Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-14 00:00:00

Зміст позовних вимог У грудні 2023 року [PERSON] звернувся до суд з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики у розмірі 50 000,00 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 27 липня 2023 року відповідач позичив у позивача грошові кошти в розмірі 50 000,00 грн зі строком повернення до 01 листопада 2023 року, про що відповідачем була складена в простій письмовій формі боргова розписка. Однак у зазначений у розписці строк боргові зобов`язання відповідач не виконав та на час звернення до суду з вказаним позовом позичені грошові кошти не повернув. Рух справи Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 29.12.2023 відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судовому засіданні 15.02.2024 позивач підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити, відповідач не заперечував наявність заборгованості. Фактичні обставини справи, встановлені судом 27 липня 2023 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики у формі розписки, за якою відповідач отримав від позивача грошові кошти у сумі 50000,00 грн та зобов`язувався їх повернути до 01 листопада 2023 року (а.с. 12). У розписці зазначено суму позичених коштів як цифровим, так і літерним способом. Норми права та мотиви суду Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до абзацу першого статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року № 464/3790/16-ц. Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Отже, розписка від 27 липня 2023 року про отримання грошових коштів підтверджує факт укладення договору позики та факт отримання коштів відповідачем від позивача на суму 50000,00 грн. Відповідно до частини першої статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В силу положення статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У судовому засіданні відповідач підтвердив, що зобов`язання ним у встановлений строк, тобто до 01.11.2023, не виконані. Виходячи з того, що позивач надав відповідачу на підставі розписки від 27.07.2023 грошові кошти у сумі 50 000,00 грн, а відповідач свої зобов`язання з повернення вказаних коштів не виконав, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення грошових коштів підлягає задоволенню. Згідно з вимогами статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору у сумі 1073,60 грн.

Outcome: approved