Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-27 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Заявлені вимоги мотивував тим, що він після повномаштабного вторгнення росії на територію України у 2022 році залишив громадянство росії та проживання на її території та в даний час проживає у Франції. До війни він допоміг оформити своєму батькові [PERSON] спадкове майно у [ADDRESS] , та мав плани одружуватись, оформляти громадянство України та проживати за вказаною адресою. Це його останнє місце проживання в Україні. Його батько [PERSON] народився [INFO] у м.Лубни. У 1983 році закінчив Лубенську середню школу №6. З 1983 року по 1988 рік проходив стаціонарно навчання у Московській академії ім.Тімірязєва. З 19.06.1988 року по 25.05.1989 року його батько проходив військову службу, після чого повернувся до м.Лубни та 4.01.1991 року був прийнятий на посаду економіста Лубенського виробничого об`єднання «Сільгоспхімія». 1.06.1991 року був переведений на посаду головного економіста, а 17.11.1992 року був звільнений за власним бажанням. Дані вказані у трудовій книжці [NUMBER] на ім`я [PERSON] . Крім цього на даний час має у власності нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] , де заявник проживав останній час до початку війни. Встановлення вказаного факту необхідно заявникові для отримання статусу закордонного українця та у подальшому громадянства України. Просив суд ухвалити рішення яким встановити факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] , на території України з 11.01.1991 року по 30 листопада 1994 року, а також станом на 24 серпня 1991 року. В судове засідання заявник [PERSON] не з`явився, його представник адвокат Бондаренко С.Г. заявлені вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Представник заінтересованої особи Лубенського відділу УДМС у Полтавській області в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення заяви. Як у письмових поясненнях на заяву так і судовому засіданні пояснив, що заявник є громадянином російської федерації, отже, перебуваючи в статусі іноземця, може реалізувати своє право на набуття громадянства України за встановленою процедурою, здійснивши вихід із громадянства російської федерації, та надавши відповідні документи. Заявник із заявою про оформлення дозволу на імміграцію в Україну, посвідкою на постійне чи тимчасове проживання, продовження строку перебування до органів Державної міграційної служби України не звертався. Також відсутні докази його звернення і до дипломатичного представництва чи консульської установи України за місцем постійного проживання особи. Заявник є громадянином російської федерації, за даними інтегрованої міжвідомчої автоматизованої системи обміну інформацією «Аркан» неодноразово в`їжджав до України протягом 2019-2021 рр. як громадянин російської федерації (паспорт № [NUMBER] ). Заявник доказів на підтвердження родинних зв`язків із [PERSON] , [INFO] , суду не надав, однак звертається до суду із заявою, про встановлення факту його постійного проживання на території України. Відповідно до частити 3 ст. 9 Закону України «Про закордонних українців» особи, які набули статусу закордонного українця, мають право на набуття громадянства України в порядку, встановленому Законом України "Про громадянство України". Відповідно до статті 3 Закону України «Про громадянство України»(далі - Закон) громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; 3)особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України; 4)особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України. Відповідно до ст. 6 Закону громадянство України набувається: за народженням; за територіальним походженням; внаслідок прийняття до громадянства; внаслідок поновлення у громадянстві; внаслідок усиновлення; внаслідок встановлення над дитиною опіки чи піклування, влаштування дитини в заклад охорони здоров`я, заклад освіти або інший дитячий заклад, у дитячий будинок сімейного типу чи прийомну сім`ю; над особою, визнаною судом недієздатною, опіки; у зв`язку з перебуванням у громадянстві України одного чи обох батьків дитини; внаслідок визнання батьківства чи материнства або встановлення факту батьківства чи материнства; за іншими підставами, передбаченими міжнародними договорами України. Відповідно до вказаного вище, заявник не перебуває в Україні. Також з наданих до заяви документів встановлено, що [PERSON] постійно проживає за кордоном. Відповідно до розділу І пункту 4 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, який затверджено Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 (далі- Порядок), заяви та інші документи з питань громадянства подаються: особою, яка проживає в Україні на законних підставах, - до територіального підрозділу Державної міграційної служби України за місцем проживання особи в Україні; особою, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, до територіального підрозділу Державної міграційної служби України за місцем реєстрації особи; особою, яка постійно проживає за кордоном, до дипломатичного представництва чи консульської установи України за місцем постійного проживання особи. [PERSON] , [INFO] , є особою, яка народилася після здобуття незалежності України (24.08.1991) та відповідно до Закону України «Про громадянство України» відносно нього не може бути застосована ст. 3 Закону щодо встановлення належності до громадянства України. Заявник є громадянином російської федерації, на території України може перебувати лише в статусі іноземця. Для іноземців передбачений інший порядок набуття громадянства України, а встановлення фактів, що просить становити Заявник, матиме наслідком породження подвійного громадянства, що суперечить принципу єдиного громадянства, визначеного нормами прямої дії - положенням статті 4 Конституції України. За таких обставин, вважають, що подання заяви про встановлення факту постійного проживання батька заявника на території України станом на 24.08.1991 є передчасним та зважаючи на наявні матеріали по справі, відсутні підстави для задоволення заяви громадянина російської федерації [PERSON] про встановлення факту постійного проживання його батька, громадянина російської федерації [PERSON] , [INFO] , на території України. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню з огляду на таке. Згідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частина перша статті 3 ЦПК України встановлює, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. За змістом ст. 496 ЦПК України іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави (їх органи та посадові особи) та міжнародні організації мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів. Іноземні особи мають процесуальні права та обов`язки нарівні з фізичними і юридичними особами України, крім випадків, передбачених Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Аналогічна норма міститься у положеннях статті 73 Закону України «Про міжнародне приватне право». Згідно з пунктами 7, 9 частини першої статті 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках: дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України; якщо справа окремого провадження стосується особистого статусу або дієздатності громадянина України. Положеннями статті 316 ЦПК України передбачено, що заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Підсудність справ за заявою громадянина України, який проживає за її межами, про встановлення факту, що має юридичне значення, визначається за його клопотанням ухвалою судді Верховного Суду. Судом встановлено, що заявник [PERSON] народився [INFO] , що підтверджується копією паспорту № [NUMBER] , виданого російською федерацією та свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданого 03 червня 2014 року Дмитрівським відділом РАЦС м.Москви. У свідоцтві про народження батьком заявника записаний [PERSON] . Заявник вказує, що останньою його адресою проживання в Україні є [ADDRESS] , але при цьому жодних доказів цьому факту не надає. В той же час, як убачається з роздруківки відомостей щодо перетину громадянином російської федерації [PERSON] державного кордону, наданої представником заінтересованої особи, заявник в`їжджав до України протягом 2019-2021 рр. як громадянин російської федерації на термін до десяти днів. Тобто, періодичне відвідування заявником України жодним чином не доводить факту його проживання на території м. Лубни Полтавської області. Також слід відмітити, що заявник вказує, що встановлення факту постійного проживання його батька [PERSON] на території України станом на 24 серпня 1991 року з 11.01.1991 року по кінець листопада 1994 року є необхідним для отримання статусу закордонного українця, а у подальшому і громадянства України. В той же час, відповідно до ст. 3 Закону України «Про закордонних українців» умовами надання особі статусу закордонного українця є: 1) українська національна ідентичність; 2) українське етнічне походження або походження з України; 3) письмове звернення щодо бажання мати статус закордонного українця; 4) досягнення особою 16-річного віку; 5) відсутність громадянства України. Українське етнічне походження або походження з України заявник підтверджує відповідними документами або свідченнями громадян України, закордонних українців чи громадських організацій закордонних українців. Тобто, встановлення факту постійного проживання батька заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року з 11.01.1991 року по кінець листопада 1994 року не має жодного відношення до отримання заявником статусу закордонного українця. Виходячи з вищевикладеного можна зробити висновок, що в даному випадку дійсною метою встановлення факту постійного проживання [PERSON] на території України станом на 24 серпня 1991 року з 11.01.1991 року по кінець листопада 1994 року є набуття громадянства України. В той же час [PERSON] є особою, яка народилася після здобуття незалежності України та відповідно до Закону України «Про громадянство України» відносно нього не може бути застосована ст. 3 Закону щодо встановлення належності до громадянства України. Заявник є громадянином російської федерації, на території України може перебувати лише в статусі іноземця. Для іноземців передбачений інший порядок набуття громадянства України, а встановлення фактів, що просить становити заявник, матиме наслідком породження подвійного громадянства, що суперечить принципу єдиного громадянства, визначеного нормами прямої дії - положенням статті 4 Конституції України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed