Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-19 00:00:00

01 листопада 2023 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить ухвалити рішення, яким визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 19159, виданий 15.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич Оксаною Федорівною; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на користь [PERSON] безпідставно стягнуті кошти у розмірі 4575 (чотири тисячі п`ятсот сімдесят п`ять) гривень 83 копійки на підставі виконавчого напису, зареєстрованого за № 19159, виданого 15.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич Оксаною Федорівною; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на користь [PERSON] судові витрати, які складаються з витрат на професійну правничу (правову) допомогу адвоката у розмірі 20000 гривень 00 копійок, та інші витрати у разі їх наявності. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 29 листопада 2007 року між [PERSON] та Акціонерним товариством «Дельта Банк» укладено кредитний договір № 003-15978-291107 від 29.11.2007 року. 15 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич Оксаною Федорівною видано виконавчий напис № 19159, згідно якого пропонується звернути стягнення з [PERSON] , яка є боржником за кредитним договором № 003-15978-291107 від 29.11.2007 року, укладеним з АТ «Дельта Банк», правонаступником всіх прав та обов`язків якого за Договором відступлення права вимоги є ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованості за період з 25.06.2020 року по 07.04.2021 року у розмірі 77 987 гривень 68 копійок. 02 серпня 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Качуркою Вячеславом Вікторовичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 69545998. Позивач [PERSON] стверджує, що суму заборгованості вона не визнає, жодних вимог про наявність та погашення боргу не отримувала, про переуступлення боргу новому кредитору її не повідомляли. На думку позивача нотаріус не переконався у безспірності боргу та порушив процедуру винесення виконавчого напису, тому виконавчий напис підлягає визнанню судом таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Літвіновій І.А. Разом з позовною заявою представником позивача подано заяву, в якої позивач просила вжити заходи забезпечення позову та зупинити стягнення з неї, як боржника, заборгованості за кредитним договором № 003-15978-291107 від 29.11.2007 року в рамках виконавчого провадження № 69545998, відкритого на підставі виконавчого напису № 19159 від 15.06.2021 приватного нотаріуса Данич Оксани Федорівни. Ухвалою судді від 10.11.2023 року заяву позивача про забезпечення позову задоволено. Провадження у цивільній справі № 947/34750/23 відкрито ухвалою судді від 23.11.2023 року. Розгляд справи призначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. Разом з позовною заявою представником позивача подано заяву про розгляд справи без участі позивача та\~ про відсутність заперечень проти заочного рішення. Ухвалу про відкриття провадження у справі з копіями позовної заяви та додатками до ухвали вручено відповідачу, що підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (трек-код 06\~002\~377\~584 95). Відповідач на позов не відізвався. Будь-яких заяв по суті справи чи з процесуальних питань станом на цей час від відповідача до суду не надходило. Враховуючи положення статей 280,\~281\~ЦПК\~України судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи за наявними у ній матеріалами. В ході розгляду справи судом встановлено, що 15 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич Оксаною Федорівною на підставі статті 87 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, стягнуто з [PERSON] , дата народження [INFO] , місце народження невідомо, місце роботи невідомо, реєстраційний номер облікової карти платника податків - [NUMBER] , адреса реєстрації: [ADDRESS] , який (-а) є Боржником за Кредитним договором № 003-15978-291107 від 29.11.2007 року, укладеним з АТ «Дельта Банк», ідентифікаційний код юридичної особи 34047020, правонаступником всіх прав та обов`язків якого за Договором відступлення права вимоги за кредитними договорами №2271/К від 25.06.2020 року є ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПТАЛ» ідентифікаційний код юридичної особи 35234236 (Новий Кредитор), місцезнаходження: 79018, Львівська область, місто Львів, вулиця Смаль-Стоцького, будинок І, корпус 28, ІВАN [NUMBER] в АТ «Райффайзен Банк Аваль», МФО: 380805, далі іменоване - Стягувач, заборгованості за Кредитним договором №002-15588-191012 від 19.10.2012 року. Строк платежу за Кредитним договором № 003-15978-291107 від 29.11.2007 року настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 25.06.2020 року по 07.04.2021 року. Сума заборгованості становить 76\~787,91 гривень, що складається з: Прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 45269,18 гривень; Прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 31\~518,73 гривень. За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плати із Стягувана, які підлягають стягненню з Боржника на користь Стягувача. Загальна заборгованість Боржника становить 77\~987,68 гривень. 02 серпня 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Качуркой В`ячеславом Вікторовичем було відкрито виконавче провадження № 69545998 щодо примусового виконання виконавчого напису № 19159, виданого 15.06.2022 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. про стягнення з [PERSON] заборгованості в сумі 77\~987,68 гривень. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Так, згідно із ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до положень цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. З тексту виконавчого напису вбачається, що нотаріус керувався ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою КМУ від 29.06.1999 року № 1172. Пункт 2 вказаного Переліку було доповнено Постановою КМУ від 26.11.2014 року за № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Таким чином, вчинення нотаріусом спірного виконавчого напису відбулося за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком і мали слугувати підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Разом із цим, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14, яка ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року залишена без змін та яка набрала законної сили, визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, в тому числі п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашений заборгованості», та зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова набрала законної сили з моменту проголошення. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Аналогічна правова позиція викладена і у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №158/2157/17. Згідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Оскаржуваний виконавчий напис, вчинений нотаріусом 15 червня 2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Як вбачається із Договору № 003-15978-291107 від 29 листопада 2007 року, який став підставою для вчинення оспорюваного виконавчого напису, цей договір було між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] , та такий договір не посвідчений нотаріально. Таким чином, суд доходить висновку, що Договір № 003-15978-291107 від 29 листопада 2007 року, на підставі якого було вчинено оспорюваний виконавчий напис, не було посвідчено нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Кредитна заборгованість, у зв`язку з наявністю якої було вчинено оспорюваний виконавчий напис, не є безспірною, а тому виконавчий напис № 19159 від 15 червня 2021 року про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованості у розмірі 77\~987,68 грн., необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню. Крім того, із заробітної плати, яку Позивач отримує від ПП «Таврія Плюс» за серпень та вересень 2023 року було утримано в рамках виконавчого провадження № 69545998 від 02.08.2022 року грошові кошти у загальному розмірі 4575 (чотири тисячі п`ятсот сімдесят п`ять) гривень 83 копійок, а згідно ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Ст. 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Що стосується вимоги про стягнення з витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», що закріплено ч.4 ст.62 ЦПК України. Поняття терміну адвокат врегульоване п.1 ч.І ст.1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», відповідно до якої адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом. Положеннями ч.ч. 1, 4 ст.17 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» визначено, що Рада адвокатів України забезпечує ведення Єдиного реєстру адвокатів України з метою збирання, зберігання, обліку та надання достовірної інформації про чисельність і персональний склад адвокатів України, адвокатів іноземних держав, які відповідно до цього Закону набули права на заняття адвокатською діяльністю в Україні, про обрані адвокатами організаційні форми адвокатської діяльності. Внесення відомостей до Єдиного реєстру адвокатів України здійснюється радами адвокатів регіонів та Радою адвокатів України. Інформація, внесена до Єдиного реєстру адвокатів України, є відкритою на офіційному веб-сайті Національної асоціації адвокатів України. Рада адвокатів України і відповідні ради адвокатів регіонів надають витяги з Єдиного реєстру адвокатів України за зверненням адвоката або іншої особи. Підстави для здійснення адвокатської діяльності визначені ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Відповідно до ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на професійну правничу допомогу має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; і поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необгрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Отже, аналізуючи норми ЦПК України щодо визначення розміру судових витрат та їх розподілу між сторонами можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: І) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Верховний Суд в Постанові від 10.06.2021 року по праві № 820/479/18 зазначив, що як вказано у Рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з Іншими суб`єктами права. При цьому необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківській документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Як вбачається з матеріалів справи, 29 вересня 2023 року між Адвокатом Білик Віктором Станіславовичем та [PERSON] було укладено договір № 101 про надання правової допомоги. Згідно п. 2.1. Договору правова допомога надається з оплатою гонорару адвокату у розмірі 40 000 гривень. Відповідно до детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, юридичні консультації на тему кредитних правовідносин, оскарження виконавчого напису винесеного приватним нотаріусом КМНО Данич О.В., № 19145 від 15.06.2021 року склав 20 000 гривень. Вирішуючи дане питання, суд доходить висновку, що вимоги щодо відшкодування правничої допомоги підлягають задоволенню. Процесуальним законодавством передбачено механізм зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката шляхом подання відповідного клопотання. Слід зауважити, що на сторону, яка подає клопотання про зменшення витрат, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат. Так, в питанні зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу варто враховувати висновки Об`єднаної Палати Верховного Суду у справі № 922/445/19, в якому, серед іншого наголошено, що: - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт; - суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи; - суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) з врахуванням критеріїв ч. ч. 5-7, 9 ст.129 ГПК України, може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення Подібні висновки можна також зустріти в ряді постанов Верховного Суду, зокрема, у справі № 922/3436/20, у справі № 910/7586/19, у справі № 910/16803/19. Таким чином, суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу перевіряє чи подавалось від іншої сторони клопотання про зменшення витрат і наскільки таке клопотання є обґрунтованим відносно критерію неспівмірності заявленого розміру витрат. Разом з цим, відповідач не скористався своїм правом, з клопотанням про зменшення витрат або запереченнями до суду не звертався. При вирішенні даного питання суд враховує те, що сторони вільні у своєму виборі у захисті своїх прав, позивач скористалася своїм правом та обрала саме такий спосіб, шляхом укладання Договору правової допомоги з визначенням її вартості. Таким чином, враховуючи виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача 20 000,00 гривень. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо сторону на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи те, що у відповідності до ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» позивач звільнена від сплати судового збору, необхідно оплату на користь держави судових витрат в розмірі 1073,60 гривень, судовий збур за подачу позову немайнового характеру, 1073,60 гривень за подачу заяви про забезпечення позову та витребування доказів, покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved