Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-25 00:00:00

12 грудня 2023 року [PERSON] (надалі також - позивач, [PERSON] ) звернулась до Новосанжарського районного суду Полтавської області з цивільним позовом до [PERSON] (надалі також - відповідач, [PERSON] ), в якому вона просила розірвати шлюб, зареєстрований 23 червня 2021 року Новосанжарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Полтавському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 30.Після розірвання шлюбу просила залишити прізвище « [PERSON] ». Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 29 грудня 2023 року після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 29). В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що 23 червня 2021 року між нею та [PERSON] Новосанжарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Полтавському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми)зареєстровано шлюб, про що складено актовий запис № 30. Вказала, що від шлюбу сторони мають спільних малолітніх синів - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які перебувають на її утриманні та проживають разом із нею. Позивачка звернула увагу, що спільне життя із відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства. Вказала, що у них із відповідачем різні погляди на життя і часто виникають сварки, що з вини обох сторін сумісне життя та збереження сім`ї стало неможливим. Зазначила, що з січня 2022 року фактичні шлюбні відносини між нею та відповідачем припинені, спільне господарство не ведеться. Вказала, що [PERSON] неодноразово вчиняв відносно неї та її матері [PERSON] правопорушення, передбачені статтею 173-2 КУпАП, за що був притягнутий до адміністративної відповідальності, зокрема: постановою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 11.04.2023 № 542/526/23, постановою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 18.09.2023 № 542/1489/23, постановою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 30.10.2023 № 542/1652/23, постановою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 07.11.2023 № 542/1881/23. Також, зазначила, що [PERSON] вчинив відносно неї кримінальне правопорушення, передбачене частиною 2 статтею 152 КК України (кримінальне провадження № 12023170480000272). Вважала, що подальше сімейне життя із відповідачем та збереження шлюбу є неможливим і суперечить її інтересам, та враховуючи частину 2 статті 110 СК України, зважаючи на те, що відповідач щодо неї вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, шлюб може бути розірваний раніше одного року після народження дитини [PERSON] , [INFO] . Позивачка у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином (а.с. 61). 26 лютого 2024 року [PERSON] подала до суду заяву, в якій просила справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримала. Також, до заяви додала копію вирока Новосанжарського районного суду Полтавської області від 18 січня 2024 року, що набрав законної сили 20 лютого 2024 року та, відповідно до якого [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 152 КК України. (а.с. 66-68). Відповідач у судове засідання не з`явився. Судова повістка, яка направлялась на зареєстровану адресу відповідача ( [ADDRESS] ) повернулась до суду із відміткою поштового відділення від 03 лютого 2024 року- «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 62-64). Згідно з пунктом 4 частини 8 статті 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суд іншої адреси. Оскільки з огляду на положення пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України, судова повістка вважається врученою відповідачу, суд приходить до висновку про те, що такий відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання. Крім того, ухвала про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 29 грудня 2023 року, якою встановлювався відповідачу п`ятнадцятиденний строк із дня отримання її копії для надання до суду відзиву на позов, разом із судовою повісткою про проведення судового засідання, також направлялися на зареєстровану адресу відповідача, однак повернулись до суду із відміткою поштового відділення від 06 січня 2024 року- «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 33-57). Відповідно до положення пункту 5 частини 6 статті 272 ЦПК України, ухвала суду від 29 грудня 2023 року є врученою відповідачу. Правом подати до суду відзив на позовну заяву у встановлений в ухвалі строк відповідач не скористався. Відповідно до частини 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи неподання відповідачем відзиву на позов у встановлений судом строк, та зважаючи на відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, справа підлягає вирішенню на підставі наявних матеріалів. Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладені норми цивільно-процесуального законодавства, зважаючи на подану позивачкою до суду заяву, судове засідання проведено за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, встановив наступне. Судом встановлено, що 23 червня 2021 року Новосанжарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Полтавському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми)зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ,про що складено актовий запис № 30 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 6). Від спільного шлюбу сторони мають малолітніх дітей, а саме: сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наданою до суду копією свідоцтва про народження від 19 серпня 2021 року серії [NUMBER] (а.с. 9), та сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наданою до суду копією свідоцтва про народження від 29 червня 2023 року серії [NUMBER] (а.с. 10). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] неодноразово вчиняв правопорушення, передбачені статтею 173-2 КУпАП, та був притягнутий до адміністративної відповідальності. Вказані обставини підтверджуються наданими до суду копіями постанови Новосанжарського районного суду Полтавської області від 11.04.2023 у справі № 542/526/23 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства щодо тещі [PERSON] (а.с. 11), постанови Новосанжарського районного суду Полтавської області від 18.09.2023 у справі № 542/1489/23 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства щодо тещі [PERSON] (а.с. 12-13), постанови Новосанжарського районного суду Полтавської області від 30.10.2023 у справі № 542/1652/23 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства щодо дружини [PERSON] (а.с. 14-15), постанови Новосанжарського районного суду Полтавської області від 07.11.2023 у справі № 542/1881/23 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства щодо дружини [PERSON] (а.с. 16-17). Судом встановлено, що [PERSON] також вчинив відносно [PERSON] кримінальне правопорушення, передбачене частиною 2 статтею 152 КК України (кримінальне провадження № 12023170480000272), на підтвердження чого позивачкою до суду надана копія вироку, який набрав законної сили 20 лютого 2024 року, та відповідно до якого [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 152 КК України (а.с. 66-68). Надаючи оцінку позовним вимогам, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Частиною першою статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод визначено право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Згідно з частиною 1 статті 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до частини 2 статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі статтею 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частинами третьою, четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною 3 статті 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Оскільки позивачка наполягала на розірванні шлюбу, то, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Враховуючи, що сторони припинили подружні стосунки, спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, сім`я фактично розпалась та її відновлення неможливе, й відповідач проти задоволення позовних вимог заперечень не надав, а також зважаючи на те, що відповідач вчинив проти позивачки кримінальне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 152 КК України, є підстави для розірвання шлюбу. В матеріалів позову вбачається, що позовна заява подана [PERSON] до досягнення їх спільної із відповідачем дитини - [PERSON] , [INFO] , - однорічного віку. Поряд з цим, позов обґрунтований, в тому числі, й тим, що відповідач вчинив проти позивачки кримінальне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 152 КК України. З огляду на викладене, враховуючи приписи частини 2 статті 110 СК України, зважаючи на те, що відповідач щодо позивачки вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, шлюб може бути розірваний раніше одного року після народження дитини - [PERSON] , [INFO] . Позивачка скористалась правом на вибір прізвища після розірвання шлюбу в порядку статті 113 Сімейного кодексу України, та просила залишити їй прізвище - « [PERSON] », із огляду на що, суд залишає їй шлюбне прізвище - « [PERSON] ». Отже, позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню у повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України. Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача. З огляду на те, що позивачкою за подачу вказаного позову сплачено судовий збір у сумі 1073 грн 60 коп., і суд вирішив позовну заяву задовольнити, то з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у сумі 1073 грн 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved