Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-25 00:00:00

У квітні 2023 року [PERSON] звернулася до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з вищевказаною позовною заявою з вимогою: - стягнути з Державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного рахунок Державної казначейської служби України на користь позивача у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 1865,00 грн.; - стягнути з Державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного рахунку Державіної казначейської служби України на користь позивача у рахунок відшкодування моральної шкоди 10000,00 грн.; - судові витрати стягнути на користь позивача з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області. Позов мотивувала тим, що 19.10.2021 адміністративна комісія при виконавчому комітеті Бориспільської міської ради винесла постанову про накладення адміністративного стягнення №9, якою наклала на позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1360 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.152 КУпАП. Не погоджуючись з постановою, позивач оскаржила її до суду та рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26.07.2022 у справі №359/1514/22, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.12.2022, було задоволено її адміністративний позов, скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення №9 від 19.10.2021, закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст152 КУпАП. У період з 21.11.2021 по 10.01.2022 позивач знаходилася за межами України, перебувала у Вірменії. Проте з її рахунку було списано суму штрафу у розмірі 1360 грн., яке відбулося в межах виконавчого провадження [NUMBER] відкритого у Бориспільському відділі державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ). Внаслідок виконання постанови у справі про адміністративне правопорушення з позивача було списано виконавчий збір у сумі 136,00грн. та виконавчі витрати в сумі 369 грн. Всього з рахунку відповідача було списано коштів в сумі 1865,00 грн. Зазначає, що судовими рішенням у справі №359/1514/22, які мають преюдиційне значення, встановлено протиправність дій виконавчого комітету Бориспільської міської ради щодо притягнення її до адміністративної відповідальності та порушення вимог КУпАП, що стало підставою для скасування постанови №9 від 19.10.2021 року та закриття справи про адміністративне правопорушення за ст.152 КУпАП. Вважає, що заподіяна їй матеріальна шкода в сумі 1865 грн. підлягає відшкодуванню відповідно до вимог ст.ст.1173, 1174 ЦК України. Також стверджує, що неправомірними діями відповідача позивач була позбавлена виплаченої соціальної допомоги при народження дитини, яка надходила на рахунок. Вона була змушена змінювати спосіб свого життя, збирати докази невинуватості, залучати правову допомогу, відстоювати у суді свою позицію та незаконність дій відповідача, була вимушена обмежити блага, якими вона могла забезпечити дитину. Внаслідок цього відповідачем їй заподіяна моральна шкода, яку вона оцінює в розмірі 10000 гривень. Позивачем понесені витрати на правничу допомогу в сумі 15000 гривень. 09.08.2023 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (а.с.61-68), за змістом якого відповідач позов не визнає та просить відмовити у його задоволенні. Зокрема, зазначає, що не є розпорядником коштів державного бюджету, а також, що відповідно до п. 3 «Порядку повернення коштів помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів», затвердженого наказом міністерства фінансів України №787 від 03.09.2023, повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів та перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, у національній валюті здійснюється Казначейством або головними управліннями Казначейства з відповідних бюджетних рахунків для зарахування, відкритих в Казначействі відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів. 17.01.2024 до канцелярії суду надійшло клопотання позивача [PERSON] про заміну первісного відповідача на належного відповідача, за змістом якого позивач відповідно до ст.51 ЦПК України просить замінити первісного відповідача у справі Держава України в особі Виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області на належного відповідача - Виконавчий комітет Бориспільської міської ради, у зв`язку з цим також виклала позовні вимоги наступним чином: - стягнути з Виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області на користь позивача у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 1865,00 грн.; - стягнути з Виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області на користь позивача у рахунок відшкодування моральної шкоди 10000,00 грн.; - стягнути судові витрати з Виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області, які складаються з судового збору у сумі 1073,60 грн., витрат на правничу допомогу у сумі 15000,00грн., поштові витрати у сумі 821,16 грн. 09.02.2024 до суду надійшов відзив від відповідача Виконавчого комітету Бориспільської міської ради (на заяву про зміну предмету позову, а.с.226-233), відповідно до якого відповідач позов не визнає та просить відмовити у його задоволенні. Звертають увагу, що Виконавчий комітет не є розпорядником коштів місцевого бюджету, або особою, яка отримує сплачені штрафи, оскільки штраф сплачується не не на рахунок Виконавчого комітету, а до місцевого бюджету: р/р UA198999980314040542000010778,Казначейство України, код ЄДРПОУ 37955989, отримувач ГУК в Київській області/Бориспіль/21081100, КДБ 21081100. Зазначають, повернення коштів з державного та місцевих бюджетів здійснюється згідно із «Порядком повернення коштів помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів», затвердженого наказом Міністерства фінансів України №787 від 03.09.2013. Звертають увагу, що на підтвердження завдання моральної шкоди позивачем не надано будь-яких належних і допустимих доказів, що на думку відповідача свідчить про надуманість такої шкоди та бажання збагатитися за кошти Бориспільської територіальної громади. Відповідач не має ніякого відношення до стягнення коштів соціальної допомоги з рахунку позивача. Вважають, що позивачем не надано доказів того, що списання коштів відбулося саме з коштів на допомогу по догляду за дитиною. Категорично не погоджуються з витратами на правничу допомогу, звертають увагу на відсутність детального розрахунку витраченого адвокатом часу, у зв`язку з чим неможливо перевірити, чи надавалися послуги. Звертають увагу на не співмірність заявлених витрат зі складність справи, обсягом наданих послуг та ціною позову. Ухвалою від 14.06.2023 було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.54). Ухвалою суду від 06.09.2023 а.с.74-77) було визнано обов`язковою явку позивача [PERSON] в судове засідання. Витребувано: -у Бориспільського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ) копію виконавчого провадження ВП№ [NUMBER] з примусового виконання постанови адміністративної комісії при виконавчому комітеті Бориспільської міської ради від 19 жовтня 2021 року №9 про стягнення з [PERSON] на користь держави штрафу у розмірі 1360 гривень; - у Головного управління Державного казначейства у Київській інформацію про те чи були зараховані до державного бюджету грошові кошти в розмірі 1360 гривень, стягнуті з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на підставі постанови адміністративної комісії при виконавчому комітеті Бориспільської міської ради від 19 жовтня 2021 року №9; чи зверталась [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) до ГУ ДКСУ з заявою щодо повернення їй з державного бюджету утриманої з неї суми штрафу та чи повернуто їй вказані кошти. Ухвалою суду від 12.12.2023 до участі у справі було залучено третіх осіб: Міністерство юстиції України, Державна казначейська служба України (а.с.123-123). Ухвалою суду від 19.01.2024 (а.с.208-210) було замінено неналежного відповідача - Держава Україна в особі Виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області на належного відповідача - Виконавчий комітет Бориспільської міської ради Київської області (ЄДРПОУ 3300337, адреса: Київська область, м.Бориспіль, вул..Київський шлях, 72). Виключено з числа учасників справи залучених до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Міністерство юстиції України та Державну казначейську службу України. У судове засідання позивач не з`явилася, направила клопотання, з проханням розглянути справу без її участі. Представник відповідача Виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області позов не визнала, пояснила, що стягнення штрафу не може вважатися заподіянням шкоди. Також звертає увагу, що зарахування штрафу відбувається до місцевого бюджету, а не на рахунок Виконавчого комітету. Позивач до них з приводу повернення стягнутих з неї коштів не зверталася. Вимогу про стягнення моральної шкоди та відшкодування витрат на правничу допомогу вважають необґрунтованою та недоведеною Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1, ч.6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.. Згідно п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі;. За змістом п.п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути: 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 липня 2022 року у справі № 359/1514/22, яке набрало законної сили 20 грудня 2022 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду, було задоволено адміністративний позов [PERSON] до Виконавчого комітету Бориспільської міської ради, скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення №9 від 19 жовтня 2021 року, винесену адміністративною комісією при виконавчому комітеті Бориспільської міської ради Київської області відносно [PERSON] за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.152 КУпАП. Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст.152 КУпАП закрито. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області на користь [PERSON] понесені витрати на оплату судового збору у розмірі 496 гривень 20 копійок та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 гривень (а.с.236-241, 21-28). Вказаним рішенням суду встановлено, що 19 жовтня 2021 року адміністративна комісія при виконавчому комітеті Бориспільської міської ради винесла постанову про накладення адміністративного стягнення №9, якою наклала на [PERSON] адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1360 гривень за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.152 КУпАП. Суд зазначив, що оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення була винесена за відсутності [PERSON] , яка не з`явилась на засідання адміністративної комісії при виконавчому комітеті Бориспільської міської ради. Також суд встановив, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження тієї обставини, що [PERSON] отримувала вказане повідомлення А також, що повідомлення було направлено не за адресою реєстрації [PERSON] . За змістом рішення від 26.07.2022 Бориспільський міськрайонний суд встановив, що в протоколі про адміністративне правопорушення №86 від 18 серпня 2021 року та в постанові про накладення адміністративного стягнення №9 від 19 жовтня 2021 року відсутня вказівка на конкретну норму Правил благоустрою м. Борисполя, затверджених рішенням сесії Бориспільської міської ради від 29 березня 2016 року №470-7-VII, яка була порушена позивачем. Суд погодився з доводами позивача щодо безпідставності притягнення її до адміністративної відповідальності та вважав, що постанова про накладення адміністративного стягнення №9 від 19 жовтня 2021 року відносно [PERSON] підлягає скасуванню як протиправна, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закриттю. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 26 жовтня 2022 року (а.с.242-245) було відмовлено позивачу у задоволенні заяви про поворот виконання з підстав , що [PERSON] обрала неналежний спосіб відновлення майнового права, адже після набрання законної сили рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 26 липня 2022 року вона має право пред`явити в порядку цивільного судочинства позов про стягнення з виконавчого комітету Бориспільської міської ради матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок безпідставного притягнення до адміністративної відповідальності, на підставі ч.1 ст.1173 ЦК України. Дослідження копії виконавчого провадження АСВП [NUMBER], наданого Бориспільським відділом державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ) (а.с.95) встановлено наступне. 21.10.2021 до Відділу з адміністративної комісії Виконавчого комітету Бориспільської міської ради надійшла на виконання постанова від 19.10.2021 №9 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1360 гривень відносно [PERSON] (а.с.95). Копія постанова адміністративної комісії при виконавчому комітеті Бориспільської міської ради від 19 жовтня 2021 року №9 наявна в матеріалах справи (а.с.11). Згідно із постановою штраф підлягав оплаті на рахунок UA198999980314040542000010778, отримувач - ГУК в Київській обл../Бориспіль/21081100, адмінштраф, КДБ 21081100. 21.10.2021 постановою державного виконавця Агатюка О.О. була відкрито виконавче провадження ВП [NUMBER] про примусове виконання постанови №9, виданої 19.10.2021 Бориспільською міської радою та стягнення з [PERSON] на користь держави штраф 1360 грн. Стягувач - Бориспільська міська рада (а.с.97). Платіжним дорученням №32259 від 03 грудня 2021 року Бориспільським міським ВДВС ЦМУМЮ (м.Київ) перераховано 1360 грн. штрафу на рахунок Головного управління Казначейства у Київській області, Бориспільська міська рада, 21081100 - код класифікації доходів бюджету для адміністративних штрафів та інших санкцій (а.с.98). Згідно із розпорядженням [NUMBER] від 03 грудня 2021 року грошові кошти, що надійшли на депозитний рахунок Бориспільського міського ВДВС підлягали перерахуванню: 1360 грн. - на користь ГУК Київ обл./Бориспіль мі./2108110 - в казначейство України; 136 грн. виконавчого збору на рахунок Казначейства України, 69 грн. та 300 грн. витрат виконавчого провадження - в Державну казначейську службу за вказаними реквізитами. Постановою державного виконавця від 03.12.2021 виконавче провадження ВП [NUMBER] було закрито у зв`язку тим, що боржником рішення виконано, борг, виконавчий збір, витрати сплачено в повному обсязі (а.с.100). Факт списання коштів з рахунку позивача у сумі 1865 грн. 02.12.2021 (баланс - залишок - 207.24) підтверджується випискою з рахунку позивача в АТ «КБ «Приватбанк» (а.с.13). Позивач є громадянкою Вірменії та має посвідку на постійне проживання в Україні серії/номер [NUMBER] (а.с.10). Відповідно до свідоцтва про народження Серія [NUMBER] , виданого Бориспільським міськрайонний відділом державної реєстрації актів цивільного стану 05 березня 2021 року (а.с.33), позивач має малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Згідно із повідомленням Головного управління ДВСУ в Київській області від 10.10.2023 №5-10/7674 (а.с.101-102) у Головному управління Казначейства відсутня інформація щодо зарахування до державного бюджету грошових коштів в розмірі 1360 грн., стягнутих з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). Станом на 10.10.2023 Головне управління Казначейства не отримувало на свою адресу заяв щодо повернення коштів від [PERSON] з державного бюджету утриманої з неї суми штрафу в сумі 1360 грн. В цьому зв`язку суд звертає увагу, що штрафи за адміністративні правопорушення, накладені адміністративною комісією виконавчого комітету міської ради, зараховуються до місцевого бюджету. Це регулюється Бюджетним кодексом України, зокрема, пунктом 38 частини першої статті 64, де зазначено, що адміністративні штрафи, що накладаються місцевими органами виконавчої влади та виконавчими органами місцевих рад, належать до доходів загального фонду місцевих бюджетів. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. За статтями 55, 56 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Відповідно до ч.1 ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. За вимогами ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості, вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом. У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. В силу вимог ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За частиною 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 8 серпня 2023 року у справі №910/5880/21, провадження № 12-36гс22 зробила наступні правові висновки, зазначивши наступне. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що на момент сплати позивачем адміністративно-господарського штрафу юридична підстава для такого платежу існувала - була чинною постанова про застосування штрафу та відкрите виконавче провадження. Тому не можна вважати, що позивач сплатив кошти помилково. Так само з огляду на обставини справи немає підстав вважати, що він сплатив штраф надміру, тобто у розмірі більшому, ніж визначений у зазначеній постанові. Надалі з огляду на набрання законної сили судовим рішенням адміністративного суду про визнання протиправною та скасування такої постанови відповідна юридична підстава відпала. Порядок № 787 (Порядок повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до Державного та місцевих бюджетів України, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 3 вересня 2013 року № 787) застосовний до випадків помилково чи надміру зарахованих до бюджету. Оскільки сума адміністративно-господарського штрафу, яку вніс до бюджету позивач, не є помилково чи надміру зарахованою, Порядок № 787 на спірні правовідносини не поширюється. Велика Палата Верховного Суду вважає, що після визнання протиправною та скасування адміністративним судом постанови про застосування штрафу платник згідно зі статтею 1212 ЦК України має право на позов про стягнення суми перерахованих ним коштів як таких, які утримуються у бюджеті без достатньої правової підстави. Це узгоджується із практикою Великої Палати Верховного Суду про те, що рішення органу влади за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване (див., наприклад, постанови від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (пункт 39), від 15 жовтня 2019 року у справі № 911/3749/17 (пункт 6.27), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (пункт 35), від 1 лютого 2020 року у справі № 922/614/19 (пункт 52), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 109)). За змістом глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних, - так би мовити, приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях, тоді як для кондикційних зобов`язань вина не має значення, бо суттєвим є неправомірність набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки те майно, яке безпідставно набув (зберіг), або вартість останнього(див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (пункти 45-46)). Інакше кажучи, у деліктних зобов`язаннях одна зі сторін втрачає певне майно, а інша його не набуває, тоді як у кондикційних зобов`язаннях одна зі сторін втрачає певне майно унаслідок того, що інша сторона його набуває, зокрема утримує в себе. З огляду на наведене Велика Палата Верховного Суду вважає, що відсутні підстави застосовувати до спірних правовідносин приписи ЦК України про відшкодування шкоди. На ці правовідносини поширюються приписи статті 1212 ЦК України, які застосували суди першої й апеляційної інстанцій, задовольняючи позов. Вказане узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16, а також від 5 лютого 2020 року у справі № 910/15295/18, на яку звернув увагу Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в ухвалі про передання справи № 910/5880/21 на розгляд Великої Палати Верхового Суду. Відповідно до правового висновку Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеного у постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 19000сво18), зазначено про те, що у справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Встановивши, що Виконавчим комітетом Бориспільської міської ради, в особі адміністративної комісії, яка не є юридичною особою, в порушення встановленого порядку та без належних підстав винесено постанову про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.152 КУпАП з накладенням штрафу в розмірі 1360 гривень, яка була скасована в судовому порядку, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. З урахуванням приписів ч.1 ст.1212 ЦК України, правового висновку Великої Палати Верховного Суду (постанова від 8 серпня 2023 року, справі №910/5880/21) що штраф, який був утриманий з [PERSON] та перерахований до місцевого бюджету, підлягає стягненню з місцевого бюджету на користь позивача. Окрім стягнення штрафу, внаслідок виконання постанови відповідача, яку було скасовано у судовому порядку як незаконну, позивач понесла майнові втрати у вигляді стягнутого з неї виконавчого збору та витрат виконавчого провадження на загальну суму 505 гривень. Заподіяна шкода знаходиться у безпосередньому зв`язку з ухваленим відповідачем рішенням про притягнення [PERSON] до адміністративної постанови та направленням постанови про накладення штрафу для примусового виконання. Отже, заподіяна позивачу майнова шкода в розмірі 505 гривень підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача в силу вищенаведених вимог ч.1 ст.1166, ч.1 ст.1173 ЦК України. Суд враховує, що внаслідок рішення і дій відповідача по притягненню її до адміністративної відповідальності та накладенню штрафу, пред`явлення його на виконання позивач зазначала немайнових втрат, їй заподіяна моральна шкода, яка полягає у душевних переживаннях, пов`язаних із необхідністю самостійно вживати додаткові зусилля для відновлення своїх прав через звернення до суду. Оцінюючи характер та обсяг моральної шкоди, суд керується принципами розумності, виваженості та справедливості, а також враховує позицію Європейського суду з прав людини щодо того, що компенсація моральної шкоди має бути адекватною, не повинна бути більшою, ніж потрібно для розумного задоволення, та не призводити до безпідставного збагачення. Встановлено, визначений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди (10000 грн.) жодним чином позивачем не обґрунтований і не доведений та очевидно не відповідає тим негативним наслідкам, які вона зазначала. Крім того, суд, який задовольнив адміністративний позов [PERSON] повністю відновив її порушене право в частині скасування постанови про накладення штрафу та закриття справи про адміністративне правопорушення, а також задовольнив вимогу про відшкодування витрат на правничу допомогу у заявленій позивачем сумі 10000 гривень (в суді першої інстанції) та 2000 гривень (в суді апеляційної інстанції). Сам факт визнання незаконності винесеного відповідачем рішення та його скасування в судовому порядку є формою сатисфакції, яка спрямована на відновлення порушеного права позивача, та є достатнім відшкодуванням завданих позивачу немайнових втрат. У зв`язку з цим вимога щодо відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягає. Позивачем понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1073 грн. а також поштові витрати в сумі 29,00 грн. (а.с.9,200), які в силу вимог ст.ст.133,141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Інші поштові витрати не були необхідними для справи, а отже неминучими для позивача : направлення заяви про усунення недоліків, направлення пояснень, які не заявою по суті справи, повторне направлення пояснень - а.с.193,198,199. Тому ці витрати слід визнати необґрунтованими, такими , що відшкодуванню не підлягають. Щодо заявлених витрат на правничу допомогу в сумі 15000 гривень, то окрім Договору надання правової допомоги від 27.03.2023 та акту прийняття-передачі наданих послуг №1 від 30.03.2023 (а.с.34-37,35) матеріали цивільної справи не містять. Суд звертає увагу, що в Акті окрім вивчення документів для складання позовної заяви про відшкодування шкоди та складання такої позовної заяви також зазначені: надання консультації, вивчення судової практики Верховного Суду, складання та написання відповіді на відзив. Зазначено загальний час витрачений адвокатом 5 годин, а також загальна вартість послуг адвоката згідно із переліком -15000 гривень, з розрахунку 3000 грн. за годину роботи. Водночас, не конкретизовано, скільки часу витрачено на вивчення документів, на консультацію, на підготовку позовної заяви. До переліку наданих послуг включно - складання та написання відповіді на відзив, що не підтверджується матеріалами справи. Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України, суд оцінює заявлені витрати з точки зору їх реальності, необхідності та розумності з урахуванням конкретних обставин справи. Через відсутність деталізації витраченого часу та обґрунтування необхідності усіх заявлених дій, суд позбавлений можливості перевірити відповідність витрат зазначеним критеріям. Таким чином, вимога [PERSON] про відшкодування витрат на правничу допомогу у розмірі 15000 грн. задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: partial