Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання дій по зняттю з реєстрації обліку проживаючих у квартирі неправомірними та вселення в квартиру. В обґрунтування позову зазначила, що З відповідачем [PERSON] - [PERSON] зареєструвала шлюб 10.11.2012 року, від даного шлюбу мають двох дітей: сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , які проживали з ними. Після реєстрації шлюбу сторони, а пізніше і син [PERSON] , стали проживати у батьків [PERSON] у м. Зінькові. По обоюдній домовленості подружжя [PERSON] вирішили купити двокімнатну квартиру у приватного акціонерного товариства «Комбінат виробничих підприємств». Отримавши цю квартиру вони за сумісні сімейні гроші провели в ній електрику, всі штукатурні роботи стін та стелі, купили та встановили вікна і двері, встроїли підлогу із ламінату. У квартирі поклеїли шпалери, облаштували балкон, обклеїли кахлем туалет та ванну, виконали інші роботи. Купили у квартиру газову плиту, холодильник, меблі, витяжку та інші речі, які необхідні для користування. У середині 2018 року вони закінчили ремонт у цій квартирі і поселилися в ній для проживання з сином [PERSON] . 05 жовтня 2018 року [PERSON] , син [PERSON] та чоловік [PERSON] були зареєстровані проживаючими в квартирі [ADDRESS] , де постійно проживали з літа 2018 року. [INFO] у них народився син [PERSON] і також став проживати у цій квартирі. Ця двокімнатна квартира загальною площею 70, 3 кв. м., а житловою площею 32, 3 кв. м., як з`ясувалося у 2023 році, належить на праві власності батькові чоловіка позивача [PERSON] , згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08 грудня 2016 року, який тут ніколи не проживав, а зареєстрований проживаючим в с. Дейкалівка Зінківського району, де проживає весь час. Він на своє ім`я 30 серпня 2016 року заключив договір купівлі - продажу цієї квартири. 11 листопада 2016 року відповідач [PERSON] склав довіреність на ім`я свого сина, відповідача по справі [PERSON] , якою надав йому право представляти його інтереси з усіх без винятку питань, по укладанню та переукладанню від його імені та в його інтересах всі дозволені законом угоди, спрямовані на виконання робіт, надання послуг щодо належної йому квартири, також виконувати всі інші дії, пов`язані з виконанням цієї довіреності та інші дії, які стосуються квартири [ADDRESS] . Бувший чоловік розпоряджався цією квартирою на власний розсуд, погоджуючи з позивачем всі дії по ремонту квартири і по оплаті за комунальні послуги та інші виплати. Сторони сумісно володіли, користувалися та розпоряджалися нею і вчиняли дії, які передбачені законом, в тому числі по дорученню свого батька відповідач [PERSON] зареєстрував їх проживаючими у цій квартирі. У червні місяці 2023 року відповідач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, який судом розірваний 19 липня 2023 року. Як позивач, так і її малолітні діти [PERSON] та [PERSON] з дня вселення у цю квартиру постійно проживали у ній з батьком [PERSON] до березня 2023 року, тобто по день, коли відповідач [PERSON] перейшов проживати до співмешканки у будинок [ADDRESS] , а потім замінив на вхідних дверях серцевину нижнього замка. Однак [PERSON] відкрила цей замок і продовжувала проживати в цій квартирі з дітьми, використовуючи старий замок. 07 липня 2023 року відповідач [PERSON] замінив замок на вхідних дверях квартири і ключі їй не передав, чим самим став перешкоджати позивачу і двом неповнолітнім дітям користуватися квартирою, позбавивши її та дітей доступу до спірного житлового приміщення, в якому залишилися їх одяг, білизна, взуття, меблі, холодильник та інше майно, яке вони з відповідачем купили, проживаючи однією сім`єю. На прохання позивача про надання доступу до квартири для проживання в ній з малолітніми дітьми бувший чоловік не реагував, ключі від замка вхідних дверей не надав і став активно виносити її та дітей речі з квартири, а потім їх частину відповідачі перевезли до батьків позивача у м. Зіньків. Інші речі її та дітей одяг, взуття, документи та речі, які вони купили за сімейні сумісні кошти залишилися у квартирі (меблі, холодильник та ін.). В цей же день він поставив охоронну сигналізацію у квартирі, заключивши договір з охоронним підприємством, не включивши позивача та дітей, як проживаючих у квартирі осіб. Чоловік пізніше повернув їй паспорт, привласнивши 3 тисячі американських доларів, які позивач накопила для дітей, її предмети для професійного користування та інші документи не повернув. Незважаючи на те, що малолітній син [PERSON] з 1 вересня 2003 року повинен йти на навчання до Розсошенської гімназії Щербанівської сільської ради він позбавлений цього права, так як вимушений проживати в м. Зіньків, в зв`язку з перешкоджанням його батьком та дідом проживати та користуватися квартирою [ADDRESS] . Іншого постійного місця проживання та права власності на нього ні позивач, ні неповнолітні діти не мають. Крім цього, відповідач без дозволу [PERSON] , в порушення чинного законодавства, діючи по довіреності батька, 03 липня 2023 року зняв її та неповнолітнього сина [PERSON] з реєстрації у Щербанівській територіальній громаді місця проживання у цій квартирі, хоча раніше, як він, так і його батько [PERSON] , який надавав довіреністю сину розпоряджатися квартирою, дозволили провести реєстрацію та їх проживання. Їх неправомірні дії протирічать ст. 16 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та ст. ст. 50, 51 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 7 лютого 2022 року № 265, оскільки зняття з реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла 14 років здійснюється за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву. Такий порядок діє і відносно позивача. Згоди на зняття з цього обліку позивач не надавала. Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Частиною 1 ст. 4 ЦПК, передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 19 ЦК, особа має право на самозахист свого цивільного права та права іншої особи від порушень і протиправних посягань. Самозахистом є застосування особою засобів протидії, які не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Способи самозахисту мають відповідати змісту права, що порушене, характеру дій, якими воно порушене, а також наслідкам, що спричинені цим порушенням. Способи самозахисту можуть обиратися самою особою чи встановлюватися договором або актами цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК, передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право або відновлення становища, яке існувало до порушення; Відповідно до ст. 12 ЦПК, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 81 ЦПК, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказами позивача та неповнолітніх дітей постійного проживання у спірній квартирі є: свідоцтво про реєстрацію шлюбу та народження дітей, наявність реєстрації у квартирі, як позивача, неповнолітнього сина [PERSON] та відповідача [PERSON] , довідка із школи про навчання сина [PERSON] , довіреність, видана на ім`я бувшого чоловіка його батьком та наявність особистого майна позивача та дітей, їх спільного майна, яке придбане за сумісні кошти, її речей для професійних занять та індивідуального користування, які знаходяться в квартирі, матеріалами з відділу поліції №2 Полтавського РУП, показання свідків та ін. Доказами неправомірного зняття з обліку проживаючих у цій квартирі, тобто позивача та десятирічного син [PERSON] , є лист виконавчого комітету від 14 липня 2023 року №02-13/1541, із якого видно, що за заявою [PERSON] вони були зняті з реєстрації місця проживання без їх згоди, копією заяви [PERSON] у виконавчий комітет про зняття її та десятирічного сина [PERSON] із зареєстрованого місця проживання, копією витягу з реєстру територіальної громади про зняття з місця реєстрації 03 липня 2023 року, копіями про реєстрацію шлюбу та народження сина [PERSON] , довідкою зі школи від 10 липня 2003 року. Доказами про зміну замка на вхідних дверях квартири відповідачем [PERSON] 07 липня 2023 року на вхідних дверях у квартиру [ADDRESS] є: звернення позивача у поліцію Полтавського РУП ГУ НП в Полтавській області та які прийняті міри працівниками поліції (рапортами, протоколом прийняття заяви), відео та аудіо записи дій самого [PERSON] , встановлення ним 07 липня 2023 року охоронної сигналізації, актом від 07 липня 2023 року, СМС повідомленнями, як відповідачів, так і позивача, відео матеріалами про привезення відповідачами із квартири її батьком у м. Зіньків мішків із її речами, речами дітей, показання свідків та ін. Вищезазначені докази (письмові та показання свідків) є належними, достовірними та достатніми, оскільки у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність обставин справи, тобто про перешкоджання відповідачами користування жилим приміщенням, як мені, так і двом малолітнім дітям, також неправомірне зняття із зареєстрованого місця проживання. У статті 7 ЖК Української PCP передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і з порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Положенням п. 4 ст. 9 Житлового Кодексу Української PCP (далі ЖК) передбачено, що житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Згідно ч. 1 ст. 109 ЖК, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожує обвалом, а ст. 168 цього ж Кодексузазначає, що укладений на визначений строк договір найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, припиняється після закінчення цього строку, і його може бути продовжено лише за угодою між наймачем і наймодавцем. Дострокове розірвання договору найму жилого приміщення з ініціативи наймодавця можливе лише за згодою наймача. Договір найму жилого приміщення, укладений на невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо жиле приміщення, займане наймачем, необхідне для проживання йому та членам його сім`ї. У цьому випадку власник будинку (квартири) повинен попередити наймача про наступне розірвання договору за три місяці. Договір найму жилого приміщення, укладений як на визначений, так і на невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо наймач або особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи одному будинку (квартирі), а також у разі систематичного невнесення наймачем квартирної плати і плати за комунальні послуги. Відповідно до ст. 64 ЖК, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач і члени його сім`ї. Приписами ст. 398 ЦК встановлено, що право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом, а ст. 399 ЦК зазначає, що право володіння припиняється у разі: відмови володільця від володіння майном; витребування майна від володільця власником майна або іншою особою; знищення майна. Право володіння припиняється також в інших випадках, встановлених законом. Частина 1 ст. 401 ЦК передбачає, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Таким чином, проживаючи в квартирі на законних підставах тривалий час і поселившись туди на підставі довіреності власника квартири, яку він видав бувшому чоловікові [PERSON] та двоє їх малолітніх дітей набули такого права. Дії відповідачів по перешкоджанню проживати та користуватися цією квартирою та зняття з реєстрації місця позивача та малолітнього сина [PERSON] проживання є неправомірними, так як і дії виконавчого комітету, в зв`язку з чим вони підлягають вселенню у квартиру. Вважає рішення виконкому Щербанівської сільської ради Полтавського району та області про зняття її та сина з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою неправомірним, оскільки згоди на зняття з реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, позивач не надавала, вони на законних підставах вселилися у спірну квартиру, мають право проживання та користування нею , іншого власного житла, окрім спірного, не мають, у зв`язку з чим не можуть бути виселені, а тому звернулася до суду із вказаним позовом. Від представника відповідачів [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] на адресу суду надійшов відзив на позов, в якому останній проти його задоволення заперечував в повному обсязі. Вказав, що право власності є приоритетнішим над правом на житло. Доводи позивача про позбавлення її, діями відповідачів, права користування та проживання у помешканні є безпідставними, оскільки згідно ч. 3 ст. 1 ЗУ « Про надання публічних ( електронних публічних ) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні » , декларування місця проживання, реєстрація місця проживання (перебування) особи не є підставою для набуття такою особою права володіння, користування чи розпорядження житлом (у тому числі не є підставою для вселення чи визнання за особою права на проживання та/або права користування житлом), про проживання в якому особа повідомила. Власник має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, що і було зроблено відповідачем [PERSON] , від імені та в інтересах якого, на підставі виданої довіреності, під час зняття позивача із сином із реєстраційного обліку, діяв відповідач [PERSON] . Процедура зняття позивача разом із неповнолітнім сином із реєстраційного обліку за адресою : [ADDRESS] , повністю дотримана та відповідає вимогам чинного законодавства України. Від представника відповідача - Виконавчого комітету Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області на адресу суду також надійшов відзив на позов, в якому він прохав в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Вказав, що У зв`язку з надходженням позовної заяви [PERSON] виконавчий комітет Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області вважає за необхідне зазначити наступне. Виконавчий комітет Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області при проведенні реєстрації зняття із задекларованого або зареєстрованого місця проживання гр. [PERSON] та її малолітнього сина гр. [PERSON] діяв виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» (далі - Закон) зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) у разі звернення до органу реєстрації або через центр надання адміністративних послуг за місцем задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється: за заявою власника житлаприватної форми власності, поданої у паперовій формі, стосовно повнолітньої особи, місце проживання (перебування) якої зареєстровано або задекларовано в житлі, що належить власнику на підставі права власності. У разі подання власником житла заяви про зняття із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) батьківабо інших законних представників дитиничи одного з них така дитина підлягає зняттю із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) разом із її батькамиабо іншими законними представниками чи одним із них. При цьому, виходячи з ч. 2 ст. 18 Закону зняття із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) дитини не здійснюєтьсяза заявою власника житла, якщо власником такого житла є один із батьків або інших законних представників дитини. Разом з тим, при зверненні про зняття позивача з її малолітнім сином з реєстрації місця проживання заявник гр. [PERSON] діяв в інтересах власника житла гр. [PERSON] . Відповідно

Outcome: dismissed