Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-19 00:00:00

05.10.2023 представник позивача товариства з обмеженою відповідальністю «Євро - Реконструкція» звернувся до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, в якому просив суд: стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за послуги з постачання гарячої води та постачання теплової енергії в сумі 48841,77 грн.; інфляційну складову боргу в сумі 8654,46 грн., 3 % річних в сумі 3530,47 грн. та судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що відповідачі зареєстровані та проживають в квартирі [ADDRESS] , а позивач надає для зазначеного будинку послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води. Відповідно до вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідачі з жовтня 2016 року не вносили плату за отримані послуги з постачання теплової енергії та з серпня 2017 року за отримані послуги з постачання гарячої води, що обумовило виникнення заборгованості, яка станом на 01.09.2023 складає 48841,77 грн. Відповідачі як боржники, що прострочили виконання грошового зобов`язання, на підставі положень статті 625 ЦК України зобов`язані також сплатити зазначену суму боргу з урахуванням інфляційної складової та трьох процентів річних. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 06.11.2023 відкрито провадження у даній справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін. Роз`яснено відповідачам право протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали надіслати до суду відзив на позовну заяву, письмові докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення проти позову. 04.12.2023 від представника відповідачів адвоката Галамая А.В. до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому останній просить застосувати строк позовної давності до вимог заявлених до жовтня 2020 року. Вказує, що власником квартири [ADDRESS] є закрите акціонерне товариство «Планета-Буд», який є належним відповідачем у вказаній справі. З 02.04.2021 відповідачі не проживали у вказаній квартирі і не споживали послуги з постачання теплової енергії та послуги постачання гарячої води, а тому відсутні підстави для стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги починаючи з квітня 2021 року. Звертає увагу суду на те, що позивачем не визначено правовий статус житла, що унеможливлює з`ясувати обсяг відповідальності кожного із мешканців квартири. Позивач не надав належних та допустимих доказів про договірні умови на яких родина [PERSON] проживала у квартирі [ADDRESS] . Крім того, представник позивача посилається на те, що [PERSON] є неналежним відповідачем, оскільки до 03.11.2018 остання була неповнолітньою, а в подальшому перебувала на утриманні батьків, як повнолітня дочка, що продовжує навчання, що виключає її солідарну відповідальність. Також представник відповідача не погодився із розрахунком інфляційних втрат та просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. 11.12.2023 від представника позивача надійшла відповідь на відзив. Спростовуючи доводи відзиву, представник вказує, що наймач службового приміщення зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги за затвердженими у встановленому порядку ставками і тарифами. Відповідачі проживали в даній квартирі та користувалися наданими послугами з постачання теплової енергії та послугами з постачання гарячої води у період з жовтня 2016 року по 01.04.2021, при цьому належним чином не виконували зобов`язання з оплати комунальних послуг, в результаті чого виникла заборгованість в розмірі 41347,62 грн. Посилаючись на ст. 543 ЦК України, просить стягнути вказану заборгованість із відповідачів солідарно. Строк позовної давності за всіма вимогами, що виникли після 12.03.2017 на які поширюється загальна позовна давність у три роки, вважаються продовженим на підставі п. 12 прикінцевих та перехідних положень ЦК України, до закінчення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19). Борг у період з серпня 2017 року по березень 2021 нарахований позивачем в межах строку позовної давності. Таким чином, з урахуванням заяви про застосування строку позовної давності, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за отримані послуги з постачання теплової енергії за період з 12.03.2017 по 01.04.2021 в сумі 11519,16 грн, за отримані послуги з постачання гарячої води за період з 01.08.2017 по 01.04.2021 в сумі 29828,46 грн., три відсотки річних - 2351,03 грн. та інфляційну складову боргу - 5457,82 грн. Відповідачами заперечення на відповідь на відзив не подано. Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. ТОВ «Євро-Реконструкція» має ліцензію на постачання теплової енергії, видану Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, та надає послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води для будинку по [ADDRESS] . Спеціальним законом, який регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, є Закон України «Про житлово-комунальні послуги». На момент виникнення спірних правовідносин діяв Закон України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції Закону від 24.06.2004 р. № 1875-IV (далі - Закон № 1875-IV), який визначав учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг власника, споживача, виконавця та виробника. Вищевказаний Закон містить визначення комунальних послуг як результату господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо-та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. За приписами статті 19 Закону № 1875-IV учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація). Згідно з пунктом 3 частини другої статті 21 Закону № 1875-IV виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Частина сьома статті 26 цього Закону визначає, що договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання. Відповідно до частини першої статті 634 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За приписами частини другої статті 638 цього Кодексу договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно з частиною другою статті 641 ЦК України реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням укласти договір (оферту), якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях. За приписами статті 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Наявність правовідносин між сторонами за договорами теплопостачання, отже і виникнення цивільних прав та обов`язків, підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги з централізованого теплопостачання, надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату спожитої енергії, а споживач отримує послуги та має здійснювати оплату виставлених рахунків. Судом установлено, що ТОВ «Євро-Реконструкція» здійснювало надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води на підставі договору, який був опублікований 23.07.2014 в офіційному віснику Київської міської ради - газеті «Хрещатик» (випуск № 103 (4503). Заперечення щодо умов договору відповідачами не подавались, а відтак сторони уклали договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води шляхом акцепту публічної оферти відповідно до статті 642 ЦК України. Слід зазначити, що на даний час урядова постанова № 630 від 21.07.2005 не втратила своєї чинності, проте постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830 було затверджено Типовий договір з індивідуальним споживачем про надання послуги з постачання теплової енергії (із здійсненням обслуговування і поточного ремонту внутрішньобудинкової системи теплопостачання). За приписами статті 20 Закону № 1875-IV, пунктів 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, пункту 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572, споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Згідно статті 32 Закону № 1875-IV розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Тарифи на комунальні послуги, які надаються позивачем, формуються у відповідності з Порядком формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 № 869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги». З 01.05.2019 набула чинності нова редакція Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції Закону № 2189-VIII від 09.11.2017, далі - Закон про житлово-комунальні послуги). За нормою статті 2 Закону про житлово-комунальні послуги предметом його регулювання є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є споживачі (індивідуальні та колективні), управитель, виконавці комунальних послуг (стаття 6 Закону про житлово-комунальні послуги). За визначенням, наданим у статті 2 Закону про житлово-комунальні послуги, індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідно до положень статей 7, 9 Закону про житлово-комунальні послуги індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором, споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Згідно зі статтями 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі несвоєчасної сплати платежів за споживання теплової енергії споживач сплачує пеню за встановленими законодавством або договором розмірами. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку. Стаття 509 цього Кодексу визначає, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України). Відповідно до положень статей 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (стаття 610 ЦК України). Обгрунтовуючи доводи позову, позивач посилається на те, що відповідачі у спірний період проживали у квартирі [ADDRESS] , тобто були споживачами житлово-комунальних послуг. Як вбачається з даних Єдиного державного реєстру судових рішень, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 03.07.2020, яке набрало законної сили, виселено [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та всіх членів сім`ї з квартири [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення. Зобов`язано [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не чинити перешкоди ЗАТ „Планета-Буд" у здійсненні права власності на нерухоме майно шляхом зняття з реєстраційного обліку квартири [ADDRESS] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [INFO] . Стягнуто з відповідачів на користь ЗАТ „Планета-Буд" 3 842 грн. судового збору в рівних частках з кожного. В задоволенні частини позову ЗАТ „Планета-Буд" до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , 3-тя особа: служба у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] , стягнення 1 921 грн. судового збору відмовлено. На виконання вказаного рішення суду Дарницьким районним судом м. Києва 19.02.2021 було видано виконавчий лист № 753/403/19, який пред`явлений стягувачем до виконання. В подальшому, головним державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ткачовою К.В. постановою від 05.04.2021 було закінчено виконавче провадження № 6466872 у зв`язку з фактичним повним виконанням рішення за виконавчим документом № 753/4035/19. Вказаним рішенням встановлено, що власником квартири [ADDRESS] є закрите акціонерне товариство "Планета-Буд". З матеріалів справи вбачається, що відповідачі до квітня 2021 року проживали у квартирі [ADDRESS] , а тому, в розумінні ЗУ «Про житлово - комунальні послуги» та Житлового кодексу України, були споживачами комунальних послуг, які надавалися позивачем у період з жовтня 2016 року по березень 2021 року включно. Як з`ясовано судом та підтверджується наявними у справі доказами, відповідачі свої зобов`язання щодо своєчасної оплати комунальних послуг належним чином не виконували, внаслідок чого утворилась заборгованість за послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води. Даючи оцінку заяві представника відповідачів про застосування до спірних правовідносин позовної давності, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалість у три роки. Статтею 258 Цивільного кодексу України визначено вимоги до яких застосовується спеціальна позовна давність, серед іншого, позовна давність в один рік застосовується зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, обмежене строком давності право на позов у матеріальному розумінні означає право позивача на судовий захист протягом певного часу, поза межами якого цей захист, за загальним правилом, є неможливим. Постановою КМУ від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», установлено з 12.03.2020 до 22.05.2020 на всій території України карантин, який продовжено до 30.04.2023. Згідно з перехідними положеннями Цивільного кодексу України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Таким чином строк позовної давності у даній справі має бути відраховано з моменту запровадження карантину на території України, а саме з 12.03.2020. За наведених обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з постачання гарячої води та централізованого опалення/постачання теплової енергії за період з 12.03.2017 по 01.04.2021, заявлені в межах позовної давності. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За правилами ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відтак, вимоги позивача про стягнення з відповідачів суми боргу за надання за послуги з постачання теплової енергії, нарахованих інфляційних втрат та трьох відсотків річних, які нараховані позивачем до 12.03.2017 пред`явлені поза межами строку позовної давності, та є підставою для відмови у задоволенні в цій частині. Правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово- комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Інфляційні втрати обраховуються шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на добуток індексів інфляції за період прострочення (сукупний індекс інфляції). Три проценти річних розраховуються по формулі: сума боргу х 3 х кількість днів прострочення платежу 365/100. Таким чином з урахуванням заяви представника відповідачів про застосування строку позовної давності, заборгованість відповідачів за отримані послуги з постачання теплової енергії за період з 12.03.2017 по 01.04.2021 складає 11519,16 грн, за отримані послуги з постачання гарячої води за період з 01.08.2017 по 01.04.2021 складає 29828,46 грн. три відсотки річних - 2351,03 грн. та інфляційна складова боргу - 5457,82 грн. Разом з тим, судом установлено, що в період виникнення спірної заборгованості відповідач [PERSON] була неповнолітньою, а досягла повноліття лише 03.11.2018. За таких обставин при вирішенні даного спору необхідно керуватися положеннями цивільного закону, які встановлюють обсяг цивільної відповідальності неповнолітньої особи. Аналіз змісту статей 32, 33 ЦК України та частини третьої статті 156 Житлового кодексу Української РСР дає підстави для висновку, що неповнолітні власники не несуть самостійного обов`язку щодо утримання майна, а відтак обов`язок сплати суми боргу, яка припадає на [PERSON] у період з березня 2017 року по 03.11.2018 рік, слід покласти на її батьків [PERSON] та [PERSON] . Відтак, за період з березня 2017 року по листопад 2018 року (дату досягнення [PERSON] повноліття) розмір заборгованості відповідачів за послуги з постачання теплової енергії та гарячого водопостачання становить 10648,78 грн, інфляційна складова боргу - 2927,54 грн та три проценти річних - 1257,15 грн, які підлягають стягненню солідарно з [PERSON] та [PERSON] . За період з 03.11.2018 по 01.04.2021 підлягає солідарному стягненню з відповідачів [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] на користь позивача заборгованість за послуги з постачання теплової енергії та гарячого водопостачання в сумі 30698,84 грн, інфляційна складова боргу - 2530,28 грн та три проценти річних - 1093,88 грн Доводи представника відповідача, про те, що [PERSON] не є належним відповідачем, оскільки перебуває на утриманні батьків є безпідставною, оскільки з 03.11.2018 остання набула повноліття та на рівні з батьками має обов`язок по сплаті житлово-комунальних послуг. Доводи позивача про солідарну відповідальність відповідачів обґрунтовані посиланням на норму частини третьої статті 9 Закону про житлово-комунальні послуги, якою визначено, що дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Відтак за змістом наведеної норми суб`єктами солідарної відповідальності за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг є мешканці житла, які не є індивідуальним споживачем таких послуг в розумінні Закону про житлово-комунальні послуги. Статтею 541 ЦК України передбачено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором, актами цивільного законодавства. Відповідно до статті 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі, як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов ТОВ «Євро-Реконструкція» підлягає до часткового задоволення. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір у разі часткового задоволення позовних вимог покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог, а отже, зважаючи на те, що позовні вимоги задоволені в загальному розмірі -49156,47 грн., тобто на 81 %, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2174,04 грн. Таким чином з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню в рівних частках судовий збір в сумі 1666,75 грн, тобто по 833,38 грн з кожного, а з відповідача [PERSON] - 507,27 грн судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial