Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до відповідача [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17.12.2010 між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб. Позивач і відповідач мають двох дітей: син [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] . Сторони по справі спільно не проживають. Позивач з дітьми зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] . Відповідач зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . За час спільного проживання сторони набули наступне майно: 1.Квартира за адресою [ADDRESS] , яка складається з двох кімнат загальною площею 50,9 кв. м., житловою площею 29,1 кв. м. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 69911580000. Підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу квартири від 29.05.2013. Вартість квартири згідно вказаного договору становить 640000,00 грн. Квартира оформлена на відповідача. 2.Не введене в експлуатацію домоволодіння за адресою [ADDRESS] . Нерухоме майно складається з основного двоповерхового будинку, допоміжного одноповерхового будинку (бані), паркану, свердловини для забезпечення водопостачання, каналізації, стоків для дощової води та системи автоматичного поливу на земельній ділянці. Домоволодіння під`єднане до електроживлення. Основний двоповерховий будинок має наступні складові та оздоблення: камін, пластикові вікна по всьому будинку, гаражні ворота, утеплені і оздоблені гіпсокартоном стелі на другому поверсі, розкладені труби для каналізації, на другому поверсі розведена електрика, залиті по всьому будинку підвіконня, вставлена драбина з другого поверху на дах, утеплена підлога на першому поверсі і розведені труби для теплої підлоги, залита та вирівняна підлога по всьому будинку. У одноповерховому будинку (бані) наявна кахельна плитка на підлозі, всередині все повністю обладнано дерев`яною вагонкою. Зроблена окрема каналізація, розведено світло, наявні в середині двері та в парилці обладнано лежак. Домоволодіння знаходиться на земельній ділянці 0,159 гектарів для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибній ділянці) з кадастровим номером 3221483301:01:009:1138. Вказана земельна ділянка є особистою власністю відповідача. Шлюбний договір між подружжям не укладався. Згоди щодо добровільного поділу майна, що є спільно сумісною власністю, подружжям не досягнуто. Оскільки діти проживають з позивачем у квартирі. Поряд з квартирою діти ходять до школи. Для забезпечення належного фізичного розвитку дітей, забезпечення комфортного рівня проживання, доцільно і необхідно поділити спільну сумісну власність таким чином, щоб квартира залишилась у власності позивача та в користуванні її дітей. Розподіл квартири за обома власниками в ідеальних частках не можливий з огляду на порушення прав дітей. Відповідач не є біологічним батьком сина [PERSON] . У 2011 році після народження другої дитини у відповідача змінилося відношення до сина [PERSON] . Поведінка відповідача до дітей завдає їм моральних страждань, діти бояться зустрічатися з відповідачем. Поділ квартири в натурі конструктивно не можливий. Поділ квартири в ідеальних частках між позивачем і відповідачем дасть можливість відповідачу право проживати у цій квартирі. Такий розподіл значно ускладнить проживання у квартирі позивача та її дітей. Є велика ймовірність повторення психологічного та фізичного насилля відповідача над позивачем та дітьми. Таким чином, є істотні обставини для того, щоб відійти від ідеального поділу квартири на рівні частини, та виділити спірну квартиру позивачу. У зв`язку з вище викладеним позивач звертається до суду з даним позовом в якому просить здійснити поділ спільного майна подружжя наступним чином. Виділити із спільної сумісної власності та визнати за [PERSON] право власності на двокімнатну квартиру за адресою [ADDRESS] , загальною площею 50,9 кв. м., житловою площею 29,1 кв. м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 69911580000. Виділити зі спільної сумісної власності та визнати за [PERSON] право власності на 21/50 об`єкту незавершеного будівництва за адресою [ADDRESS] , що знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером 3221483301:01:009:1138, і складається з двоповерхового будинку і одноповерхового будинку (бані), паркану, свердловини для забезпечення водопостачання, каналізації, залізобетонних доріжок, стоків для дощової води та системи автоматичного поливу. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 04.02.2019 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Письмові матеріали справи містять відзив на позовну заяву [PERSON] від 28.03.2019. Відповідач вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та недоведеними, а зазначені позивачем обставини не відповідають дійсності, у зв`язку із чим позовна заява задоволенню не підлягає. Позивач зазначає про технічну неможливість поділу квартири. Крім того, позовна заява перевантажена маніпуляційними подробицями стосовно негативного відношення відповідача до дітей, яке не відповідає дійсності. Отже, відповідач просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі у зв`язку із необґрунтованістю та передчасністю. Крім того, заперечуючи позовну заяву, 02.12.2019 [PERSON] подав зустрічну позовну заяву, відповідно до якої просив визнати за ним право особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS] . Зустрічну позовну заяву обґрунтовано тим, що спірну квартиру придбано за його особисті грошові кошти, отриманих від своєї підприємницької діяльності. 26.02.2020 представником [PERSON] - адвокатом Патюк С.О. подано заяву про зміну предмету зустрічної позовної заяви. Відповідно до якої [PERSON] просив поділити спірне майно подружжя, визнавши за [PERSON] право приватної власності на частину спірної квартири, стягнути з [PERSON] частину ринкової вартості транспортного засобу Daewoo Lanos д.н.з. [NUMBER] та визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на матеріали та обладнання, що використовувались у процесі будівництва житлового будинку в [ADDRESS] . Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.06.2020 цивільну справу № 752/2243/19 розподілено судді Чередніченко Н.П. Підстава проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи за розпорядженням Керівника апарату Голосіївського районного суду міста Києва № 426 від 25.06.2020, звільнення з посади судді Голосіївського районного суду міста Києва [PERSON] згідно рішення Вищої ради правосуддя № 1464/0/15-20 від 21.05.2020. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 08.12.2020 цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя - залишено без розгляду в частині позовних вимог щодо виділення із спільної сумісної власності та визнання за [PERSON] права власності на 21/50 об`єкту незавершеного будівництва за адресою: [ADDRESS] , що знаходиться на земельній ділянці кадастровим номером 3221483301:01:009:1138 і складається з двоповерхового будинку і одноповерхового будинку (бані), паркану, свердловини для забезпечення водопостачання, каналізації, залізобетонних доріжок, стоків для дощової води та системи автоматичного поливу. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 08.12.2020 клопотання позивача про витребування доказів по цивільній справі № 752/2243/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя - задоволено. Витребувано від Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Лисенка О. О. засвідчену копію заяви про згоду дружини [PERSON] - [PERSON] , посвідчену у 2013 році та зареєстровану за № 568 на укладання [PERSON] договору купівлі- продажу квартири від 29.05.2013, зареєстрованого в реєстрі за номером 569. Відповідно до протоколу судового засідання від 08.12.2020 за клопотанням представника [PERSON] - адвоката Патюк С.О. зустрічну позовну заяву повернуто для уточнення. 09.02.2021 представником відповідача [PERSON] - адвокатом Патюк С. О. до суду подано зустрічну позовну заяву. Зустрічна позовна заява обґрунтована тим, що 17.12.2010 між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб. 13.06.2019 набуло законної сили рішення Голосіївського районного суду міста Києва у справі № 752/16359/18 про розірвання шлюбу між сторонами даного спору. Перебуваючи в шлюбі за кошти, що були отримані [PERSON] до укладення шлюбу від здійснення ним підприємницької діяльності та запозичені у батька кошти у сумі 640000,00 грн. придбано двокімнатну квартиру загальною площею 50,9 кв. м., що розташована за адресою [ADDRESS] , зроблено ремонт та облаштовано необхідними меблями. Крім, зазначеної квартири, за спільні кошти подружжя було придбано транспортний засіб Daewoo Lanos 2007 року, номерний знак [NUMBER] , колір сірий Daewoo Lanos 1498, (2007), № куз. [NUMBER] . Вказаний транспортний засіб [PERSON] , без дозволу [PERSON] , здійснила відчуження транспортного засобу Daewoo Lanos 2007 року, номерний знак [NUMBER] , що є спільною сумісною власністю та був ними придбаний 21.04.2011 у [PERSON] . Транспортний засіб Daewoo Lanos 1498, (2007), номерний знак [NUMBER] , сірий, № куз. [NUMBER] проданий 29.09.2018 [PERSON] . Відповідно до заперечень [PERSON] у справі про розірвання шлюбу, подружжя припинили спілкування на теми спільного господарства майже з липня 2018 року, саме тому [PERSON] не був обізнаний про продаж автомобіля. [PERSON] не працювала, не мала власного доходу на час придбання квартири та її облаштування, ремонт здійснювався виключно за грошові кошти [PERSON] , отримані ним від його підприємницької діяльності. [PERSON] не бажає відступати від презумпції рівності часток при поділі квартири, встановленої загальними правилом СК України щодо майна подружжя. Будівництво спірного будинку за адресою: [ADDRESS] , відбувалося до укладення шлюбу з позивачем. З наведених позивачем розрахунків її частки у спірному майні подружжя не вбачається, який саме вклад та в якому розмірі був внесений нею особисто в будинок, який побудовано та частково відремонтовано до укладення шлюбу. На підставі викладеного позивач за зустрічним позовом просить в порядку поділу майна подружжя визнати за [PERSON] право приватної власності на частину двокімнатної квартири загальною площею 50,9 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] . А також, визнати право власності на майно, яким обладнана спірна квартира: спільна кімната: двоспальне ліжко дерев`яне 1 од. - 6000,00 грн., стіл письмовий комп`ютерний 1 од. - 1200,00 грн., шафа 1 од. - 7000,00 грн., стілець 1 од. - 500,00 грн., телевізор SONY 1 од. - 9000,00 грн. на загальну вартість: 23700,00 грн. Прихожа кімната: комод 1 од. - 3000,00 грн., акваріум 1 од. - 800,00 грн., полиця під взуття 1 од. - 1800,00 грн., тумбочка під телефон 1 од. - 1400,00 грн., на загальну вартість: 7000,00 грн. Кухня: стіл кухонний розбірний дерев`яний 1 од. - 2800,00 грн., каструлі Berghoff 6 од. - 1800,00 грн., варочна поверхня газова 1 од. - 4300,00 грн., стільці 2 од. - 1000,00 грн., електрична м`ясорубка 1 од. - 1800,00 грн., на загальну вартість: 11700,00 грн. В загальному вартість наведеного майна складає: 424000,00 грн. Стягнути з [PERSON] ринкової вартості Daewoo Lanos 1498, (2007), сірий, № куз. [NUMBER], номерний знак [NUMBER] , на момент відчуження 29.09.2019 у розмірі відповідно до висновку експерта. Стягнути з [PERSON] судові витрати, що складаються з судового збору та витрат на правничу допомогу. 09.02.2021 [PERSON] подав відзив на позовну заяву. Відповідно до якого, ознайомившись із позовною заявою та додатками до неї, із врахуванням заяви про залишення позовної вимоги без розгляду від 08.12.2020, відповідач вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та недоведеними, а зазначені позивачем обставини не відповідають дійсності, у зв`язку із чим позовна заява задоволенню не підлягає. Перебуваючи в шлюбі, [PERSON] придбав спірну квартиру, зробив ремонт та обладнав необхідними меблями за грошові кошти, отримані ним від підприємницької діяльності та запозичені у батька в сумі 640000,00 грн. За спільні кошти подружжя було придбано транспортний засіб Daewoo Lanos 2007 року, номерний знак [NUMBER] , колір сірий Daewoo Lanos 1498, (2007), № куз. [NUMBER] . Не зважаючи на походження коштів на придбання вище вказаної квартири [PERSON] не заперечує щодо оформлення частини квартири на колишню дружину. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 09.02.2021, яка занесена до протоколу судового засідання, зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та стягнення грошової компенсації прийнято до провадження. Об`єднано в одне провадження первісний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та стягнення грошової компенсації. Представник позивача за первісним позовом [PERSON] - адвокат Валько І.В. подав відзив на зустрічний позов. Відповідно до якого позивач [PERSON] заперечує проти задоволення зустрічного позову повністю. Квартира придбана в шлюбі за спільні кошти позивача та відповідача. Про позику у батька відповідача [PERSON] не відомо. До зустрічного позову не долучено докази на підтвердження укладення договору позики. Позивач працювала до народження доньки [PERSON] в червні 2011 року, потім перебувала в декретній відпустці і далі безперервно продовжувала офіційно працювати. Тому твердження відповідача про відсутність у позивача доходу не відповідає дійсності. Позиція відповідача про придбання квартири за власні особисті кошти, набуті до шлюбу також спростовуються письмовою заявою позивача про надання згоди на придбання квартири за спільні кошти, про яку відповідач знав, бо підписався про таку обізнаність в п. 11 Договору купівлі-продажу квартири від 29.05.2013. Автомобіль Daewoo Lanos позивач отримала від своєї рідної сестри в дар. Машина оцінена товарознавцем в розмірі 47872,00 грн. Отримання автомобіля у власність мало місце у квітні 2011 року. Продаж машини здійснена у період шлюбу (вересень 2018 року) в неробочому стані [PERSON] .. Отримані грошові кошти від реалізації авто витрачені на лікування дочки [PERSON] , харчування і одяг дітей. В будь-якому разі вище вказаний автомобіль не може бути предметом поділу майна у даній справі, адже він був отриманий позивачем в дар, є її особистим майном та жодних коштів на його придбання не витрачено з сімейного бюджету. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 18.06.2021 справу направлено до Київського апеляційного суду для визначення підсудності відповідно до ч. 1 ст. 26 ЦГЖ України, оскільки згідно з рішенням Київської міської ради від 13 травня 2021 року №954/995 [PERSON] є присяжним Голосіївського районного суду міста Києва. Ухвалою Київського апеляційного суду від 08.07.2021 визначено підсудність Деснянському районному суду міста Києва справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права особистої приватної власності, поділ спільного майна подружжя та стягнення грошової компенсації. 13.07.2021 року справа надійшла до Деснянського районного суду міста Києва. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 15.07.2021 вище зазначена цивільна справа за номером №752/2243/19 передана судді Сенюті В. О. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 20.07.2021, прийнято до свого провадження цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права особистої приватної власності, поділ спільного майна подружжя та стягнення грошової компенсації в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 19.10.2021 витребувано від Головного управління ДПС у м. Києві відомості про доходи [PERSON] , РНОКПП - [NUMBER] за період з 2005 - 2018 рр. (джерело та розмір). Витребувано від Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві відомості щодо персоніфікованого обліку щодо особи [PERSON] , РНОКПП - [NUMBER] за період з 2005-2018 рр. 08.02.2022 представником позивача [PERSON] - адвокатом Валько І.В. до суду подано заяву про зміну предмету позову. Оскільки, позивач вважає за необхідне змінити предмет позову детально визначивши вимогу про визнання спільною сумісною власністю подружжя квартири та будівельних матеріалів, обладнання і конструкцій, які витрачені на спорудження домоволодіння за адресою [ADDRESS] . Відповідно до позовної заяви в новій редакції, сторона позивача за первісним позовом просить визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] : двокімнатну квартиру за адресою [ADDRESS] , загальною площею 50,9 кв. м., житловою площею 29,1 кв. м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 69911580000; будівельні матеріали, майно, обладнання та конструкції, що були використані у період часу з 17.12.2010 по 13.06.2019 в процесі будівництва будинку та споруди для господарських потреб за адресою [ADDRESS] , зокрема: вікна, підвіконня, бітумну черепицю, гаражні ролети з автоматикою до них, залізні гаражні двері, камін, каналізацію, утеплювач підлоги та стелі, гіпсокартон, люк на горище з драбиною, проект обладнання будинку, теплу підлогу, елементи системи опалення, сантехнічні пристрої, бетонні сходи, відмостку навколо будинку, гідроізоляційні матеріали на терасі, систему водостоку, плитку на підлозі бані, двері та лавки в бані, елементи системи освітлення в бані, елементи сантехніки в бані, бетонні доріжки на території домоволодіння, систему автоматичного поливу, свердловину з насосним обладнанням, колодязь з люком. Здійснити поділ спільного майна подружжя наступним чином: виділити із спільної сумісної власності та визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на двокімнатну квартиру за адресою [ADDRESS] , загальною площею 50,9 кв. м., житловою площею 29,1 кв. м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 69911580000. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 04.10.2022, яка занесена до протоколу судового засідання, прийнято до розгляду заяву представника позивача [PERSON] - адвоката Валька І.В. про зміну предмету позову від 08.02.2022. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 04.10.2022, призначено у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права особистої приватної власності, поділ спільного майна подружжя та стягнення грошової компенсації комплексну судову будівельно-технічну, оціночно-будівельну експертизи. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 20.02.2023, провадження по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права особистої приватної власності, поділ спільного майна подружжя та стягнення грошової компенсації - поновлено, оскільки матеріали цивільної справи надійшли із супровідним листом директора Українського центру судових експертиз Карпець Ю.В. та повідомленням про неможливість надання висновку судової будівельно - технічної експертизи від 27.01.2023 року. На електронну пошту суду надійшли письмові пояснення [PERSON] . Відповідно до яких, останній вказує, що відповідачем [PERSON] подані належні та допустимі докази, що свідчать про будівництво спірного будинку до укладення шлюбу з позивачем, відповідні копії чеків, квитанцій та розрахунки на придбання будівельних матеріалів протягом 2008-2010 років. А також вказує, що відповідач зупинив будівництво після укладення шлюбу, так як постало питання придбання житла. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 30.05.2023, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивач [PERSON] - адвокат Валько І.В. просив задовольнити позовні вимоги [PERSON] з урахуванням зміни предмету позову, проти задоволення зустрічної позовної заяви заперечував. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Радкевич С.О. у судовому засіданні просили зустрічну позовну заяву задовільнити, у задоволенні первісного позову відмовити в повному обсязі. Вислухавши вступне слово, дослідивши письмові матеріали справи та докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 17.12.2010 по 14.05.2019. Сторони мають двох дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , батьками яких вказано [PERSON] та [PERSON] . Згідно копії договору купівлі - продажу квартири від 29.05.2013, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лисенко О.О., [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] . Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, квартира [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 69911580000 зареєстрована за [PERSON] . Згідно звіту № К190507-1 про незалежну оцінку вартості квартири, ринкова вартість квартири [ADDRESS] становить 1379970,00 грн. (Т.1 а.с.94-120). Позивач за первісним позовом [PERSON] , враховуючи заяву про зміну предмету позову (т.2 а.с.98-106) просить визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS] та здійснити її поділ, шляхом виділення із спільної сумісною власності подружжя та визнати за [PERSON] право особистої власності на спірну квартиру, з підстав завдання [PERSON] постійних моральних страждань дітям та вчинення насильства над позивачем за первісним позовом. [PERSON] в свою чергу просить в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ним право приватної власності на частину спірної квартири. За загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Положення статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. При визначенні майна, яке підлягає поділу, необхідно вирішити питання, коли саме сторонами припинений шлюб; обсяг спільного майна, нажитого за час ведення спільного господарства; джерел його придбання, наявності боргів подружжя за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ст. 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Згідно зі ст.71 СК України встановлено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшенням, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Доводи [PERSON] про вчинення відповідачем за первісним позовом домашнього насильства по відношенню до позивача та дітей спростовується постановою Верховного Суду від 24.09.2020, якою касаційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а постанову Київського апеляційного суду від 20.02.2020, якою відмовлено [PERSON] у видачі обмежувального припису залишено без змін. Відступити від засад рівності часток за рахунок залишення спільних будівельних матеріалів, обладнання і конструкцій у власності відповідача [PERSON] та врахування вартості цього майна шляхом збільшення частки позивача у спільній квартири, не вбачається можливим, з підстав викладених у мотивувальній частині рішення суду. Таким чином, всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України [PERSON] та її представник адвокат Валько І.В. не надали належні, достовірні та допустимі докази на підтвердження обставин, передбачених ст. 70 СК України, що зумовлюють відступлення від засад рівності часток майна подружжя. Пояснення [PERSON] в судовому засіданні про те, що спірна квартира придбана останнім за кошти отримані ним від підприємницької діяльності та за позичені ним кошти, суд вважає неспроможними та такими, що не підтверджені доказами. Так, [PERSON] не надав докази на підтвердження укладення між ним та його батьком договору позики на суму 640000,00 грн., а з наданих звітів суб`єкта підприємництва - ФО - платника єдиного податку не можливо встановити розмір коштів, що могли бути витрачені позивачем за зустрічним позовом на придбання спірної квартири. Крім того, суд звертає увагу на положення ч. 1 ст. 13 ЦПК України та прохальну частину зустрічної позовної заяви [PERSON] від 09.02.2021. Враховуючи вказане, застосовуючи презумпцію спільності майна подружжя, суд приходить до висновку, що квартира [ADDRESS] набута [PERSON] за договором купівлі-продажу квартири від 29.05.2013, у період перебування у шлюбі з [PERSON] , є спільною сумісною власністю подружжя, а тому підлягає поділу між ними в рівних частинах. Позовна вимога [PERSON] за первісною позовною заявою про визнання спільною сумісною власністю подружжя на будівельні матеріали, майно обладнання та конструкції, що були використані у період часу з 17.12.2010 по 13.06.2019 в процесі будівництва будинку та споруди для господарських потреб за адресою [ADDRESS] задоволенню не підлягає виходячи з наступного. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 квітня 2023 року у справі № 511/2303/19 виснувала про те, що до прийняття новоствореного нерухомого майна в експлуатацію та його державної реєстрації право власності на це новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільного обороту не виникає, у такому випадку особа є власником лише матеріалів, обладнання, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі неможливості поділу незакінченого будівництвом будинку суд може визнати право за сторонами спору на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити компенсацію. Визнаючи при цьому право власності на матеріали чи обладнання, суд у своєму рішенні має зазначити (назвати) ці матеріали чи обладнання. Письмові матеріали справи містять фотографії (Т. 1 а.с. 22-44) нерухомого майна - будинку незакінченого будівництва. За клопотанням представника [PERSON] - адвоката Валько І.В., на підставі ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 04.10.2022 призначено комплексну судову будівельно-технічна та оціночно - будівельну експертизи з метою визначення будівельних матеріалів, обладнання, вироби та конструкції, які були використані в процесі будівництва житлового будинку та споруд для господарських потреб домоволодіння за адресою [ADDRESS] у період з 17.12.2010 по 13.06.2019 та їх вартість. Проте вказане дослідження проведено не було, матеріали справи повернуті із повідомленням про неможливість надання висновку. Всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України сторона позивача за первісним позовом не надала докази в розумінні положення статей 77-80 ЦПК України, на обґрунтування позовної вимоги про визнання спільною сумісною власністю подружжя будівельні матеріали, майно обладнання та конструкції, що були використані у період часу з 17.12.2010 по 13.06.2019 в процесі будівництва будинку та споруди для господарських потреб за адресою [ADDRESS] . Суд в свою чергу, позбавлений спеціальних знань для самостійного визначення переліку будівельних матеріалів та їх кількість, а відтак відсутні підстави для задоволення вказаної вимоги. Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення первісної позовної заяви [PERSON] з наведених вище підстав. Щодо позовної вимоги зустрічної позовної заяви [PERSON] про визнання право власності на майно, яким обладнана спірна квартира: спільна кімната: двоспальне ліжко дерев`яне 1 од. - 6000,00 грн., стіл письмовий комп`ютерний 1 од. - 1200,00 грн., шафа 1 од. - 7000,00 грн., стілець 1 од. - 500,00 грн., телевізор SONY 1 од. - 9000,00 грн. на загальну вартість: 23700,00 грн. Прихожа кімната: комод 1 од. - 3000,00 грн., акваріум 1 од. - 800,00 грн., полиця під взуття 1 од. - 1800,00 грн., тумбочка під телефон 1 од. - 1400,00 грн., на загальну вартість: 7000,00 грн. Кухня: стіл кухонний розбірний дерев`яний 1 од. - 2800,00 грн., каструлі Berghoff 6 од. - 1800,00 грн., варочна поверхня газова 1 од. - 4300,00 грн., стільці 2 од. - 1000,00 грн., електрична м`ясорубка 1 од. - 1800,00 грн., на загальну вартість: 11700,00 грн., в загальному вартість наведеного майна складає: 424000,00 грн. Письмові матеріали справи не містять доказів на підтвердження знаходження вказаного у зустрічній позовній заяві майна та побутової техніки у квартирі, а також придбання вказаного майна у період шлюбу, а відтак така вимога не підлягає задоволенню. Суд звертає увагу на те, що письмові матеріали справи містять лише копію товарного чеку від 05.06.2019 на суму 20000,00 грн. - оплата цифрового піаніно (Т.1 а.с. 210), однак вказаний предмет відсутній в переліку майна, яке заявлено [PERSON] за зустрічним позовом. Щодо позовної вимоги [PERSON] за зустрічним позовом про стягнення з [PERSON] ринкової вартості автомобіля Daewoo Lanos 1498, (2007), сірий, № куз. [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] на момент відчуження 29.09.2019 у розмірі відповідно до висновку експерта, суд приходить до висновку про відмову у її задоволенні, виходячи з наступного. Відповідно до відповіді Головного сервісного центру МВС від 14.02.2020 автомобіль Daewoo Lanos 1498, (2007), сірий, № куз. [NUMBER], номерний знак [NUMBER] зареєстрований за [PERSON] - 21.04.2011, а 29.09.2018 відбулась перереєстрація вказаного автомобіля за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу. Доводи [PERSON] про те, що вказаний автомобіль є особистою власністю останньої, всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України - не доведено, письмові матеріали справи доказів отримання в дар транспортного засобу Daewoo Lanos 1498, (2007), сірий, № куз. [NUMBER], номерний знак [NUMBER] - не містять. Таким чином, чуд приходить до висновку, що вказаний транспортний засіб придбаний сторонами у період шлюбу, а відтак є спільною сумісною власністю подружжя. Разом з тим, суд звертає увагу на те, що прохальна частина зустрічної позовної заяви містить помилкову дату відчуження спірного транспортного засобу. Крім того, прохальна частина не містить чіткого розміру вартості частини спірного автомобіля, який просить стягнути позивач за зустрічним позовом з [PERSON] на свою користь, саме посилання на суму, що вказана у відзиві на зустрічну позовну заяву не може бути належним доказом вартості частини транспортного засобу, а також відсутня конкретизація який саме висновок експерта мається на увазі. Таким чином, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного процесу та засад змагальності сторін суд приходить до висновку, що вимога за зустрічним позовом [PERSON] про стягнення з [PERSON] частини ринкової вартості транспортного засобу задоволенню не підлягає, оскільки не доведена позивачем. Відповідно до положень Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Коробов проти України» (заява № 39598/03 від 21 липня 2011 року) суд вказав, що при оцінці доказів, суд, як правило - застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумцій факту. Європейський суд з прав людини також вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі викладеного та

Outcome: partial