Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ТОВ «Олком-Лізинг» про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 19.12.2018, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лавриком Я.М., зареєстрованого в реєстрі за №1902; стягнення з відповідача на його користь грошових коштів у розмірі 298 000 грн. та 11500 доларів США. В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що 19.12.2018 між ним та відповідачем укладено договір купівлі-продажу квартири, за умовами якого останній зобов`язався передати йому у власність квартиру [ADDRESS] за визначену договором суму - 560 000 грн. без ПДВ. Того ж дня він здійснив оплату в розмірі 298 000 грн., що підтверджується відповідною квитанцією, та передав 11 500 доларів США (що еквівалентно 320 251,35 грн. згідно з офіційним курсом НБУ станом на 19.12.2018), про що свідчить розписка директора ТОВ «Олком-Лізинг» Казмірчука О.А. 20.12.2018 відповідач передав позивачу вищевказану квартиру відповідно до акту приймання-передачі. Проте, рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 28.05.2021 скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яким проведено державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за ТОВ «Олком-Лізинг», скасовано рішення про реєстрацію права власності на квартиру за [PERSON] , витребувано в останнього на користь [PERSON] , [PERSON] в рівних частинах по 1/2 цієї квартири. Враховуючи те, що рішенням суду встановлено, що він є добросовісним набувачем квартири [ADDRESS] та у ТОВ «Олком-Лізинг» було відсутнє як право на реєстрацію вказаної квартири за собою, так і право на її відчуження, вважає, що укладений між ним та відповідачем договір купівлі-продажу квартири від 19.12.2018 підлягає визнанню недійсним, а отримані ТОВ «Олком-Лізинг» від нього кошти на виконання умов договору купівлі-продажу - поверненню останньому. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав із підстав, що викладені у позові та додаткових поясненнях позивача, в яких останній, серед іншого, зазначив, що розписка підтверджує факт передачі частини коштів у розмірі 11 500 доларів США за купівлю квартири, а не позикою, як на це вказує відповідач. У такій розписці директором ТОВ «Олком-Лізинг» зазначено, що відповідач жодних претензій до позивача не має, зокрема, як щодо передачі коштів у безготівковій формі, так і те, що кошти передаються в іноземній валюті. Вказав, що актом приймання-передачі підтверджено факт проведення повної оплати за договором купівлі-продажу квартири. Щодо заяви відповідача про застосування позовної давності зазначив, що такий строк не пропущено, оскільки рішення у справі №464/1223/19, яким витребувано з його володіння спірну квартиру, ухвалено 28.05.2021, а сама ухвала про відкриття провадження у справі не свідчить про порушення прав особи, так як не має жодних правових наслідків. Просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача Манзенко Р.А. у судовому засіданні позовні вимоги не визнав із підстав, що викладені у відзиві на позовну заяву, в якому вказав, що позивач, користуючись процесуальними правами сторони спору в справі №464/1223/19, мав би переконати суд вирішити питання про відшкодування йому понесених витрат на придбання майна під час розгляду віндикційного позову, який рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 28.05.2021 задоволено. Вказав, що ТОВ «Олком-Лізинг» не отримувало від [PERSON] як позику грошові кошти в розмірі 11 500 доларів США, а тому позивач необґрунтовано вимагає їх повернення у судовому порядку. Вказав, що п. 4 оскаржуваного договору визначено сторонами те, що продаж квартири вчиняється за домовленістю сторін за 560 000 грн., без ПДВ, яку позивач, як покупець, повинен сплатити відповідачу, як продавцю, способом безготівкового перерахування всієї суми на рахунок № [NUMBER] , відкритий в АТ КБ «Приватбанк», протягом 5 календарних днів з часу нотаріального посвідчення договору, тобто до 24.12.2018. Відтак, будь-яка передача грошових коштів як оплата вартості нерухомого майна на умовах, визначених оспорюваним договором, могла відбуватися лише у безготівковій формі в розмірі 560 000 грн., а не в доларах США та готівковій формі за допомогою розписки, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову в частині стягнення 11 500 доларів США. Враховуючи те, що вартість спірного майна за відповідним договором становила 560 000 грн, які не були сплачені позивачем у повному обсязі, не є виправданим пред`явлення вимог до відповідача про стягнення 718 538, 90 грн., оскільки така вартість майна за оспорюваним договором позивачем не сплачувалась, а відповідачем не отримувалась. Просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Окрім цього, просив суд застосувати позовну давність, оскільки позивач пропустив трирічний строк на звернення з позовом до суду про визнання такого правочину недійсним, позаяк звернувся з позовом лише 13.04.2023, а з дати укладення правочину минуло більше чотирьох років. Також вказав, що провадження у справі №464/1223/19 в частині позовних вимог до [PERSON] щодо витребування майна з чужого незаконного володіння відкрито 06.03.2019, відтак позивач, починаючи з 06.03.2019, довідавшись про порушення свого права, міг у межах строку звернутися з аналогічним позовом. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, 19.12.2018 між ТОВ «Олком-Лізинг» (продавцем), від імені якого діяв директор [PERSON] , та [PERSON] (покупцем) укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лавриком Я.М., зареєстрований в реєстрі за №1902, за умовами якого продавець зобов`язався передати квартиру [ADDRESS] , у власність покупця, а покупець - прийняти квартиру і сплатити за неї 560 000 грн. (а.с. 7-8). Так, зі змісту п. 6 цього договору встановлено, що продавець, серед іншого, ствердив, що на момент укладення такого правочину, квартира не відчужена іншим особам, в спорі та під забороною (арештом) не перебуває, відносно неї не укладено будь-яких договорів з відчуження чи користування з іншими особами, прав щодо цього майна у третіх осіб як в межах, так і за межами України, немає. Згідно з актом приймання-передачі від 20.12.2018, складеного та підписаного сторонами, продавець продав, а покупець прийняв вищевказану квартиру. Окрім цього, відповідач передав позивачу всі ключі від квартири, наявну технічну документацію, технічний паспорт та документи, підтверджуючі заборгованість по платежах тощо (а.с. 11). Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 28.05.2021 у справі №464/1223/19 (пр. №2/464/443/21), яке набрало законно сили, скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 42799236 від 01.09.2018 12:16:33 приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу - Барбуляк Х.М., яким проведено державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] за ТОВ «Олком-Лізинг»; витребувано в [PERSON] на користь [PERSON] , [PERSON] в рівних частинах по Ѕ квартиру [ADDRESS] , яка складається з двох житлових кімнат та кухні, загальною площею 44,5 кв.м, житловою площею 27,4 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1634246046101); скасовано рішення приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Львівської області Лаврика Я.М., індексний номер 44720855 від 19.12.2018 про реєстрацію права власності на квартиру за [PERSON] ; відмовлено у задоволенні позовних вимог про скасування реєстраційного запису приватного нотаріусу Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М. № 27728518 від 29.08.2018 17:40:18 на вищевказану квартиру за ТОВ «Олком-Лізинг» та про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 19.12.2018, укладеного між ТОВ «Олком-Лізинг» та [PERSON] (а.с. 12-16). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Так, вказаним рішенням, серед іншого, встановлено, що ТОВ «Олком-Лізинг» не мало права відчужувати спірну квартиру на користь [PERSON] , оскільки оформило право власності на квартиру на підставі рішення, яке судом скасовується. [PERSON] відповідає критерію «добросовісного набувача», оскільки в момент оформлення права власності на спірне майно не знав про його неправомірне відчуження, а відтак такі обставини відповідно до ст. 82 ЦПК України не доказуються у цій справі. Згідно з ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до ч. 4 ст. 611 цього Кодексу у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків. За умовами ч. 1 ст. 661 ЦК України у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав. У постановах Верховного Суду України від 29.06.2016 у справі 6-1376цс16, від 12.07.2017 у справі №6-2458цс16, висловлена правова позиція про те, що статтею 330 ЦК України встановлено, що в разі, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на майно, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу його не можна витребувати в нього; одним із чинників дотримання принципу пропорційності при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації, тому покупець, у якого вилучається майно, не позбавлений можливості порушувати питання про відшкодування завданих збитків на підставі статті 661 ЦК України, яка встановлює, що в разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав. У постанові від 15.04.2020 у справі № 489/3570/16-ц (провадження №61-37839св18) Верховний Суд зазначив те, що у разі якщо позов власника про витребування майна із чужого незаконного володіння задоволено, покупець цього майна має право відповідно до статті 661 ЦК звернутися до суду з вимогою до продавця про відшкодування збитків, завданих вилученням у нього товару за рішенням суду з підстав, що виникли до моменту його продажу. Таким чином, встановленим законом способом захисту покупця, який не знав і не міг знати про наявність підстав неможливості відчуження майна продавцем, є відшкодування заподіяних йому збитків. Враховуючи вищевикладене, оскільки продана відповідачем за договором купівлі-продажу від 19.12.2018 квартира [ADDRESS] , вилучена у позивача на підставі рішення суду від 28.05.2021 у справі №464/1223/19, та таким встановлено, що позивач не знав про її неправомірне відчуження, відтак відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу завдані збитки. Відповідно до заявлених позовних вимог, позивач просив суд стягнути як збитки суми, сплачені ним відповідачу за договором купівлі-продажу квартири від 19.12.2018 у розмірі 298 000 грн. та 11 500 доларів США. Згідно з ч. 1 ст. 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу. У пункті 4 договору купівлі-продажу спірної квартири, укладеного між сторонами 19.12.2018 та нотаріально посвідченого, зазначено те, що продаж квартири здійснюється за 560 000 грн. способом безготівкового перерахування всієї суми на рахунок № [NUMBER] , відкритий в АТ КБ «Приватбанк» протягом 5 календарних днів з часу нотаріального посвідчення цього договору. Разом з тим, встановлено, що 19.12.2018 позивачем [PERSON] здійснено оплату за вищевказаним договором купівлі-продажу в розмірі 298 000 грн. на користь ТОВ «Олком-Лізинг», що підтверджується квитанцією №0.0.1217455025 від 19.12.2018 (а.с. 9). Окрім цього, як видно з розписки, складеної директором [PERSON] , останній отримав від [PERSON] 11 500 доларів США (еквівалентних 320 251, 35 грн. згідно з офіційним курсом НБУ станом на 19.12.2018) як оплату на виконання умов договору купівлі продажу квартири [ADDRESS] . При цьому, жодних претензій та заперечень з приводу цього він не мав (а.с. 10). В подальшому, вищевказану квартиру на підставі акту приймання-передачі від 20.12.2018 відповідачем передано позивачу, чим підтверджено факт розрахунку за придбане нерухоме майно, а відтак покликання представника відповідача на неповну оплату позивачем вартості квартири в розмірі 560 000 грн. за договором-купівлі продажу є безпідставними. Разом з тим, оскільки п. 4 договору купівлі-продажу квартири не визнавався недійсним, сторонами погоджено, що продаж квартири за договором вчиняється за 560000 грн., що є також балансовою вартістю та ринковою вартістю такої квартири згідно з п. 5 договору купівлі-продажу, відтак доводи позивача про стягнення з відповідача як відшкодування збитків більшої суми, ніж зазначено у вищевказаному договорі, з посиланням на складену між сторонами розписку, є необґрунтованим. Отже, з відповідача на користь позивача на відшкодування понесених збитків необхідно стягнути суму грошових коштів, визначену договором купівлі-продажу квартири від 19.12.2018, у розмірі 560 000 грн. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За умовами ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (ч. 1 ст. 216 ЦК України). Разом з тим, у задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири необхідно відмовити, оскільки суд дійшов висновку про те, що встановленим законом способом захисту прав позивача є саме відшкодування відповідачем заподіяних йому збитків з підстав, передбачених статтею 661 ЦК України, тобто ЦК України визначений інший правовий механізм захисту порушених прав добросовісного набувача, та такий спосіб захисту у випадку витребування майна за рішенням суду не передбачає можливості визнання недійсним договору купівлі-продажу на підставі ст. 215 цього Кодексу. Щодо позовної давності до вимоги про стягнення збитків, суд зазначає наступне. За змістом статей 256, 257 ЦК України позовною давністю є строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Аналіз зазначених норм цивільного законодавства дає підстави вважати, що для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Таким чином, протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого порушеного права судом, а для визначення моменту виникнення права на позов важливим є також і об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Позовна давність застосовується лише за наявності встановлення судом факту доведеності порушення права особи, яка звернулася до суду з позовом. Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом 14.04.2023. При цьому, відлік позовної давності необхідно розпочинати з дня ухвалення Сихівським районним судом м. Львова рішення, яким витребувано в [PERSON] на користь [PERSON] , [PERSON] в рівних частинах по Ѕ квартиру [ADDRESS] , тобто з 28.05.2021. Таким чином, трирічний строк позовної давності у спірних правовідносинах позивачем не пропущено, а тому заява відповідача про застосування позовної давності не піддягає задоволенню. Інші доводи сторін вищевказаних висновків суду не спростовують та не змінюють. За таких обставин, позовні вимоги необхідно задовольнити частково. Окрім цього, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, пропорційно до задоволених позовних вимог, у розмірі 5 600 грн.

Outcome: partial