суду України від 13.09.2017 року у справі №6-1539цс17. Отже, поручитель та боржник є різними учасниками кредитних правовідносин, що вказує на те, що поручитель може і не мати відомостей про виконання зобов`язань позичальником. Проте, за відомостями відповідача поручителя, в наданому позивачем розрахунку не враховано оплати за період з 05.11.2007р. по 17.12.2012р. Нажаль, доказів зазначених оплат у ці періоди відповідач поручитель не має, оскільки через збройну агресію рф у 2014 році був змушений терміново покидати м. Донецьк з найнеобхіднішими речами. У відповідності до п. 2.2. Кредитного договору (Т 1а.с. 6), - погашення кредиту та дата його повернення визначається відповідно до графіку (Додаток № 1 та Додаток №2), який є невід`ємною частиною цього Договору, в кінцевий строк не пізніше 03 листопада 2017 року, або протягом 30 днів з моменту отримання від Банку вимоги про повернення кредиту у зв`язку з 1 настанням одного із випадків вказаних в п.4.3.2. цього договору. Додатками № 1, № 2 (Т 1 а.с. 15- 19) до Кредитного договору встановлено погашення кредитної заборгованості рівномірно щомісячно, згідно Графік погашення кредитної заборгованості погашення оплати повинні проводить щомісячно. Отже, договором передбачено, що платежі здійснюються Позичальником щомісяця. Як вбачається із матеріалів справи, позовну заяву було подано до суду 10.11.2016 року. За змістом позовної заяви та уточненої позовної заяви встановити період, за який позивач просить стягнути з відповідачів заборгованість встановити неможливо. Тоді як, у відповідності до Додатків № 1, № 2 (а.с. 15- 19) до Кредитного договору Графік погашення кредитної заборгованості погашення заборгованості повинно було відбуватись щомісячно, тобто стягнення можливе виключно з 10.11.2013 року. Отже, позивач нараховує заборгованість за чергові платежі поза 3-річного строку позовної давності. Зазначеним відзивом відповідач заявляє про застосування наслідків спливу строку позовної давності. Крім того, представник відповідача зазначає, що порука є припиненою та наводить цим обставинам відповідну аргументацію. До того ж, представником відповідача [PERSON] надано контррозрахунок. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, спираючись на доводи поданої позовної заяви з урахуванням відповідних уточнень. Представник відповідача [PERSON] адвокат Дрозд Р.Ю. заперечував проти задоволення позовних вимог, спираючись на доводи наданих письмових пояснень. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи неодноразово сповіщалась належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила. Дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 05.11.2007 року Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк та [PERSON] уклали кредитний договір №15-93/16-4895/07, відповідно до умов якого кредитор надає позичальнику кредит у сумі 24050,00 доларів США, з яких 17795,00 доларів США на придбання нерухомості, 6255,00 доларів США на ремонт, погашення кредиту та дата його повернення визначається відповідно до графіку (додаток № 1 та додаток № 2), який є невід`ємною частиною кредитного договору, в кінцевий строк не пізніше 03 листопада 2017 року або протягом 30 днів з моменту отримання від банку вимоги про повернення кредиту у зв`язку з настанням одного із випадків вказаних в п. 4.3.2 цього договору. Відповідно до п. 2.3 кредитного договору від 05.11.2007 року кредит надається позичальнику з метою сплати вартості нерухомості, що перебуває в процесі будівництва згідно з договором купівлі-продажу майнових прав № 30/10 від 30.10.2007 року, укладеного між позичальником та ТОВ «Промислово-інвестиційна компанія «Ресурси Донбасу», а саме: машиномісце № [NUMBER] загальною площею 14,88 кв.м., що розташована у підземній автостоянці та знаходиться у комплексі житлових будинків по [ADDRESS] . Відповідно до графіків погашення заборгованості по кредитному договору від 05.11.2007 року [PERSON] зобов`язана сплачувати визначену суму коштів щомісяця, починаючи з 10.12.2007 року і до 03.11.2017 року. Пунктом 4.2 кредитного договору від 05.11.2007 року передбачено, що позичальник зобов`язується використати кредит за цільовим призначенням і погасити заборгованість по кредиту перед банком відповідно до п. 2.2 цього договору на відповідні позичкові рахунки, відкриті банком в філії «Головне управління Промінвестбанку в Донецькій області» готівкою, або іншими шляхами, передбаченими законодавством. Згідно з п. 3.1 та 3.3 вказаного кредитного договору проценти за користування кредитом сплачуються позичальником, виходячи із встановленої банком процентної ставки у розмірі 12% річних, за користування кредитом [PERSON] зобов`язана сплачувати відсотки у розмірі 2,1 % річних, які нараховуються банком починаючи з дати видачі кредиту готівкою по день повного погашення кредиту на суму щоденного залишку заборгованості за кредитом. На забезпечення умов виконання кредитного договору №15-93/16-4895/07 від 05.11.2007 року з [PERSON] укладено договір поруки №15-94/36-2075/09 від 09.12.2009 року, відповідно до якого поручитель зобов`язується відповідати в повному обсязі перед кредитором за своєчасне та повне виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, та у випадку невиконання позичальником своїх зобов`язань бере на себе зобов`язання погасити заборгованість в розмірі наданого кредиту, нараховані за користування кредитом проценти на момент погашення вказаної заборгованості, неустойки (штрафу, пені), а також інші боргові зобов`язання, що випливають з кредитного договору. 17.12.2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», яке є правонаступником Акціонерного комерційного промислово-інвестиційного банку, та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було відступлено право грошової вимоги за кредитним договором № 15-93/16-4895/07 від 05.11.2007 року ТОВ «Кредитні Ініціативи». Отже, суд встановив, що до ТОВ «Кредитні ініціативи» перейшло право грошової вимоги до відповідачів за кредитним договором № 15-93/16-4895/07 від 05.11.2007 року. Згідно із розрахунком заборгованості у [PERSON] перед кредитором станом на 01.09.2017 року наявна заборгованість в сумі 503520,11 грн., з яких: за кредитом - 253573,66 грн., за відсотками - 154516,52 грн., пеня - 95429,93 грн. 18.10.2016 року на адреси [PERSON] та [PERSON] ТОВ «Кредитні ініціативи» направлено вимогу про досудове врегулювання спору та погашення заборгованості за кредитним договором протягом 30 днів з дати відправлення цієї вимоги, але не пізніше 3 днів з дати отримання вимоги. Як вбачається з наданого розрахунку заборгованості ТОВ «Кредитні ініціативи» за період з 17.12.2012 року по 01.10.2016 року, відповідачка [PERSON] в цей період здійснила лише два платежі на погашення кредиту: 26.02.2013 року в сумі 131,11 доларів США та 08.04.2016 року в сумі 0,04 долари США. При цьому, судом достовірно встановлено, що позивач звернувся до суду з цим позовом 10.11.2016 року, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції суду. Навіть сама позовна заява має дату її складання та підписання 01.11.2016 року. Суд прийшов до висновку, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (ч.1 ст.553 ЦК). Вимога ст.526 ЦК щодо обов`язку виконувати зобов`язання належним чином поширюється і на акцесорні (забезпечувальні) договори та сторін таких договорів. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткової (субсидіарної) відповідальності поручителя. Згідно з положеннями ч.4 ст.559 ЦК, порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, коли кредитор протягом 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Умовами договору поруки не визначено строку його дії. Однак, відповідальність поручителя припиняється лише після виконання боргових зобов`язань у повному обсязі. Тобто договором поруки не визначено строку, після закінчення якого порука припиняється, що не відповідає змісту стст.251, 252 ЦК України, де визначено, що з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається саме календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Крім того, слід зауважити, що строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Вказана позиція суду першої інстанції збігається з правовими висновками, що викладені в Постанові Верховного Суду від 5 червня 2019 року у справі №554/1566/17. Одним із видів забезпечення виконання зобов`язання є порука (частина перша статті 546 ЦК). За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК). Правові наслідки порушення зобов`язання, забезпеченого порукою, визначені у статті 554 цього кодексу. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки (частина четверта статті 559 ЦК у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Відповідно до частини першої статті 251 ЦК строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК). Натомість, календарна дата або вказівка на подію, яка має неминуче настати, є терміном (частина друга статті 252 ЦК). Отже, відсутність в договорі поруки строку його дії не встановлює строк припинення поруки у розумінні статті 251 ЦК. Тому має застосовуватися припис частини четвертої статті 559 цього кодексу у редакції, чинній час виникнення спірних правовідносин, про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явив вимоги до поручителя. (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі № 1519/2-3165/11, аналогічний висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постановах від 24 вересня 2014 року у справі №6-106цс14, від 20 квітня 2016 року у справі №6-2662цс15, від 22 червня 2016 року у справі №6-368цс16, від 29 червня 2016 року у справі №6-272цс16, від 29 березня 2017 року у справі №6- 3087цс16, від 14 червня 2017 року у справі №644/6558/15-ц, а також висновок Великої палати Верховного Суду, викладений у пункті 60 постанови від 22 серпня 2018 року у справі №2-1169/11). Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Якщо банк пред`явить вимоги до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання, то згідно з частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення коштів поза межами цього строку (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018р. по справі № 2- 1169/11, висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постановах від 27 січня 2016 року у справі № 6- 990цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16, від 14 червня 2017 року у справі № 644/6558/15-ц). Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. З огляду на вказане, враховуючи зумовлене цим припинення права кредитора вимагати у поручителя виконання забезпеченого порукою зобов`язання, застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред`явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15). До подібних правових позицій Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.06.2018р. по справі № 408/8040/12, Велика Палата Верховного Суду у постановах, зокрема від 20 березня 2019 року у справі № 1411/3467/12 (провадження № 14-594цс18), від 10 квітня 2019року у справі № 604/156/14-ц. Як зазначалося вище, останній платіж відповідачка [PERSON] здійснила на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» в сумі 0,04 долари США 08.04.2016 року, про що свідчить наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості, а відтак строк пред`явлення вимоги до поручителя закінчився 08.10.2016 року, натомість позов було пред`явлено до суду 16.11.2016 року, тобто за межами 6-місячного строку пред`явлення вимоги до поручителя. Представник відповідача [PERSON] адвокат Дрозд К.Т. в своїх письмових поясненнях просила про застосування строку позовної давності. За цих обставин в задоволенні позовних вимог ТОВ «Кредитні ініціативи» до [PERSON] слід відмовити. Разом із тим, відповідачкою [PERSON] не надано суду належних та допустимих доказів належного виконання взятих на себе зобов`язань за кредитним договором від 05.11.2007 року № 15-93/16-4895/07 чи інших відомостей, які б могли суттєво вплинути на результат розгляду справи судом. Відповідачкою [PERSON] не було надано суду доказів сплати заборгованості в інші дати чи в іншому розмірі, так само як і не було надано доказів сплати суми боргу в повному обсязі. При цьому судом враховано практику ЄСПЛ, а саме «Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення\~(справа «Серявін та інші проти України» рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2010 року )»\~(Постанови КЦС ВС від 07.10.2020 року у справі № 465/3586/17, від 08.10.2020 у справі № 712/22134/12, від 05.10.2020 у справі № 347/637/18, від 27.10.2020 у справі №243/11349/18). Відповідно до частин першої, другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.\~\~\~Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що\~\~ [PERSON] отримала кредитні кошти у розмірі, що був визначений умовами кредитного договору, а саме: в загальній сумі 24050 доларів США, з яких 17795 доларів США на придбання нерухомості, 6255 доларів США на ремонт, була обізнана з умовами наданого їй кредиту, про що свідчить її підпис в кредитному договорі, а також частково виконувала взяті на себе кредитні зобов`язання. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої\~статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої\~статті 3 ЦК України. Суд приходить до висновку, що\~\~ [PERSON] 05.11.2007 року підписала кредитний договір № 15-93/16-4895/07 на підставі якої отримала кредит у розмірі 24050 доларів США, а доказів його погашення суду не надала. Таким чином, враховуючи викладене, позовні вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» до [PERSON] підлягають задоволенню, з\~\~ [PERSON] на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 15-93/16-4895/07 від 05.11.2007 року в розмірі 503520,11 грн., з яких: за кредитом 253573,66 грн., за відсотками 154516,52 грн., пені 95429,93 грн. У відповідності до ст. ст.\~12,\~13 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Учасники мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з положень ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки [PERSON] 1979,61 грн. сплаченого судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial