Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно в порядку поділу спільного майна подружжя. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтувала тим, що вона з відповідачем по справі [PERSON] одружились 07.08.1999 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження від 07.08.1999 року, після одруження з відповідачем їй було присвоєне прізвище « [PERSON] ». Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 01.12.2022 року шлюб зареєстрований 07.08.1999 року Терпіннівською сільською радою Мелітопольського району Запорізької області, актовий запис № 8 - розірвано. Після розірвання шлюбу з відповідачем позивачка не зверталась до суду із позовом про поділ майна набутого за час шлюбу з відповідачем з огляду на те, що будь-яке майно, придбане за кошти сімейного бюджету їхнього з відповідачем подружжя, відсутнє. Разом з тим у період її перебування у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, а саме у період часу з 08.08.2015 року по 10.08.2015 року нею особисто, за рахунок грошових коштів, що були подаровані їй особисто її батьками [PERSON] та [PERSON] , а також її братом [PERSON] було придбано наступне нерухоме майно: - земельна ділянка площею 0, 1000 га з кадастровим номером 3210400000:05:011:0008 за адресою: [ADDRESS] , вартістю 35 000, 00 грн.; - земельна ділянка площею 0, 0539 га з кадастровим номером 3210400000:05:011:0009 за адресою: [ADDRESS] , вартістю 15 000, 00 грн.; - житловий будинок (з прибудовами) загальною площею 80, 9 кв.м., житловою площею 46, 4 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , вартістю 147 000, 00 грн., а всього загальною вартістю 197 000, 00 грн. (далі разом - спірне нерухоме майно). Як протягом періоду часу їхнього шлюбу з відповідачем, так і після розірвання шлюбу останній беззастережно визнавав одноосібне право власності позивачки на спірне нерухоме майно, що зареєстроване на праві приватної власності за позивачкою. Разом з тим, протягом останнього часу відповідач почав висловлювати до позивачки, з корисливих міркувань, претензії щодо спірного нерухомого майна, зокрема на те, що якщо спірне нерухоме майно було придбано у період часу перебування у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, а саме у період часу з 08.08.2015 року по 10.08.2015 року, то відповідач має право на половину спірного майна, що станом до теперішнього часу має правовий статус об`єктів права спільної сумісної власності їхнього з відповідачем колишнього подружжя. Відтак, позивачка з метою захисту своїх прав просить суд визнати спільним майном колишнього подружжя громадян України [PERSON] та [PERSON] : - земельну ділянку площею 0, 1000 га з кадастровим номером 3210400000:05:011:0008 за адресою: [ADDRESS] , вартістю 35 000, 00 грн.; - земельну ділянку площею 0, 0539 га з кадастровим номером 3210400000:05:011:0009 за адресою: [ADDRESS] , вартістю 15 000, 00 грн.; - житловий будинок (з прибудовами) загальною площею 80, 9 кв.м., житловою площею 46, 4 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , вартістю 147 000, 00 грн.; в порядку поділу майна колишнього подружжя громадян України [PERSON] та [PERSON] визнати право власності громадянки України [PERSON] на вищезазначене майно. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, позов просила задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з"явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за зареєстрованою адресою проживання. За таких обставин, суд прийняв рішення про заочний розгляд за наявними матеріалами відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки позивачка проти такого порядку не заперечувала, а належним чином повідомлений відповідач в судове засідання повторно не з`явився, не повідомив причини своєї неявки та не подав відзиву. За клопотанням позивачки в судовому засіданні було допитано свідка. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що позивачка [PERSON] його сестра. Будинок за адресою: [ADDRESS] був придбаний за його кошти та кошти їх з позивачкою батьків. Заслухавши пояснення позивачки, показання допитаного в судовому засіданні свідка, дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно та всебічно з`ясованих обставин встановив наступне. Як вбачається з матеріалів справи, між [PERSON] та [PERSON] (прізвище після державної реєстрації шлюбу - [PERSON] ) 07.08.1999 року було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , зареєстрований Терпіннівською сільською радою Мелітопольського району Запорізької області, актовий запис № 08 (а.с. 18). Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 01.12.2022 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 19-21). 08.08.2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, згідно якого [PERSON] купила земельну ділянку площею 0, 10000 га, кадастровий номер 3210400000:05:011:0008, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - № 696616032104. Вказаний договір посвідчений 08.08.2015 року приватним нотаріусом Березанського міського нотаріального округу Київської області Черниш О.Д. та зареєстрований в реєстрі за № 305 (а.с. 40-41). 08.08.2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, згідно якого [PERSON] купила земельну ділянку площею 0, 0539 га, кадастровий номер 3210400000:05:011:0009, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - № 696608532104. Вказаний договір посвідчений 08.08.2015 року приватним нотаріусом Березанського міського нотаріального округу Київської області Черниш О.Д. та зареєстрований в реєстрі за № 317 (а.с. 42-43). 08.08.2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, згідно якого [PERSON] купила житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 692861032104. Вказаний договір посвідчений 08.08.2015 року приватним нотаріусом Березанського міського нотаріального округу Київської області Черниш О.Д. та зареєстрований в реєстрі за № 304 (а.с. 44-45). Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, власником земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 3210400000:05:011:0008, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0, 1 га є [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого в реєстрі за № 305 від 08.08.2015 року (а.с. 50-51). Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами: сарай - Б2, саж - В3, погріб - Г4, вбиральня - Д5, огорожа - 1.2, загальною площею 80, 9 кв.м, житловою площею 46, 4 кв.м. є [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого в реєстрі за № 304 від 08.08.2015 року (а.с. 52-53). Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, власником земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 3210400000:05:011:0009, цільове призначення: для ведення особистого підсобного господарства, площею 0, 0539 га є [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого в реєстрі за № 317 від 08.08.2015 року (а.с. 54-55). Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так способи захисту цивільних прав та інтересів визначені статтею 16 ЦК України. Згідно з частиною 3 вказаної статті суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Законом, що регулює, в тому числі, майнові права подружжя є Сімейний кодекс України, а також на ці правовідносини поширюється дія норм Цивільного кодексу України, що регулює правовий статус спільного майна. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з вимогами статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 61 СК України визначено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений (стаття 69 СК України). Відповідно до статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Зі змісту п. п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Зазначені вище норми закону, а також встановлені судом факти, насамперед, проживання сторін по справі у зареєстрованому шлюбі та веденні спільного сімейного бюджету в період купівлі об`єкту нерухомості, свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження №14-325цс18). Відтак, суд дійшов висновку, що спірне нерухоме майно, а саме земельна ділянка площею 0, 1000 га з кадастровим номером 3210400000:05:011:0008 за адресою: [ADDRESS] , вартістю 35 000, 00 грн.; земельна ділянка площею 0, 0539 га з кадастровим номером 3210400000:05:011:0009 за адресою: [ADDRESS] ,; житловий будинок (з прибудовами) загальною площею 80, 9 кв.м., житловою площею 46, 4 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки придбані за час шлюбу, а тому позовні вимоги про визнання за позивачкою права власності на вказаний житловий будинок та земельні ділянки задоволенню не підлягають. Крім того, доказів, які б спростовували дані обставини, суду надано не було. Дослідивши письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed