Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-25 00:00:00

Позивач через\~свого представника\~ адвоката\~Стельниковича С.А.\~звернувся до\~суду із\~позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, в якому зазначає, з 2012 р. позивач та\~відповідач почали спільно проживати як сім`я, у будинку позивача за адресою: [ADDRESS] . Від даного (цивільного) шлюбу [INFO] у них народився син - [PERSON] . 16.01.2019 р. за особисті кошти позивача, які були накопичені ним ще до шлюбу, було придбано у власність квартиру загальною площею 38,52 м2, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Вартість даної квартири згідно звіту про оцінку майна № 18-230321-015 від 21.03.2023 року складає 1\~323\~409,06 грн. Однак, в момент підписання вищевказаного договору купівлі-продажу квартири, згідно п.2.1 договору, продаж квартири було здійснено за узгодженою між Сторонами «за штучно заниженою ціною» - 192 893,00 грн., оскільки реальна ціна майже в 6 разів більше та вказана вище. Дане нерухоме майно (квартира) було придбано за спільні кошти подружжя в період проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, а тому має статус спільного майна подружжя в рівних долях по частині за кожним. 07.02.2019 р. позивач у приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Дідківської Ю.В. підписав три договори купівлі-продажу земельних ділянок, але вони носили формальний характер, оскільки це було зроблено на прохання відповідача та грошових коштів від укладення таких цивільно-правових угод позивач не отримував. Тому три вказані земельні ділянки є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки були набуті одним із подружжя в період проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. 07.02.2019 р. у приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Дідківської Ю.В. між відповідачем та позивачем було оформлено договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером 3223188000:01:073:0028, загальною площею 0,04 га., що розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення для ведення особистого селянського господарства. Дана земельна ділянка до оформлення договору купівлі-продажу №76 від 07.02.2019 р. належала позивачу на праві особистої приватної власності на підставі свідоцтва про право власності (індексний номер 35001440), виданого Реєстраційною службою Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області 17.03.2015 р. Вартість даної земельної ділянки згідно звіту про оцінку майна №18-230321-017 від 21.03.2023 року складає 113\~220,72 грн. Однак,\~в момент\~підписання вищевказаного\~договору купівлі-продажу\~земельної ділянки,\~згідно п.3\~договору,\~продаж земельної\~ділянки було\~здійснено за\~узгодженою між\~сторонами «за\~штучно заниженою\~ціною» -\~17\~920,00\~грн.,\~ оскільки\~реальна ціна\~майже у\~8\~разів більше\~та вказана\~вище,\~однак в\~зв?язку із\~тим,\~що даний\~договір має\~всі ознаки\~удаваного (фіктивного)\~договору,\~оскільки позивач,\~як продавець\~не отримав\~коштів,\~які визначені\~п.3\~договору,\~а майно\~набуте одним\~з подружжя\~є спільною\~сумісною власністю\~подружжя,\~яке проживало\~однією сім`єю\~без реєстрації\~шлюбу. 07.02.2019 р. у приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області, Дідківської Ю.В. між позивачем та відповідачем було оформлено договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером 3223188000:01:046:0054, загальною площею 0,2500 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Вказана земельна ділянка до оформлення договору купівлі-продажу №73 від 07.02.2019 року належала позивачу на праві особистої приватної власності на підставі свідоцтва про право власності (індексний номер 7743137), виданого Реєстраційною службою Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області 09 серпня 2013 року. Вартість даної земельної ділянки згідно звіту про оцінку майна № 18-230321-020 від 21.03.2023 року складає 959\~962,50 грн. Однак, в момент підписання вищевказаного договору купівлі-продажу земельної ділянки, згідно п.3 договору, продаж земельної ділянки було здійснено за узгодженою між сторонами «за штучно заниженою ціною» - 182 000,00 грн., оскільки реальна ціна в 5 разів більше та вказана вище, однак в зв?язку із тим, що даний договір має всі ознаки удаваного (фіктивного) договору, оскільки позивач, як продавець не отримав коштів, які визначені п.3 договору, а майно набуте одним з подружжя є спільною сумісною власністю подружжя, яке проживало однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Також 07.02.2019 р. у приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області, Дідківської Ю.В. між відповідачем та позивачем було оформлено договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером 3223188000:01:073:0030, загальною площею 0,0441 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення для ведення особистого селянського господарства. Вищевказана земельна ділянка до оформлення фіктивного договору купівлі-продажу №79 від 07.02.2019 року належала позивачу, на праві особистої приватної власності підставі договору дарування земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області, Семенченком В.І. 18.05.2015 р., зареєстрованого у реєстрі за № 1512. Вартість даної земельної ділянки згідно звіту про оцінку майна № 18-230321-021 від 21.03.2023 року складає 124\~825,84 грн, Однак, в момент підписання вищевказаного договору купівлі-продажу земельної ділянки, згідно п.3 договору, продаж земельної ділянки було здійснено за узгодженою між сторонами «за штучно заниженою ціною» - 19 757,00 грн., оскільки реальна ціна у 6 разів більше та вказана вище, однак в зв?язку із тим, що даний договір має всі ознаки удаваного (фіктивного) договору, оскільки позивач, як продавець не отримав коштів, які визначені п.3 договору, а майно набуте одним з подружжя є спільною сумісною власністю подружжя, яке проживало однією сім`єю без реєстрації шлюбу. 18.08.2020 р. позивач та відповідач зареєстрували шлюб. Починаючи з 2012 року (дата початку спільного проживання як подружжя) до моменту реєстрації офіційної реєстрації шлюбу, тобто по 18.08.2020 р. сторони були пов`язані спільним побутом, дбали один про одного, мали спільні інтереси та спільний бізнес, а саме магазин з продажу свіжої риби в с.Трипілля, мали спільний бюджет, виховували разом їхнього спільного сина [PERSON] , а також дітей від першого шлюбу відповідачки: доньку [PERSON] і сина [PERSON] . Також сторони разом купували предмети домашнього побуту, побутову техніку в їхній рибний магазини. Свята проводили у колі рідних та друзів, кумів, мали взаємні права та обов`язки та вели спільне домашнє господарство в незареєстрованому (цивільному) шлюбі. Весь вільний від роботи час сторони проводили разом, вони разом працювали в їхньому сімейному бізнесі. З лютого 2023 року сторони не проживають разом як сім`я, відповідач проживає з дітьми окремо від позивача. В зв`язку з цим позивач просить суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу [PERSON] [INFO] , РНОКПП [NUMBER] та [PERSON] , [INFO] ,\~РНОКПП [NUMBER] в період з 20\~вересня 2012\~року до\~дати офіційного\~укладення шлюбу\~-\~18\~серпня 2020\~року. Визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , наступні об`єкти\~нерухомості: квартира №10, що розташована за адресою: [ADDRESS] , загальна площа 38,52 м2; земельна ділянка з кадастровим номером 3223188000:01:073:0028, загальною площею 0,04 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення для ведення особистого селянського господарства; земельна ділянка з кадастровим номером 3223188000:01:046:0054, загальною площею 0,2500 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); земельна ділянка з кадастровим номером 3223188000:01:073:0030, загальною площею 0,0441 га., що розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення для ведення особистого селянського господарства.\~Стягнути з\~відповідача на\~користь позивача всі судові витрати в тому числі сплачений судовий збір та витрати пов`язані з наданням професійної правничої допомоги. 27.06.2023 р. ухвалою судді було відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. 18.07.2023 р. представник позивача звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт спірне нерухоме майно. 19.07.2023 р. ухвалою суду в задоволенні заяви було відмовлено. 31.07.2023 р. до суду від представника відповідача адвоката Ковальчук А.С. надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що 10.10.2016 р. рішенням Обухівського районного суду Київської області було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Перебування в зареєстрованому шлюбі виключає встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2012 р. Позивач не має будинку за адресою: [ADDRESS] , він зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , де зареєстрований як ФОП. Відповідач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , за вказаною адресою проживають її троє дітей. Таким чином сторони проживали за різними адресами, позивач не виконував батьківські обов`язки по вихованню своєї дитини. Сторони не вели спільне господарство, не мали спільного побуту, не мали спільного бізнесу, не мали взаємних прав та обов`язків. Надані позивачем фотографії нічого не підтверджують. З приводу купівлі квартири та земельних ділянок відповідач зазначила, що квартира була придбана для доньки відповідача [PERSON] ,а земельні ділянки для ведення підприємницької діяльності відповідачем. На придбання цього майна кошти позивач не надавав, все купувалося за кошти відповідача. В зв`язку з цим представник відповідача просила суд відмовити у задоволенні позову та стягнути з позивача на користь відповідача понесені судові витрати. В судовому засіданні 24.10.2023 р. представник позивача адвокат Стельникович С.А. позов підтримав, пояснив, що сторони проживали разом з 2012 р. в цивільному шлюбі. За час проживання придбали квартиру та три земельні ділянки. З лютого 2023 р. сторони проживають окремо. З першою дружиною позивач розірвав шлюб в 2016 р. В судовому засіданні 24.10.2023 р. представник відповідача адвокат Ковальчук А.С. заперечувала проти позову з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. В судовому засіданні 03.11.2023 р. свідок [PERSON] суду пояснила, що вона сусідка сторін. Сторони разом з 2012 р., це одна сім`я, постійно разом, в них є спільна дитина. Ці сусіди в них постійно на очах, так як їхні будинки навпроти. Будинок [PERSON] , а відповідач в нього переїхала в 2012 р. Що в них з майном їй не відомо. В 2016 р. у сторін народилася дитина. В гості вона до них не ходила. В судовому засіданні 03.11.2023 р. свідок [PERSON] пояснив, що він товариш сім`ї. Він трохи жив в Обухові і знайомий з позивачем. В 2012 р. позивач почав проживати з [PERSON] . Вони ходили один до одного в гості дуже часто, разом відпочивали (Крим і т.д.). Потім сторони розлучилися. Він їх умовляв зійтися, але [PERSON] відмовилася. Вони жили однією сім`єю як чоловік та дружина, в них народилася дитина. Він був в кафе на їхніх заручинах. Він чув що позивач переписав майно на [PERSON] , щоб щось залишилося їхній спільній дитині. В судовому засіданні 03.11.2023 р. свідок [PERSON] пояснив, що він брат позивача. В них раніше був спільний бізнес. Приблизно в 2012 р. брат познайомився з [PERSON] , вони почали разом жити в цивільному шлюбі, спочатку в м.Обухів, потім в с.Трипілля. Вони жили разом як одна сім`я, відпочивали разом, часто святкували разом в їхній квартирі в м.Обухів, район «Автошкола». Після народження сина позивач на відповідача відписав своє майно, для зміцнення сім`ї. В судовому засіданні 03.11.2023 р. представник відповідача адвокат Ковальчук А.С. суду пояснила, що до 21.10.2016 р. позивач [PERSON] перебував у шлюбі з іншою жінкою. Будинок в [ADDRESS] належить [PERSON] , попередньо належав [PERSON] . Він ніколи не належав позивачу. Позов є надуманим. В судовому засіданні 16.01.2024 р. свідок [PERSON] пояснила, що вона мати позивача, відповідач невістка, вони разом були 11 років. Вона гляділа їхню дитину 6 років. В сина було все, але він переоформив на відповідачку своє майно. Але це він все заробив. Квартиру вони купляли разом, коли жили разом. В судовому засіданні 16.01.2024 р. свідок [PERSON] пояснив, що він товариш позивача з 1990 р. Сторони познайомилися в 2011 р. і почали проживати разом, в них народився син. Сторони проживали разом, то в нього в с.Трипілля, то в неї на «Автошколі» в м.Обухів. Про те, що позивач переоформив на відповідачку земельні ділянки, він йому говорив. В судовому засіданні 16.01.2024 р. свідок [PERSON] пояснив, що позивач є його сусідом. Сторони разом проживають більше 10 років. Чи вони одружені йому не відомо, чи продавав позивач відповідачці землю йому не відомо. В судовому засіданні 01.02.2024 р. свідок [PERSON] пояснив, що позивач є його товаришем. З 2012 р. сторони почали проживати разом як одна сім`я. В них народилася дитина. Щодо передачі майна відповідачці йому не відомо. Спочатку вони проживали в м.Обухів в квартирі, потім в с.Трипіллі. В м.Обухів вони жили в квартирі [PERSON] , разом з її дітьми. В судовому засіданні 01.02.2024 р. свідок [PERSON] пояснив, що вони з позивачем давні знайомі. З 2012 р. позивач проживав однією сім`єю з [PERSON] , без реєстрації шлюбу. В них народилася дитина. Спочатку вони проживали в її квартирі, а потім купили свою, потім жили в с.Трипілля. Квартиру купував [PERSON] для сина, чому оформлена на відповідачку йому не відомо. Про землю йому взагалі нічого не відомо. В судовому засіданні 01.02.2024 р. свідок [PERSON] пояснив, що позивач його давній знайомий. З 2012 р. сторони почали проживати разом з її дітьми. В них народилася дитина. Позивач купив квартиру на « [PERSON] », в нього були земельні ділянки, чого він їх продав [PERSON] йому не відомо. Він знає першу дружину позивача. Суд вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, перевіривши матеріали справи, вважає, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно\~зі ст.15 Цивільного кодексу України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу , який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно\~зі ст.16 ЦК України\~кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до\~ст. 64 Конституції України\~право на звернення до суду за захистом своїх прав і свобод не підлягає обмеженню. Дане право гарантоване усім фізичним та юридичним особам, права і свободи чи інтереси яких порушені, невизнані або оспорені. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3\~ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1\~ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1\~ст. 2 ЦПК України\~передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлені наступні обставини: Згідно пояснень представника позивача та свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] позивач [PERSON] проживав однією сім`єю з [PERSON] з 2012 р., у них народився син, вони придбали квартиру, разом зі свідками відпочивали. Пояснення свідків послідовні і повністю узгоджуються з матеріалами справи, не викликають у суду сумніви, щодо їх правдивості. Відповідно до ч.2 ст.3\~СК України\~сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Таким чином, ознаками фактичної сім`ї, що складає фактичний шлюб між чоловіком та жінкою є: спільне проживання чоловіка і жінки; спільний побут; взаємні права і обов`язки. Конституційний суд України у своєму\~рішенні від 3 червня 1999 року у справі № 1-8/99\~зазначив, що обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту\~спільного проживання, є\~ведення спільного господарства, тобто: наявність спільних витрат; спільний бюджет; спільне харчування; купівля майна для спільного користування; участі у витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги; наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. З ксерокопій фотографій вбачається, що [PERSON] та [PERSON] разом проводили час, святкували разом з рідними, відвідували магазини, працювали (а.с.35-42) Для встановлення спільного проживання однією сім`єю судом до уваги беруться наступні обставини: показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту; документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки; фотографії певних подій; документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо. 10.10.2016 р. рішенням Обухівського районного суду Київської області було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 16.07.1994 р. виконавчим комітетом Трипільської сільської ради Обухівського району Київської області, актовий запис №6, рішення суду набрало законної сили 21.10.2016 р. (а.с.92) [INFO] народився [PERSON] , батько [PERSON] , мати [PERSON] , що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 13.05.2020 р. (а.с.18) Як вбачається з копії повторного свідоцтва про шлюб від 19.04.2023 р. серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 18.08.2020 р. (а.с.19) Отже перебування позивача в зареєстрованому шлюбі виключає встановлення факту спільного проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 20.09.2012 р. по 10.10.2016 р., тому в цій частині позовних вимог необхідно відмовити. У відзиві на позовну заяву відповідач вказала, що сторони мають спільну дитину, але не проживали разом, не вели спільне господарство, не мали спільного бюджету, не мали прав та обов`язків. Дані твердження суд вважає голослівними та таким, що не відповідають дійсності, покликаними ввести суд в оману. Таким чином суд беручи до уваги докази надані позивачем та пояснення свідків допитаних в судових засіданнях, які є сусідами, родичами та друзями позивача, вважає за необхідне встановити факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , зі та [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] з 10 жовтня 2016 року по 18 серпня 2020 року. Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч.ч.1,2 ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Тобто при застосуванні ст.74 СК України слід виходити з того, що ця норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. Згідно із ч.4 ст.368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Враховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте),а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. В постанові судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 25 грудня 2013 року у цивільній справі № 6-135 цс 13 було вказано, що майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці. Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін. Згідно постанови Верховного суду України від 20.02.2012 року зазначено, що відповідно до ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл.8 СК України. Тобто при застосуванні ст.74 СК України слід виходити з того, що ця норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст.74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбано спірне майно Згідно з положеннями ч.ч.1,2 ст.21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ч.1 ст.36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. 16.01.2019 р. було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , згідно якого продавець [PERSON] передав у власність (продав) покупцю [PERSON] квартиру загальною площею 38,52 м2 за адресою: [ADDRESS] . (а.с.20) Вартість вказаної квартири згідно копії звіту про оцінку майна № 18-230321-015 від 21.03.2023 року складає 1\~323\~409,06 грн. (а.с.21-22) Згідно п.2.1 договору, продаж квартири було здійснено за узгодженою між Сторонами «за штучно заниженою ціною» - 192 893,00 грн., оскільки реальна ціна майже в 6 разів більше та вказана вище. Як зазначив у позові позивач вказана квартира була придбана за його особисті кошти, що накопичені ним до шлюбу. В запереченнях на позов відповідач зазначила, що позивач ніяким чином не брав участі у придбанні квартири, однак жодних доказів на підтвердження цього суду не надала. Таким чином, дане нерухоме майно (квартира) було придбано за спільні кошти подружжя в період проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, а тому має статус спільного майна подружжя в рівних долях по частині за кожним (в розумінні вимог ст.ст.60,61 СК України). 07.02.2019 року у приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області, Дідківської Ю.В. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір №79 купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером 3223188000:01:073:0030, загальною площею 0,0441 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення для ведення особистого селянського господарства. (а.с.23-24) Дана земельна ділянка до укладення договору купівлі-продажу №79 від 07.02.2019 року належала [PERSON] , на праві особистої приватної власності підставі договору дарування земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області, Семенченком В.І. 18 травня 2015 року, зареєстрованого у реєстрі за № 1512. (а.с.23) Вартість даної земельної ділянки згідно звіту про оцінку майна № 18-230321-021 від 21.03.2023 року складає 124\~825,84 грн. (а.с.25-26) На час підписання вищевказаного договору купівлі-продажу земельної ділянки, згідно п.3 договору, продаж земельної ділянки було здійснено за узгодженою між Сторонами «за штучно заниженою ціною» - 19 757,00 грн., оскільки реальна ціна у 6 разів більше та вказана вище. Даний договір має всі ознаки удаваного (фіктивного) договору, оскільки, як вказав в позові позивач, він як продавець взагалі не отримав коштів, які визначені п.3 договору, а майно набуте одним з подружжя є спільною сумісною власністю подружжя, яке проживало однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Крім того, 07.02.2019 р. у приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області, Дідківської Ю.В. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір №73 купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером 3223188000:01:046:0054, загальною площею 0,2500 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). (а.с.27-28) Дана земельна ділянка до укладення договору купівлі-продажу №73 від 07.02.2019 року належала [PERSON] , на праві особистої приватної власності на підставі свідоцтва про право власності (індексний номер 7743137), виданого Реєстраційною службою Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області 09.08.2013 р. (а.с.27) Вартість даної земельної ділянки згідно звіту про оцінку майна № 18-230321-020 від 21.03.2023 року складає 959\~962,50 грн. (а.с.29-30) На час підписання вказаного договору купівлі-продажу земельної ділянки, згідно п.3 договору, продаж земельної ділянки було здійснено за узгодженою між Сторонами «за штучно заниженою ціною» - 182 000,00 грн., оскільки реальна ціна в 5 разів більше та вказана вище. Даний договір має всі ознаки удаваного (фіктивного) договору, оскільки, як вказав в позові позивач, він як продавець взагалі не отримав коштів, які визначені п.3 договору, а майно набуте одним з подружжя є спільною сумісною власністю подружжя, яке проживало однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Також 07.02.2019 р. у приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Дідківської Ю.В. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір №76 купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером 3223188000:01:073:0028, загальною площею 0,04 га., що розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення для ведення особистого селянського господарства. (а.с.31-32) Дана земельна ділянка до укладення договору купівлі-продажу №76 від 07.02.2019 р. належала [PERSON] , на праві особистої приватної власності на підставі свідоцтва про право власності (індексний номер 35001440), виданого Реєстраційною службою Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області 17.03.2015 р. (а.с.31) Вартість даної земельної ділянки згідно звіту про оцінку майна №18-230321-017 від 21.03.2023 року складає 113\~220,72 грн., (а.с.33-34) На час підписання зазначеного договору купівлі-продажу земельної ділянки, згідно п.3 договору, продаж земельної ділянки було здійснено за узгодженою між Сторонами «за штучно заниженою ціною» - 17 920,00 грн., оскільки реальна ціна майже у 8 разів більше та вказана вище. Даний договір має всі ознаки удаваного (фіктивного) договору, оскільки, як вказав в позові позивач, він як продавець взагалі не отримав коштів, які визначені п.3 договору, а майно набуте одним з подружжя є спільною сумісною власністю подружжя, яке проживало однією сім`єю без реєстрації шлюбу. В запереченнях на позов [PERSON] зазначила, що відповідач купила земельні ділянки для ведення підприємницької діяльності. На їх придбання позивач кошти не надав. Відповідач купувала за свої кошти. Разом з тим будь-яких доказів, що кошти були передані позивачу, відповідачем суду не надано. Таким чином, вказані договори купівлі-продажу земельних ділянок носили формальний характер, оскільки як вказав в позові [PERSON] це було зроблено на прохання його «цивільної дружини», [PERSON] та грошових коштів він від укладення таких цивільно-правових угод взагалі не отримував, а тому три нижче вказані земельні ділянки є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки були набуті одним із подружжя в період проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу (в розумінні вимог ст.ст.60,61 СК України). Згідно п.5 ч.1 ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених\~Земельним кодексом України. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22,30\~постанови\~від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Дана позиція узгоджується з висновком Верховного Суду, яка викладена у постанові від 03.10.2018 року у справі № 127/7029/15-ц, де колегія суддів відступила від правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року у справі №\~201/14044/16-ц, провадження № 61-189ск17, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що у випадку відчуження майна одним із подружжя та неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Вартість майна, що підлягає поділу, у разі недосягнення згоди між подружжям, визначається на час розгляду справи, а не на час продажу майна одним із подружжя. Відповідна правова позиція знайшла своє відображення у рішенні в рамках розгляду \~цивільної справи №755/2700/19\~. Тлумачення ст.61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і ст.368 ЦК України. Частина 1 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує». Тобто, той із подружжя, який заявляє про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних та допустимих доказів. У постановах Верховного Суду України: від 01 липня 2015 року у справі № 6-612цс15; від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2641цс15; від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-846цс16 (п.1 ч.2 ст.389 ЦПК України). В указаних постановах зроблено висновок, що сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя, а у разі придбання майна, хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Згідно п.5 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Встановлення судом факту проживання однією сім`єю з [PERSON] має суттєве юридичне значення, оскільки породжує для позивача юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення майнових прав, а тому цивільно-правові відносини, що склались між сторонами розглянуті в порядку позовного провадження, оскільки вимоги про встановлення факту проживання однією сім?єю та визнання права спільної власності подружжя на вищевказані об`єкти нерухомості були об`єднані в одне позовне провадження. Відповідно до положень ст.ст. 77-80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та доведені належними і допустимими доказами, а тому позов підлягає частковому задоволенню. З квитанції №0.0.3004703165.1 від 18.05.2023 р. вбачається, що позивач [PERSON] сплатив судовий збір в розмірі 13420 грн. 00 коп. Відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України\~суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір у розмірі 13420 грн. 00 коп. Враховуючи викладене та

Outcome: partial