Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-12 00:00:00

1.Зміст позовних вимог. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення моральної шкоди в сумі 50 000 грн., посилаючись на те, що вироком Галицького районного суду м. Львова відповідача [PERSON] було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України. \~ \~ \~ \~Вказаним вироком було встановлено, що відповідач 01 січня 2023 року, та усвідомлюючи, що позивач перебуває при виконанні службових обов`язків, потягнув останнього за праве плече і наніс йому один удар правою рукою, зігнутою в кулак, в область обличчя, від якого [PERSON] впав, вдарившись потилицею до дерев`яних сходів сходової клітки та на деякий час втратив свідомість, в результаті чого отримав легкі тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я. Позивач зазначає, що внаслідок вчиненого [PERSON] злочину, йому було завдано моральної шкоди, яка полягала в: глибоких, тяжких та тривалих душевних стражданнях, фізичному болі від отриманих травм та під час лікування, стражданнях внаслідок втрати працездатності, зміні звичного способу життя. [PERSON] також зазначає, що нанесення йому травми відбулось саме під час виконання ним посадових обов`язків поліцейського, направлених на забезпечення публічної безпеки і порядку, а відповідач своїми діями фактично публічно знехтував встановленими законом нормами та правилами поведінки. Враховуючи вищенаведене, посилаючись на положення ст.ст. 23, 1167, 1177 ЦК України, [PERSON] просив стягнути з [PERSON] на свою користь завдану моральну шкоду в розмірі 50000 грн. 2. Рух справи у суді. Ухвалою Галицького районного суду від 26 червня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у судове засідання. 3.Позиція сторін по справі. \~ \~ \~ \~Позивач у судовому засіданні позов підтримав та просив такий задовольнити. Повідомив, що він працює на посаді інспектора патрульної поліції. 01 січня 2023 року йому з напарником поступило повідомлення, що працівники Державної служби охорони затримали особу, яка в під`їзді будинку за адресою: [ADDRESS] дебоширить, розбила скло у під`їзді та розбитим склом нанесла собі тілесні ушкодження. Зазначив, що разом із ними на місце події також прибула бригада швидкої медичної допомоги, яка надала першу медичну допомогу цій особі, а саме, перев`язала травмовану руку. В подальшому, вказана невідома особа, згодом встановлена як [PERSON] , постукала його ззаду по плечі, та після того як він обернувся, завдала удар кулаком в обличчя, внаслідокчого він впав та вдарився потилицею об сходи. [PERSON] вказав, що внаслідок дій відповідача, у нього була розбита губа, боліли зуби та голова, а також було діагностовано закриту черепно-мозгову травму, через що, він змушений був перебувати на амбулаторному лікуванні близько 22 днів. Додатково зазначив, що він відчував себе приниженим, оскільки відповідач завдав йому, як працівнику правоохоронного органу, удару в присутності інших осіб. \~ \~ \~ \~Представник позивача позов підтримав та просив такий задовольнити. \~ \~ \~ \~Представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити. Зазначив, що відповідач є діючим військовослужбовцем та повністю визнав свою вину в рамках кримінального провадження. Вказав, що позивачу було завдано лише легкі тілесні ушкодження, доказів заподіяння йому глибоких душевних страждань немає. \~ \~ \~ \~3.Фактичні обставини, встановлені судом. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. \~ \~ \~ \~Вироком Галицького районного суду м. Львова від 08.05.2023 року, який набрав законної сили, [PERSON] було визнано винним у скоєнні злочину передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України. Із вказаного вироку вбачається, що обвинувачений [PERSON] 01.01.2023 року о 15 год. 23 хв., перебуваючи в приміщенні під`їзду будинку [ADDRESS] , усвідомлюючи, що інспектор взводу №1 роти №1 батальйону №2 управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції старший лейтенант поліції Оприск Зіновій Романович перебуває при виконанні службових обов`язків, діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, свідомо бажаючи їх настання, з метою завдання невизначеної шкоди здоров`ю працівнику правоохоронного органу потягнув потерпілого [PERSON] за праве плече і, коли він повернувся, ставши обличчям до [PERSON] , останній раптово та несподівано для [PERSON] наніс йому один удар правою рукою, зігнутою в кулак, в область обличчя, а саме: верхньої губи, від якого [PERSON] впав, вдарившись потилицею до дерев`яних сходів сходової клітки та на деякий час втратив свідомість, в результаті чого отримав тілесні ушкодження у виді крововиливу, рани на верхній губі, які відносяться до легких тілесних ушкоджень та закритої черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку, які відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я. Позивач [PERSON] у вказаному кримінальному провадженні був визнаний потерпілим, оскільки внаслідок злочинних дій відповідачів йому завдано тілесних ушкоджень. При цьому, обвинувачений [PERSON] у судовому засіданні свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень визнав повністю. Відповідно до консультаційного висновку спеціаліста від 01.01.2023 року, виданого ВП «Лікарня Святого Пантелеймона», у [PERSON] попередньо діагностовано закриту черепно-мозкову травму. Струс головного мозку. Забій м`яких тканин верхньої губи. Відповідно до висновку лікаря спеціаліста від 12.01.2023 року, виданого ВП «Лікарня Святого Пантелеймона» у [PERSON] виявлено ознаки внутрічерепної гіпертензіції. З акту розслідування нещасного випадку № 181/12 від 11.04.2023 року вбачається, що у діях інспектора взводу № 1 роти № 1 батальйону № 2 УПП у Львівській області ДПП старшого лейтенанта поліції Оприска З.Р. порушень чинного законодавства не встановлено. Відповідно до довідки про тимчасову непрацездатність поліцейського № 1, [PERSON] було звільнено від служби з 02.01.2023 року по 06.01.2023 року, з 07.01.2023 року по 11.01.2023 року, з 12.01.2023 року по 16.01.2023 року, з 17.01.2023 року по 23.01.2023 року. Зазначено приступити до служби з 24.01.2023 року. 4.Мотиви прийняття рішення судом. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Загальні підстави відповідальності за завдану шкоду передбачені статтею 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно зі ст. 1177 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету у випадках та порядку, передбачених законом. Згідно ч. 7 ст. 128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. \~ \~ \~ \~Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів (частина перша статті 1168 ЦК України). У пунктах 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до статей 12, 76, 77 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Під час судового розгляду встановлена наявність завданої моральної шкоди позивачу, яка полягала у моральних стражданнях у зв`язку із завданням йому легких тілесних ушкоджень внаслідок протиправних дій відповідача, які супроводжувались перенесенням фізичного болю, та емоційним стресом, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідача [PERSON] , та вини останнього в її заподіянні, а тому суд приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для відшкодування позивачу заданої діями відповідача моральної шкоди. Що стосується розміру відшкодування моральної шкоди, то суд зазначає наступне. Згідно роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Так, виходячи з принципу справедливості та розумності, факту завдання позивачу саме легких тілесних ушкоджень, та обґрунтування в ході розгляду справи обсягу перенесених ним моральних страждань, враховуючи ступінь вини відповідача, характер та обсяг душевних страждань позивача, поведінку відповідача та тривалість завданої позивачу моральної шкоди, суд вважає, що визначений розмір моральної шкоди в сумі 50000 грн. є завищений, а тому дана шкода підлягає до відшкодування, в розмірі, який суд за своїм внутрішнім переконання вважає достатнім, а саме в сумі 10 000 грн., що піддягає стягненню з відповідача на користь позивача. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). У відповідності до положень ст.ст.141, ст.142 ЦПК України підлягає вирішенню питання про стягнення з відповідача на користь держави судового збору за позовну вимогу про стягнення матеріальної шкоди, оскільки позивача звільнено від його сплати при зверненні із позовом до суду. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог,а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. \~ \~ \~ \~А тому з відповідача необхідно стягнути 1073,60 гривень судового збору в дохід держави.

Outcome: partial