Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-11 00:00:00

У листопаді 2022 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача, в якому просить стягнути з останнього 39 300 грн заборгованості за утримання машиномісць, 1 374,66 грн пені, 843,19 - 3% річних, 3 472,65 грн інфляційної складової та судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] на праві приватної власності належить машиномісце № [NUMBER] , яке розташоване в підвалі №2 підземної автостоянки за адресою: [ADDRESS] . 01 липня 2017 року між позивачем та відповідачем був укладений договір №01-07-46,47-2/ЛУ7Б про надання послуг по обслуговуванню і участі у витратах по утриманню підземної автостоянки і прилеглої території, відповідно до умов якого відповідач взяв на себе зобов`язання щомісячно оплачувати вартість послуг позивача в розмірі 490 грн. на місяць за обслуговування машиномісця і приймати участь у витратах по утриманню належної частини автостоянки, а позивач зобов`язаний був забезпечити обслуговування стоянки і прилеглої території, зберігати транспортні засоби відповідача на стоянці відповідно до вимог «Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках», а саме: постачання електроенергії, води, комунальними службами, здійснення пропускного та внутрішнього режимів, постійну охорону підземної автостоянки, прибирання території та ряд інших послуг. 01 липня 2021 року між позивачем та відповідачем була укладена додаткова угода, згідно якої щомісячна плата складає 770 грн. Відповідач взяті на себе зобов`язання за вказаним договором не виконує, в зв`язку з чим станом на 01 листопада 2022 року у нього утворилась заборгованість в розмірі 39 300 грн. Крім того, позивач просив застосувати штрафні санкції у вигляді пені у розмірі - 1 374,66 грн., 3 % річних в розмірі 843,19 грн. та 3 472,65 грн. - інфляційної складової боргу. Ухвалою судді від 01 грудня 2022 року відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження. 07 березня 2023 року від представника позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог. Рішенням суду від 20 березня 2023 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОПАРКІНГ-СЕРВІС 1» до [PERSON] про стягнення заборгованості - задоволено. Ухвалою суду від 21 листопада 2023 року заяву відповідача про перегляд заочного рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 березня 2023 року - задоволено. Скасовано заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 березня 2023 року у справі №757/34499/22-ц за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОПАРКІНГ-СЕРВІС 1» до [PERSON] про стягнення заборгованості та призначено судове засідання. Від представника позивача надійшла заява, в якій останній підтримав позовні вимоги, просив розглянути справу без його участі. 21 грудня 2023 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що позивач не має доказів виконання договору та надання відповідачу послуг з утримання та експлуатаційного обслуговування автопаркінгу та належного відповідачу машиномісця за період з 01 жовтня 2019 року по 01 березня 2023 року. Також відповідач просить застосувати наслідки пропуску строків позовної давності. 21 грудня 2023 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, з якої вбачається, що 01 вересня 2017 року між позивачем та відповідачем укладено договір реструктуризації заборгованості. Також 17 червня 2021 року позивач направляв відповідачу цінним листом пропозиції щодо укладення додаткової угоди до договору №01-07-46,47-2/ЛУ7Б про підвищення місячного тарифу на послуги. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 01.07.2017 року між ТОВ «АВТОПАРКІНГ-СЕРВІС 1» та [PERSON] був укладений договір №01-07-46,47-2/ЛУ7Б про надання послуг по обслуговуванню і участі у витратах по утриманню підземної автостоянки і прилеглої території, відповідно до умов якого відповідач взяв на себе зобов`язання щомісячно оплачувати вартість послуг позивача в розмірі 490 грн. на місяць за обслуговування одного машиномісця і приймати участь у витратах по утриманню належної йому автостоянки, а позивач зобов`язаний забезпечити обслуговування стоянки і прилеглої території, зберігати транспортні засоби відповідача на стоянці відповідно до вимог «Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках», а саме постачання електроенергії, води, комунальними службами, здійснення пропускного та внутрішнього режимів, постійну охорону підземної автостоянки, прибирання території та ряд інших послуг. Крім того, 01.07.2021 року між ТОВ «АВТОПАРКІНГ-СЕРВІС 1» та [PERSON] була укладена додаткова угода, згідно якої щомісячна плата складає 770 грн. За надані позивачем послуги з утримання та експлуатаційного обслуговування автопаркінгу та машиномісця № 47-2 за період з 01.10.2019 року по 01.03.2023 року утворилась заборгованість в сумі 42 380,00 грн. Відповідно до ч.1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1ст. 13 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України) За правилами ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 13, ч. 6 ст. 81 ЦПК України). З розрахунку наданого позивачем вбачається, що у [PERSON] наявна заборгованість до листопада 2019 року в сумі 16 410 грн., а в період з листопада 2019 року по лютий 2023 року - 25 970 грн. За захистом свого порушеного права позивач звернувся до суду у листопаді 2022 року. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є самостійної підставою для відмови у позові. Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Враховуючи, що відповідачем заявлено клопотання про застосування позовної давності, позивач не надав належним доказів щодо переривання позовної давності, то суд погоджується з доводами відповідача, що позивачем пропущено позовну давність за вимогами про стягнення з відповідача заборгованості за період до листопада 2019 року. Крім того, позивач не надав належного розрахунку заборгованості, що виникла до листопада 2019 року та не підтвердив, за який саме період виникла ця заборгованість. Ураховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості підлягають частковому задоволенню. Що стосується вимог про стягнення інфляційної складової боргу, 3% річних, пені. Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений договором або законом. Відповідно до п.5.3 договору №01-07-46,47-2/ЛУ7Б у випадку порушення виконання зобов`язання щодо внесення платежів у строки та в розмірі, передбаченому договором, власник сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення виконання зобов`язання до дати повного погашення заборгованості. Згідно з п. 5 договору про реструктуризацію заборгованості (а.с. 12) у випадку порушення власником зобов`язання що внесення платежів у строки та в розмірі, передбаченому договором, власник сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення виконання зобов`язання до дати повного погашення заборгованості. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду часткове задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості, у зв`язку із простроченням виконання грошового зобов`язання, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3% річних від простроченої суми та інфляційні витрати. З огляду на викладене, вимоги позивача знайшли своє підтвердження під час судового розгляду. Отже, загальна сума заборгованості відповідача з листопада 2019 року по лютий 2023 складає 31732 грн. 03 коп., з яких: 25 970 грн. заборгованість, пеня у розмірі 1 394,91 грн., 3 % річних в розмірі 853,44 грн. та 3 513,68 грн. - інфляційної складової боргу. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, виходячи з вищенаведеного, враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку про наявність підстав часткового задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача, відповідно до задоволених вимог у розмірі 74,87%. У зв`язку із частковим задоволенням позову, судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1856,03 грн відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на відповідача пропорційно до задоволених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial