Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-20 00:00:00

У серпні 2022 року [PERSON] звернулася в Дарницький районний суд м. Києва із позовною заявою до [PERSON] , в якій просила суд стягнути з відповідача на свою користь суму основного боргу 180 840,00 грн., відсотки за користування грошовими коштами 190 000,00 грн., штрафні санкції у розмірі 115 970,40 грн., моральну шкоду 7 000,00 грн., судовий збір та витрати на правову допомогу. Позовна заява обґрунтована тим, що 31.01.2016 позивач надала у борг відповідачеві грошові кошти у розмірі 7 700 Євро на умовах зворотності та під відсоткову ставку у розмірі 12% з щомісячною виплатою у розмірі 3 855,00 грн., що підтверджується відповідною розпискою. 13.10.2020 [PERSON] частково повернула грошові кошти у розмірі 1 700 євро, тобто на даний час залишилася неповернутою сума основного боргу 6 000 євро, що еквівалентно 180 840,00 грн., та відсотків у розмірі 190 000,00 грн. Загальна сума боргу становить 370 840,00 грн. У зв`язку з неповерненням коштів, позивачем здійснено нарахування штрафних санкцій на підставі ст. 625 ЦК України, розмір яких становить 115 970,40 грн. На неодноразові звернення з приводу повернення позики відповідач не реагує, що і стало підставою звернення до суду. Разом з позовною заявою позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на усе майно, що належить [PERSON] . Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Заставенко М.О. від 15.08.2022 відмовлено у задоволення заяви [PERSON] про забезпечення позову. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Заставенко М.О. від 30.09.2022 відкрито провадження за вказаною позовною заявою, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 23.12.2022 відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву, в якому заперечувала щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що за період з 01.01.2016 по 01.01.2022 нею були здійснені перерахування на банківський рахунок позивача грошових коштів у розмірі 243 113,05 грн., що підтверджується банківською довідкою, а також розпискою з підписом позивача. Також відповідач повідомила, що не отримувала від позивача жодної вимоги або претензії з приводу повернення грошових коштів. Зі змісту копії розписки, яка додана до позовної заяви не вбачається отримання відповідачем від позивача грошових коштів у борг, які і не встановлено обов`язку повернути грошові кошти. Доказів про заподіяння позивачеві моральної шкоди суду не надано. 26.12.2022 позивач подала до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] 09.01.2023 до суду відповідачем подані заперечення на повторну заяву позивача про забезпечення позову. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Заставенко М.О. від 25.01.2023 відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову. 17.01.2023 позивачем до суду подано клопотання про розгляд справ у судовому засіданні з повідомленням сторін. 17.01.2023 позивачем подано відповідь на відзив, в якому заперечувала щодо отримання коштів від відповідача, а докази, надані відповідачем вважала сумнівними. 23.01.2023 до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Заставенко М.О. від 26.01.2023 справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження у підготовче засідання. 14.02.2023 позивачем до суду подане клопотання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи. Ухвалою від 23.02.2023 витребувано у [PERSON] оригінал розписки від 29.01.2022. 13.03.2023 відповідачем подано заперечення на клопотання про призначення експертизи. 22.03.2023 позивачем заявлено клопотання про витребування оригіналів документів для проведення експертизи. Ухвалою від 22.03.2023 задоволено клопотання [PERSON] , про витребування документів за 2022 рік, які містять підпис [PERSON] 19.04.2023 позивачем подане до суду клопотання про доручення вільних та умовно-вільних підписів позивача до матеріалів, визначених судом для проведення експертизи. Ухвалою від 18.05.2023 витребувано в АТ «Державний ощадний банк України» оригінали документів, датованих 2021 - 2022 роки, на яких міститься підпис [PERSON] . Ухвалою від 29.06.2023 у справі призначено судову почеркознавчу експертизу. 16.01.2024 до суду надійшов висновок експерта за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи. Ухвалою від 06.02.2024 закрито підготовче засідання, справу призначено до розгляду по суті. 14.02.2023 позивача подала до суду клопотання про виклик у судове засідання для допиту в якості свідка експерта, та клопотання про призначення у справі повторної експертизи. Протокольною ухвалою від 21.02.2024 відмовлено у задоволенні клопотання [PERSON] про допит експерта у судовому засіданні та призначення у справі повторної експертизи. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не прибула, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у матеріалах справи міститься поданий нею відзив на позовну заяву та заперечення на відповідь на відзив, а також заяви про розгляд справи у її відсутність, тому суд ухвалив розглядати справу у відсутність відповідача. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. 31.01.2016 [PERSON] складено розписку про те, що вона взяла грошові кошти під 12% річних 190 000,00 грн. і 7 700 Євро, зобов`язується віддавати щомісячно % в сумі 3 855 грн. Відповідно до частини першої ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до частини першої ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За загальним правилом статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно зі статтею 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 Цивільного кодексу України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 Цивільного кодексу України). Частиною третьою статті 545 Цивільного кодексу України передбачено, що саме наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Відповідно до частини першої статті 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно з частинами першою, четвертою статті 545 Цивільного кодексу України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання зобов`язання частково або в повному обсязі. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Частинами першою, другою статті 207 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року справа № 464/3790/16-ц; провадження № 14-465цс18 та постановах Верховного Суду: від 19 липня 2021 року у справі № 522/31737/13, провадження № 61-17289св20; 18 липня 2018 року справа № 143/280/17, провадження № 61-33033св18; 08 липня 2019 року справа № 524/4946/16-ц; провадження № 61-20376св18. Звертаючись до суду з позовом, позивач вказує, що станом на час звернення з позовом до суду загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем складається із запозиченої та неповернутої суми боргу 6 000 Євро, що еквівалентно 180 840,00 грн., відсотків у сумі 190 000,00 грн., та штрафних санкцій 115 970,40 грн. Разом з тим, жодних належних доказів на підтвердження наявності заборгованості відповідача перед позивачем і його розміру позивачем не надано. Позивачем також не надано жодного розрахунку заявленої суми заборгованості, з чого було б можливо зробити висновок про наявність заборгованості, її період, в яких сумах сплачувалися кошти, за які періоди, в якому розмірі та на які суми боргу нараховувались відсотки за користування позикою. Також суд звертає увагу на те, що розписці від 31.01.2016 відсутній строк виконання зобов`язання, доказів звернення позивача до відповідача з вимого про повернення позики суду не надано, що також унеможливлює суду перевірити наданий позивачем розрахунок штрафних санкцій. Натомість відповідачем на спростування заявлених позовних вимог надано до суду розписку від 29.01.2022 наступного змісту: «Я [PERSON] віддала [PERSON] суму 6 000 Євро і 190 000,00 грн.» На вказаній розписці містяться підписи як [PERSON] так [PERSON] . Також відповідачем надано до суду довідку з АТ КБ «ПриватБанк» з якої вбачається, що у період з 01.01.2026 по 01.01.2022 [PERSON] здійснювала платежі на банківську картку [PERSON] . Згідно висновку експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи у цивільній справі № 753/8452/22 від 08.01.2024 за № 22660/23-32 встановлено, що підпис від імені [PERSON] після рукописного запису «паспорт [NUMBER] » та перед записом « [PERSON] » у розписці від 29.01.2022 - виконаний [PERSON] . У вказаному висновку зазначено, що проведеним дослідженням підпису від імені [PERSON] встановлено, що він виконаний рукописним способом, ознак застосування технічних засобів або виконання підпису з попередньою технічною підготовкою не виявлено. З урахуванням вище встановленого, суд вважає що заявлені позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення боргу у розмірі 6 000 Євро, що еквівалентно 180 840,00 грн., відсотків у сумі 190 000,00 грн., та штрафних санкцій 115 970,40 грн. не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не підтверджено належними доказами вказані суми боргу. Також суд вважає не доведеними позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, оскільки на підтвердження її заподіяння позивачем не зазначено жодних обґрунтувань з даного приводу у позовній заяві та не надано до суду жодних доказів. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов є необґрунтованим та не доведеним, а отже таким, що не підлягає задоволенню. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, відповідно до ст. 141 ЦПК України, покладаються на позивача.

Outcome: dismissed