Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідачки [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - орган опіки і піклування Збаразької міської ради, про позбавлення відповідачки - матері дитини батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] та стягнення із відповідачки на його користь аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 4000 грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня пред`явлення позову. Свої вимоги позивач мотивує тим, що із відповідачкою перебували у шлюбі з 08.10.2009 року по 16.03.2015 року, та від цього шлюбу мають сина [PERSON] , який є малолітнім, проживає з ним, перебуває на його вихованні та утриманні, а відповідачка - мати дитини ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не підтримує зв`язки з сином, не піклується ним, не цікавиться навчанням та успіхами дитини, його станом здоров`я, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, не спілкується з дитиною. Вихованням дитини займається він самостійно, сам повністю матеріально утримує дитину, та не перешкоджає відповідачці у виконанні їй своїх батьківських обов`язків відносно сина. Ухвалою Збаразького районного суду Тернопільської області від 23.10.2023 року справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого судового засідання. Ухвалою Збаразького районного суду Тернопільської області від 30.01.2024 року закрито підготовче судове засідання та призначено судовий розгляд даної справи. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, оскільки перебуває в Збройних Силах України. Представник позивача адвокат Гудима Л.Р. позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити з підстав наведених у позовній заяві, однак зменшила позовні вимоги щодо аліментів на утримання дитини та просить стягнути з відповідачки аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги визнала, та не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав, щодо малолітнього сина [PERSON] , який не бажає спілкуватися та зустрічатися з нею. В період оголошеної судом перерви, вона домовилася із лікарем про візит для надання медичної допомоги сину, однак [PERSON] категорично відмовився йти з нею до лікаря, та відповів що піде із [PERSON] . Вважає що сину [PERSON] краще проживати з батьком та його дружиною [PERSON] , а тому хоче, щоб і надалі її старший син проживав разом з батьком, та вважає коли [PERSON] стане дорослим то можливо зрозуміє її. При цьому також суду пояснила, що вона є сиротою, сторонньої допомоги немає, немає власного житла, орендує однокімнатну квартиру у м.Тернопіль, де проживає із середущим малолітнім сином від іншого цивільного шлюбу, якого сама виховує та утримує, оскільки батько дитини загинув, що також є перешкодою у виконанні нею батьківських обов`язків по вихованню старшого сина [PERSON] та надання матеріальної допомоги на його утримання. Крім цих двох синів, у неї є ще молодший син, який проживає із батьком, і його батьками, які до дитини її не допускають, батько дитини зловживає наркотичними засобами, неодноразово бив її, нищив її одяг. Щодо позовних вимог про стягнення з неї аліментів на утримання старшого сина [PERSON] , просить суд врахувавши її матеріальне становище та зменшити розмір аліментів на дитину, визначивши їх в розмірі 2500 грн.. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні позивача орган опіки і піклування Збаразької міської ради Павлишин М.М. в судовому засіданні підтримала висновок органу опіки і піклування, та вважає за доцільне позбавити [PERSON] - матір дитини батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] . Дослідивши та оцінивши докази по справі, заслухавши сторони суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] з 08.10.2009 року по 16.03.2015 року перебували у шлюбі, що на даний час розірваний рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 16.03.2015 року Від цього шлюбу в подружжя [INFO] народився син [PERSON] , що підтверджується актовим записом №1 від 25.01.2011 року. Із показань свідків допитаних в судовому засіданні мами позивача - [PERSON] , дружини позивача - [PERSON] та матеріалів справи, досліджених в судому засіданні, вбачається, що дитина [PERSON] зареєстрований та проживає по [ADDRESS] , за місцем реєстрації та проживання батька [PERSON] та батьків позивача, а бабусі і дідуся дитини - [PERSON] та [PERSON] . В даний час онук перебуває на вихованні діда та бабусі, ним також опікується мачуха [PERSON] , а батько дитини, який є військовослужбовцем, матеріально забезпечує сина. Мама дитини не цікавиться здоров`ям, розвитком сина, не займається його вихованням, рідко спілкується з ним по телефону, матеріально його не забезпечує. Мама була разом із дитиною в школі на святі першого дзвоника, коли [PERSON] йшов в перший клас, він скучав за мамою, а в даний час на погляд свідка [PERSON] - ні. Коли відповідачка приїжджала до дитини, їй ніхто не перешкоджав у зустрічі та спілкуванні з ним, давали їй сина і він їхав з нею, однак це було дуже рідко. Допитаний в судовому с засіданні малолітній [PERSON] суду пояснив, що з народження проживає з батьком, бабусею, дідусем та з [PERSON] - дружиною тата. Мама [PERSON] проживає окремо в м.Тернопіль, їх відносини з мамою нормальні, переписується з нею, любить її та хоче, щоб вона залишалася його мамою. В минулому 2023 році мама його вітала із днем народженням по телефону, а цього 2024 року забрала у м.Тернопіль, де вони ходили на піцу та в ігрову кімнату. Відповідно до висновку органу опіки і піклування Збаразької міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Збаразької міської ради від 22.09.2023 року №266, орган опіки і піклування вважає за доцільне, в інтересах дитини, позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON] , оскільки на протязі тривалого часу мама дитини ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини, не піклується про її здоров`я, фізичний, моральний та духовний розвиток, та не забезпечує умови для життя дитини. Статтею 51 Конституції України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Пріоритетом у правовому регулюванні сімейних відносин є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (частина друга статті 1, частина третя статті 5 Сімейного Кодексу України. Ратифікувавши у 1991 році Конвенцію про права дитини, Україна визнала, що дитині для повного і гармонійного розвитку особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові та розуміння. Пунктами 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до частини першої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно із частиною першою статті 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частиною четвертою статті 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Як слідує із змісту ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою правові наслідки як для батька/матері, так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники повинні мати систематичний та постійних характер. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Таким чином, при вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно переконатися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню дитини, а також встановити, що батько чи мати ухиляється від їх виконання умисно та свідомо, при наявності вини. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, при вирішення сімейних питань, в тому числі можливе лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (справа «Мамчур проти України» (CASE OF MAMCHUR v. UKRAINE) від 16 липня 2015 року). Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Вказані правові висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 25 січня 2023 року у справі № 462/4705/19. Проаналізувавши та належно оцінивши докази, подані учасниками справи, суд встановив, що у матеріалах справи немає беззаперечних та достатніх доказів, які б підтверджували умисну, винну та свідому поведінку відповідачки щодо ухилення від участі у вихованні сина, умисне і свідоме нехтування обов`язками матері та дійшов обґрунтованого висновку про те, що не встановлено правових підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав. При вирішенні даного спору не встановлено, що поведінка відповідачки відносно сина [PERSON] є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, не забезпечення інтересів самої дитини, а є наслідком збігу життєвих обставин, які склалися навколо неї та дитини. Отже, суд звертає увагу, що причиною недостатньої участі матері у вихованні сина є відсутність житла, незадовільний майновий стан її, перебування на її повному утриманні іншої малолітньої дитини віком 10 років, що не може бути підставою для позбавлення її батьківських прав, оскільки відсутня умисна вина відповідачки [PERSON] в ухиленні від виконання батьківських обов`язків. Як вбачається з показань в судовому засіданні відповідачки [PERSON] , вона не може належним чином здійснювати свої батьківські обов`язки, оскільки дитина не бажає з нею спілкуватися, спростовується даними в судовому зсіданні поясненнями сина [PERSON] , а саме, що їх відносини з мамою нормальні, переписується з нею та з братом, який проживає з мамою, мама його забирала до себе, вітала з днем народженням, він любить її та хоче, щоб вона залишалася його мамою. Вказані обставини свідчить про те, що мама періодично бачиться з сином та цікавиться ним. Тому не заслуговують на увагу доводи про те, що якщо відповідачка не бере участі у постійному спілкуванні та вихованні дитини, а здійснює свої батьківські обов`язки періодично, тому слід її позбавити батьківських прав, оскільки дізнавшись в судовому засіданні про те, що [PERSON] болить нога, вона вжила заходи щодо візиту до лікаря, що свідчить про те, що здоров`я та стан сина їй не байдужі. При цьому, суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Крім цього, слід зважувати на те, що позбавлення батьківських прав матері, на дитину та усвідомлення цього самою дитиною, вже несе в собі негативний вплив на її свідомість, що суперечить якнайкращим інтересам дитини. Таким чином, з урахуванням якнайкращих інтересів дитини, та з відсутністю підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав, суд не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову, оскільки позивачем не доведено та не надано суду доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачкою від виконання батьківських обов`язків відносно дитини. Таким чином, суд дійшов висновку, що позов про позбавлення батьківських прав [PERSON] до задоволення не підлягає, та не приймає визнання в цій частині позовних вимог самою відповідачкою, оскільки такий висновок суду відповідає обставинам справи, узгоджуються з нормами процесуального права, та судом не вставлені обставини, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачкою від виконання батьківських обов`язків відносно сина [PERSON] . Крім того, суд беручи до уваги встановлені обставини по даній справі вважає за необхідне попередити відповідачку [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання свого малолітнього сина [PERSON] , та покласти на Службу у справах дітей Збаразької міської ради, як орган опіки і піклування, контроль за виконанням нею батьківських обов`язків. Згідно статті 19 СК України, орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до частини шостої статті 19 СК України, суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Таким чином, беручи до уваги, обставини в їх сукупності, встановлені у даній справі, суд не погоджується із висновком органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення мами дитини батьківських прав, оскільки він є недостатньо обґрунтованим та суперечить інтересам дитини. Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. 2. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оскільки судом встановлено, що малолітній [PERSON] перебуває на повному утриманні батька, а відповідачка, яка проживає окремо, є працездатною та зобов`язана утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, тому в даному конкретному випадку, необхідно визначити розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , у твердій грошовій сумі 3000 грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 19.02.2021 року. У відповідності до ст.141 ЦПК України судові витрати щодо розгляду позову в частині позбавлення батьківських прав покласти на позивача [PERSON] в межах понесених ним сум, та стягнути з відповідачки [PERSON] на користь держави 1211, 20 грн. судового збору в частині стягнення аліментів.

Outcome: partial