Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони зареєстрували шлюб 21 серпня 2012 року. Від шлюбу у них є діти донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що збереження сім`ї неможливе, оскільки між ним та відповідачкою спільне життя не склалося, шлюбні відносини фактично припинені та на сьогоднішній день шлюб носить формальний характер. Вважає, що подальше сімейне життя з відповідачкою неможливе. Просить суд шлюб укладений між ними розірвати та після розірвання шлюбу малолітніх дітей - доньку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , залишити проживати разом з їх батьком [PERSON] , [INFO] , на його самостійному вихованні та утриманні. В судовому засіданні позивач позов підтримав, посилався на доводи, викладені в позові. Просив суд позов задовольнити. В судовому засіданні відповідачка позов визнала та суду пояснила, що не заперечує, щодо задоволення позову, оскільки, найближчим часом сама виїжджає за межі території Держави Україна на постійне місце проживання та бажає залишити їх спільних дітей на самостійному вихованні та утриманні з їх батьком [PERSON] , оскільки наміру повертатись немає. Дитина [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що проживає та бажає залишитись проживати разом із батьком [PERSON] . Також пояснила, що їх батько піклується про них (дітей), займається їх вихованням та утриманням, створив для них (дітей) необхідні умови для їх виховання та нормального розвитку. Суд приймає визнання позову відповідачкою, оскільки це не суперечить Закону, а також правам та інтересам сторін. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного: Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 21 серпня 2012 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис №1175, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. /а.с. 9/. Від шлюбу у сторін є діти донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . /а.с. 5/. Згідно ч.1 ст.24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 109 СК України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. У постанові від 22 грудня 2021 року у справі №339/143/20 Верховний Суд визначив, що за загальним правилом за відсутності спору, щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами досягнуто згоди щодо місця проживання та умов утримання їх спільних дітей, що підтверджується договором між батьками щодо визначення місця проживання дітей, умов їх утримання та участі батьків у їх вихованні. /а.с.\~8/. Відповідно до\~ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. При цьому, згідно зі\~ст. 160 СК України\~місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Як встановлено судом та підтверджено в судовому засіданні, відповідачка [PERSON] не заперечує щодо визначення місця проживання їх неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] із батьком [PERSON] . В свою чергу, [PERSON] , в судовому засіданні також підтвердила, що бажає проживати та перебувати на утриманні свого батька [PERSON] . Статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.12.1991 року, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Відповідно до\~ст. 157 Сімейного Кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. У статті 112 СК України зазначено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Беручи до уваги вищевикладене, суд вважає, що збереження сім`ї неможливе, оскільки їхня сім`я розпалася остаточно, на даний час шлюб носить формальний характер. Дослідивши матеріали справи, враховуючи те, що збереження сім`ї між сторонами неможливе, та зокрема суперечить правам та інтересам позивача, відсутність спору між сторонами, щодо визначення місця проживання та порядку утримання їх спільних дітей, згоди самої дитини, та те, що відповідачка позов визнала, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню витрати по зверненню до суду в розмірі 1073,60 грн.

Outcome: approved