Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-14 00:00:00

01 грудня 2023 року позивач подала в суд позов до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину, що продовжує навчання. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона, [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON] . Син [PERSON] досягнув повноліття та проживає із нею, та постійно перебуває на її утриманні. Згідно довідки №160/60-29 від 05.10.2023 року він навчається у Рівненському державному гуманітарному університеті на платній денній формі навчання з акредитованим строком закінчення до 30 червня 2026 року. Відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання сина, чим не виконує свій обов`язок як батька утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання, що передбачено ст.. 199 СК Україини. Просить стягувати з відповідача [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який продовжує навчання, в розмірі 1/3 частки від його заробітку (доходу), до досягнення дитиною 23-х років. Ухвалою судді Локачинського районного суду Волинської області від 05 грудня 2023 року відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання. 29 грудня 2023 року [PERSON] подав відзив на позовну заяву, у якому зазначає, що до досягнення сином повноліття стабільно сплачував аліменти і не ухилявся від свого обов`язку утримувати свою дитину. Згідно рішення Локачинського районного суду від 24.06.2011 року, надалі продовжує щомісячно сплачувати аліменти на двох дітей. Пояснює, що до моменту подання позову, на прохання сина [PERSON] , відразу придбав йому ноутбук для навчання, жодного разу не відмовив дітям в допомозі. Наразі перебуває в офіційному шлюбі, з дружиною ведуть спільне господарство, сплачують комунальні послуги за житловий будинок його батька, у якому проживають. Оскільки він є головою сім`ї, то повинен забезпечувати себе і дружину, окрім того, є годувальником свого непрацездатного батька, який залишився один та є пенсіонером. Звертає увагу на те, що його дохід це лише заробітна плата, яка становить близько десяти тисяч гривень в місяць. Дохід повністю витрачається на щоденні потреби, враховуючи комунальні платежі, допомогу батькові, купівлю найнеобхіднішого одягу, продуктів, медикаментів та оплату аліментів у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на двох дітей. Враховуючи свій дохід, навіть, якщо це змусить зменшити певні найнеобхідніші витрати, відповідач згоден сплачувати аліменти на утримання своїх дітей - повнолітнього сина [PERSON] до досягнення 23-х річчя та неповнолітнього [PERSON] , але щоб сума не перевищувала 1/3 частини (доходу) на двох дітей. Просить, відмовити у задоволенні даного позову, прийняти рішення про стягнення з нього на користь [PERSON] , аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання в розмірі, який не перевищить 1/3 загальної частки доходів з урахуванням частини сплати аліментів на неповнолітнього сина згідно рішення Локачинського районного суду від 24.06.2011 року, а також не стягувати з нього судового збору, або розділити дані витрати з позивачем у рівних частках. Позивач у судове засідання не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду, що стверджується довідкою про доставку електронного документу її представнику - [PERSON] (а.с.57 зв). Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності позивача. Представник позивача - [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала з підстав, зазначених у ньому. Просила позов задовольнити, а також стягнути витрати на професійну правничу допомогу згідно поданого клопотання. Відповідач у судовому засіданні зазначив, що заборгованості по аліментах немає, а навпаки є значна переплата. Готовий і надалі їх сплачувати, однак не в розмірі, заявленому в позовній заяві. На повнолітнього сина має можливість сплачувати аліменти в розмірі 1/5 частини своїх доходів. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу заперечував повністю, покликаючись на те, що в даній категорії справ можна було не залучати адвоката. Заслухавши представника позивача - [PERSON] , відповідача [PERSON] , дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Згідно з ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що рішенням Локачинського суду Волинської області від 06 квітня 2011 року розірвано шлюб, зареєстрований 14 вересня 2002 року Старозагорівською сільською радою Локачинського району Волинської області (актовий запис № 5) між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 15-16). У шлюбі в сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 27 березня 2003 року, з якого вбачається батько дитини - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с. 9). Рішенням Локачинського суду Волинської області від 24 червня 2011 року ухвалено стягувати з [PERSON] , [INFO] , уродженця та жителя с. Хорів Локачинського р-ну в користь [PERSON] аліменти на дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 2 червня 2011 року до досягнення ними повноліття (а.с. 17). [PERSON] є студентом 1 курсу, освітнього рівня «Бакалавр», факультету психолого-природничого, спеціальності 053 Психологія (Практична психологія) Рівненського державного гуманітарного університету, що є вищим навчальним закладом III-IV рівня акредитації. Форма навчання: платна, денна, термін навчання з 01.09.2023 року по 30.06.2026 року, що підтверджується довідкою психологічного факультету Рівненського державного гуманітарного університету Міністерства освіти і науки України № 160/60-29 від 05.10.2023 року та договором про навчання у Рівненському державному гуманітарному університеті, укладеному з вступником [PERSON] та законним представником [PERSON] (а.с. 10, 13-14). Із квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки # 0.0.3149414843.1 від 16.08.2023 року вбачається, що [PERSON] сплачено 13600 грн за навчання [PERSON] студента 1 курсу факультету психології (а.с. 11). Із квитанції до платіжної інструкції № 42201698 від 30.08.2023 року вбачається, що [PERSON] сплачено 4628,40 грн за проживання в гуртожитку [ADDRESS] (а.с. 12). Між сторонами не досягнуто згоди щодо сплати аліментів на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України (далі-СК України), яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України). Згідно з ч.1, ч.2, ч.3 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Враховуючи вищевикладене, однією з підстав для присудження до стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання є наявність у батьків можливості надати таку допомогу. Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (стаття 81 ЦПК України). Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі статтею 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідач у відзиві зазначає, що стабільно сплачував аліменти і не ухилявся від свого обов`язку утримувати дітей та придбав сину [PERSON] ноутбук для навчання, в підтвердження чого долучив копії платіжних документів про сплату аліментів за період з жовтня 2020 року по грудень 2023 року включно, та копію видаткової накладної №2193 від 10 березня 2023 року (а.с. 37-44, 45). Також твердження відповідача про те, що він є годувальником свого непрацездатного батька, частково підтверджується копією пенсійного посвідчення серії [NUMBER] виданого 13 вересня 2017 року Пенсійним фондом України [PERSON] , [INFO] , вид пенсії: по інвалідності, 3 група, загальне захворювання (а.с. 36). Водночас, із наданої [PERSON] довідки №234 від 11.12.2023 року вбачається, що він працює в ПрАТ «Волиньобленерго» з 02.09.2016 року, на даний момент займає посаду електромонтера з експлуатації енерголічильників, його дохід за період з 01.12.2022 року по 30.11.2023 року становить 154928,27 грн, сума до виплати - 123168,00 грн, що підтверджує спроможність відповідача сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. Із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів станом на 31.12.2023, виданого Іваничівським ВДВС ЗМУМЮ, вбачається, що заборгованість, яка виникла по сплаті аліментів на утримання [PERSON] та [PERSON] була виплачена в повному обсязі в жовтні 2021 року, з квітня 2021 року по даний час аліменти нараховуються згідно ч.3 ст. 183 СК України, станом на 31.12.2023 існує переплата в розмірі 27757,05 грн., в січні 2024 боржником сплачено 2800 грн, а в лютому 2024 - 1700 грн Крім того, при визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ч.1 ст.182 та ч.2 ст. 200 Сімейного кодексу України, які підлягають застосовуванню до даних правовідносин. Вирішуючи питання щодо спроможності відповідача надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина, судом враховуються наступні обставини, зокрема: відповідач є особою працездатного віку, з матеріалів справи не вбачається даних про поганий стан його здоров`я, проте, на його утриманні перебуває дружина, непрацездатний батько, сплачує аліменти на утримання спільного з позивачкою сина - [PERSON] . Таким чином, з урахуванням того, що [PERSON] навчається на денній оплатній формі навчання, у зв`язку з чим зазнає матеріальних витрат, пов`язаних із здобуттям освіти, з урахуванням позиції відповідача, суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів на утримання сина у відповідності до ст. 200 Сімейного кодексу України, у розмірі 1/5 від заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно. При цьому, суд приймає до уваги також і приписи ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, згідно з якою, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Враховуючи, що [PERSON] є повнолітнім сином, що продовжує навчання, суд вважає за можливе застосувати ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік", згідно якої прожитковий мінімум на працездатних осіб: з 1 січня становить 3028 гривень. Приймаючи саме таке рішення, суд виходить також з того, що визначений судом розмір аліментів надасть можливість забезпечити інтереси сина, не ставитиме відповідача у скрутне матеріальне становище, відповідатиме критерію щодо рівності батьків у понесенні витрат на утримання дітей, а також загальним засадам сімейних відносин справедливості, розумності та моральності. Позивач не подала суду доказів на підтвердження своїх доводів про наявність можливості у відповідача надавати матеріальну допомогу у розмірі 1/3 частини свого заробітку, також не обґрунтувала необхідності стягнення аліментів у заявленому нею розмірі та не подала щодо саме такого розміру аліментів належних, допустимих та достовірних доказів. Отже, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково та стягувати з відповідача аліменти в розмірі 1/5 частини всіх видів заробітку (доходу). Статтею 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити дане рішення суду до негайного виконання у межах сплати платежу аліментів за один місяць. Що стосується вимоги відповідача про не стягнення із нього судового збору, або розділення таких витрат у рівних частках з відповідачем, суд зазначає наступне. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Відповідно до положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", враховуючи ч. 6 ст. 141 ЦПК України - судовий збір в сумі 536,80 грн. слід стягнути з [PERSON] на користь держави. У відповідності до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України) Згідно з правилами пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Вирішуючи заявлене клопотання представника [PERSON] адвоката Прояви І.В. про стягнення витрат на правничу допомогу, суд виходить з наступного. За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Представник позивача до матеріалів справи долучив договір про надання правової допомоги від 18 січня 2024 року, укладений між [PERSON] та адвокатом Проявою І.В., додаткову угоду №1 до договору про надання правової допомоги № б/н від 18 січня 2024 року, з якої вбачаються види юридичних послуг, наданих позивачу та їх вартість, а саме: усна юридична консультація клієнта та ознайомлення з матеріалами справи - 605,60 грн; ознайомлення з документами наданими клієнтом щодо можливостей, механізмів і процедур досудового та судового захисту його прав та матеріалами справи у суді - 605,60 грн; опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні правовідносини - 605,60 грн.; участь в судових засіданнях - орієнтовно 3, вартість наданих послуг - 6 год х 605,60 = 3633,60 грн., акт приймання-передачі наданих послуг №1 до договору про надання правової допомоги № б/н від 18 січня 2024 року, а також квитанцію №1 від 18 січня 2024 року про прийняття гонорару від [PERSON] у сумі 3633,60 грн. Також у матеріалах справи містяться ордер, копія Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ВА №746, виданого [PERSON] . Відповідач у судовому засіданні заперечував обгрунтованість судових витрат на професійну правничу допомогу. Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial