Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третьої особи - приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Воробйової Т.А. про усунення від права на спадкування за законом, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Обґрунтовуючи свої вимоги зазначив, що [PERSON] його батько, яки помер [INFO] та після його смерті відкрилась спадщина, спадкоємцями першої черги є він та його дружина [PERSON] . [PERSON] не проживала разом із померлим, ні фізично, ні матеріально не допомагала чоловіку, не приймала участь у його житті, відносини між ними погіршились, відповідач перебувала за кордоном та повернулась до України після його смерті. Позивач останні шість місяців життя батька піклувався про нього, купував ліки та продукти харчування, допомагав із веденням домашнього господарства, готував їжу, прибирав квартиру, водив його на прогулянки. [PERSON] через похилий вік та хвороби був у безпорадному стані, потребував постійного піклування, догляду та матеріальної допомоги. При цьому через поведінки відповідачки батько тривалий час також зазнавав душевних страждань, постійно мав надію, що відповідачка повернеться до нього в Україну. Отже, відповідачка під час тяжкої хвороби [PERSON] та перебування його у безпорадному стані, мала можливість, але свідомо ухилялась від надання йому матеріальної допомоги та моральної підтримки. Позивач також одноособово поніс витрати, пов`язані із похованням батька та оплатою ритуальних послуг. Ухвалою від 10.06.2021 судді Ленінського районного суду м. Миколаєва справу направлено за підсудністю до Заводського районного суду м. Миколаєва. Ухвалою від 08.09.2021 відкрите провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначене підготовче судове засідання та витребувані докази. 06.10.2021 до суду надіслана спадкова справа №49/2020 після смерті [PERSON] 12.10.2021 відповідач подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила в задоволенні позову відмовити посилаючись на те, що вона є дружиною померлого [PERSON] , шлюб між ними зареєстровано 26.11.1993, який за життя 14.02.2019 склав заповіт, яким заповідав все своє майно дружині [PERSON] . Станом на смерть [PERSON] йому на праві власності належало 1/3 частка квартири [ADDRESS] . Вона разом із [PERSON] з дня реєстрації шлюбу і до останнього часу проживали за адресою: [ADDRESS] . У вересні 2020 року вона полетіла до США для надання підтримки та допомоги своєї сестрі, а не через сварки з чоловіком. Дізнавшись, що її чоловік помер вона як змогла одразу прилетіла до України у квітні 2021 року. Похованням її чоловіка займався її племінник [PERSON] за її дорученням, а не позивач. [PERSON] мав проблеми зі здоров`ям, як людина похилого віку, однак до лікаря звертався у 2029 році, отримав рекомендації від лікаря та підтримав стан свого здоров`я, зокрема слідкував за артеріальним тиском. При цьому, [PERSON] до останнього дня працював на посаді робітника з комплексного обслуговування та ремонту будинку у Центрі реінтеграції бездомних громадян Миколаївської міської ради та припинив роботу 23.11.2020 у зв`язку зі смертю. Причиною смерті [PERSON] стало не хронічна хвороба, а токсична дія етанолу. Позивач дуже рідко бачився з батьком, відвідував коли йому були потрібні гроші та схиляв до спільного вживання спиртних напоїв, що чоловіку було заборонено. Позивач не піклувався про батька, а з`явився до нього разом із правоохоронцями для примусового відчинення дверей та констатування факту смерті. Ухвалою від 22.05.2023 закрите підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив про їх задоволення, з підстав зазначених у позовної заяві. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнала, просила в задоволенні позову відмовити, з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, спадкової справи №49/2020 від 16.11.2020, суд приходить до наступних висновків: Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Судом установлено, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копію свідоцтва про смерть, виданого 18.11.2020 Миколаївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №3682 від 18.11.2020. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина. Спадкоємцями першої черги, в порядку спадкування за законом, є його син [PERSON] та дружина - відповідачка [PERSON] , які в установлений чинним законодавством строк звернулися до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Воробйової Т.А. із заявами про прийняття спадщини, після смерті [PERSON] та нотаріусом була відкрита спадкова справа №49/2020 від 23.11.2020. Крім того, за життя [PERSON] 14.02.2019 склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Воробйовою Т.А., яким все належне йому майно, що буде належати йому за законом на день смерті, заповів своєї дружині [PERSON] [PERSON] звернувся до суду з позовом про усунення [PERSON] від права на спадкування після смерті її чоловіка [PERSON] , з підстав, визначених ст. 1224 ЦК України. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (статті 1216, 1217 ЦК України). Згідно з абзацом 2 частини третьої статті 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. Відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. У справах про усунення від права на спадкування, відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України, суд має встановити сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності в сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Виходячи зі змісту зазначеної норми, суд при вирішенні такої справи повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов`язку щодо її надання. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Відповідні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 01 квітня 2019 року у справі № 752/12158/14-ц, провадження № 61-3197св19, від 25 березня 2019 року у справі № 766/810/17, провадження № 61-37615св18, від 11 лютого 2019 року у справі № 756/11676/16-ц, провадження № 61-34600св18, від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц, провадження № 61-1302св 18, від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц, провадження № 61-15926св18. Судом встановлено, що [PERSON] помер у віці 72 років, але був працездатним, працював з 01.06.2019 на посаді робітника з комплексного обслуговування та ремонту будинку у Центрі реінтеграції бездомних громадян Миколаївської міської ради та припинив роботу 23.11.2020 у зв`язку зі смертю, що підтверджується копією трудової книжки [NUMBER] та оглянутого судом оригіналу вказаної трудової книжки. Отже, [PERSON] заробляв на прожиття особистою працею, отримував заробітну плату, мав постійне місце проживання, був одружений і мав повнолітнього сина [PERSON] , доказів того, що [PERSON] потребував сторонньої допомоги суду не надано. Позивачем також суду не надано жодного доказу на підтвердження стану здоров`я [PERSON] , потреби його в постійному лікуванні та перебування в наслідок хвороби у безпорадному стан, у зв`язку з чим потребував постійного догляду та матеріальної допомоги. Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №00032875809 від 30.09.2021, причиною смерті [PERSON] - токсична дія етанолу. На день смерті [PERSON] його дружина [PERSON] перебувала за межами України. Суд ставиться критично до посилання позивача, що він за власні кошти поховав [PERSON] , а з боку відповідача допомога не надавалась, враховуючи, що позивачем будь-яких доказів на підтвердження вказаного твердження суду не надано. В той же час, суду надані квитанції щодо оплати ритуальних послуг, поминального обіду та поховання [PERSON] - [PERSON] , який є племінником [PERSON] . Отже, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б беззаперечно свідчили про перебування [PERSON] у безпорадному стані, зумовленому тяжкою хворобою, факту відсутності можливості забезпечити умови свого життя, звернення до відповідача за допомогою по догляду чи матеріальною допомогою та відмови чи ухилення відповідача [PERSON] від надання такої допомоги. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України). Відповідно до частин першої - третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд вважає, що сторона позивача, у порушення вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не довела ті обставини, на які вона посилалася як на підставу своїх вимог. На підставі викладеного, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про недоведеністю позивачем усіх передбачених ч.5 ст. 1224 ЦК України юридичних фактів та приходить до висновку про відсутність підстав для застосування такого крайнього заходу, як усунення відповідача [PERSON] від права на спадкування після смерті спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] , у зв`язку з чим в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що в задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати по справі віднести за рахунок позивача.

Outcome: dismissed