Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-19 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 27 листопада 2023 року надійшли матеріали позовної заяви [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК» Факторінгс» про припинення обтяження рухомого майна. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу від 04 травня 2018 року придбав транспортний засіб, а саме автомобіль марки MITSUBISHI, модель PAJERO WAGON, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . На момент придбання автомобіля, транспортний засіб був вільний від будь-яких обтяжень. З метою продажу зазначеного транспортного засобу позивач, 03 жовтня 2023 року звернувся в Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в м Києві, де йому було надано витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, за змістом якого 23 квітня 2021 року, вже після придбання автомобіля позивачем (через три роки після його придбання), державним реєстратором приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Огородник Л.В. зареєстровано публічне обтяження №28794524, тип обтяження: заборона на рухоме майно. За змістом відомостей з Державного реєстру обтяжень на рухоме майно обтяжувачем є відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК» Факторінгс», боржник відмінний від позивача [PERSON] , підстава обтяження: договір про відступлення права вимоги №GL3N315356, посвідчений 08 травня 2020 року, також після придбання автомобіля позивачем, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В. Позивач не знайомий із [PERSON] , жодного стосунку до цієї особи не має. За змістом описаного вище обтяження строк виконання зобов`язань [PERSON] перед кредитором - 30 вересня 2015 року, але саме обтяження було внесено в реєстр лише 23 квітня 2021 року. З огляду на наведені норми та фактичні обставини справи, позивач не є стороною у правовідносинах, що виникли на підставі договору відступлення права вимоги №GL3N315356 від 08 травня 2020 року. Позивач не має жодних договірних та позадоговірних відносин із відповідачем ТОВ «ФК» Факторінгс». Позивачу не відома особа, на ім`я [PERSON] , жодних договірних чи позадоговірних відносин із нею позивач також не має. Враховуючи відсутність реєстрації обтяжень спірного майна на момент його придбання позивачем у 2018 році, позивач є добросовісним набувачем спірного транспортного засобу. Відповідач не скористався своїм процесуальним правом, та не подав відзив на позов. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 27 листопада 2023 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.25-26). Разом з позовною заявою позивач подав клопотання про витребування доказів. (а.с.7-8). 28 листопада 2023 року ухвалою суду відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК» Факторінгс» про припинення обтяження рухомого майна та витребувано докази. (а.с.27-28). Для виконання ухвали суду 31 січня 2024 року від Територіального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України №1249 надійшла відповідь. Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК» Факторінгс», ухвалу суду не виконало, незважаючи на отримання відповідної ухвали 05 січня 2024 року, про що свідчить наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. У відповідності до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Фактичні обставини, встановлені судом Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [PERSON] є власником автомобіля марки MITSUBISHI, модель PAJERO WAGON, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . (а.с.9). Витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна підтверджується, що 23 квітня 2021 року, державним реєстратором приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Огородник Л.В. зареєстровано публічне обтяження №28794524, тип обтяження: заборона на рухоме майно. (а.с.10). За змістом відомостей з Державного реєстру обтяжень на рухоме майно обтяжувачем є відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК» Факторінгс», боржник [PERSON] , підстава обтяження: договір про відступлення права вимоги №GL3N315356, посвідчений 08 травня 2020 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В. (а.с.11). Представником позивача направлено заяву про припинення обтяження до приватного нотаріуса, проте відповіді надано не було. (а.с.12-15). Також представником позивача направлявся лист та адвокатський запит до ТОВ «ФК» Факторінгс», на які також не була надана відповідь. (а.с.16-20). 31 січня 2024 року від Територіального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України №1249 надійшла відповідь, в якій зазначено, що 04 травня 2018 року в ТСЦ МВС №1249 зареєстровано автомобіль MITSUBISHI PAJERO WAGON, 2008 року випуску, номерний знак [NUMBER] , номер кузова: [NUMBER] , за гр. [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , з видачею свідоцтва про реєстрацію [NUMBER] від 04 травня 2018 року, на підставі договору купівлі продажу укладеному в ТСЦ 1249/2018/928172 від 04 травня 2018 року. Матеріали, які стали підставою для проведення реєстраційних операцій, зберігаються протягом 3 років. Термін зберігання (3 роки) документів за 2018 рік закінчився. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Статтею 15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно ч.1 ст. 316 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.1, ч. 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Положеннями ч.ч.1, 2 ст. 321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом. Обмеження у здійсненні прав конкретного власника полягає у звуженні того обсягу прав яким загальна норма закону наділяє усіх власників. Це не є загальна норма, а виняткова ситуація, яка може бути наслідком неправомірної поведінки власника. Приписами ст.386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним користування та розпорядженням своїм майном. З урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна. Відповідно до частини третьої статті 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна. Статтею 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено, що у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень. Згідно зі статтею 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» взаємні права та обов`язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. На підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом. Таким чином, відповідно до вимог чинного законодавства України застава зберігає свою силу для нового власника майна за умови наявності у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відповідних відомостей про обтяження, які внесені до такого реєстру перед відчуженням предмета застави. У протилежному випадку набувач вважається добросовісним і набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень. Вказаний правовий висновок висловлений у постановах Верховного Суду: від 18 грудня 2019 року у справі № 619/4033/18 та від 18 березня 2020 року у справі № 202/5584/18 (провадження № 61-18857св19). Так, судом установлено, що станом на 04 травня 2018 року, тобто на дату реєстрації автомобіля за позивачем, відомості про обтяження спірного автомобіля у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна були відсутні, а наступне обтяження за заявою ТОВ «ФК «Факторінгс» на підставі договору про відступлення прав вимог посвідчений від 08 травня 2020 року, коли автомобіль вже було зареєстровано за позивачем , який є добросовісним набувачем автомобіля марки MITSUBISHI PAJERO WAGON, 2008 року випуску, номерний знак [NUMBER] , номер кузова: [NUMBER] , а тому відповідно до статті 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи вищевикладене, суд вважає наявними підстави для визнання припиненим обтяження рухомого майна, накладеного на автомобіль MITSUBISHI PAJERO WAGON, 2008 року випуску, номерний знак [NUMBER] , номер кузова: [NUMBER] , а внесений 23 квітня 2021 року до Державного реєстру обтяжень рухомого майна запис щодо заборони відчуження рухомого майна, право власності на яке зареєстровано за позивачем, обмежує права позивача на здійснення ним своїх правомочностей з розпорядження транспортним засобом, а тому позовні вимоги є обґрунтованими. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи те, що доказів відповідно до приписів статей 77-78 ЦПК України на спростування доводів позивача відповідачем суду не надано та матеріали справи не містять, суд приходить до висновку про задоволення позову. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги про припинення обтяження рухомого майна, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Враховуючи приписи ч. 1 ст. 141 ЦПК України, висновки суду щодо задоволення позовних вимог, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача суму судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1 073, 60 грн. Крім того, позивач просив стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 грн., з цього приводу суд зазначає наступне. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України). За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат у розмірі 10 000,00 грн. та в якості доказів понесених витрат на правничу допомогу надано лише Ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АІ №1427540 від 17 листопада 2023 року. Вказаний доказ на відшкодування судових витрат пов`язаних зі сплатою правової допомоги не є достатнім. З огляду на вказане суд вважає за можливе, відмовити позивачу в стягненні судових витрат на професійну правову допомогу. На підставі викладеного та

Outcome: partial