Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-14 00:00:00

10 жовтня 2023 року [PERSON] звернулась із позовною заявою до [PERSON] , в якій просить суд стягнути з відповідача на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки його заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати подання позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача: Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що 14 листопада 2015 року між сторонами було зареєстровано шлюб. [INFO] у нас народився син - [PERSON] . Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 28 вересня 2023 року у справі №308/11378/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] шлюб було розірвано. Спільна дитина сторін [PERSON] , народився передчасно на сьомому місяці вагітності із значним ускладненням здоров`я - перинатальним ураженням центральної нервової системи (ЦНС) га синдромом рухових розладів, є інвалідом з дитинства, про що надані відповідні докази. Позивач зазначає, що останні шість років, неповнолітній син проживає разом з матір`ю, яка несе постійні додаткові витрати на лікування та реабілітаційні процедури, також дитина потребує постійного домашнього догляду. Батько дитини постійної (регулярної) участі в утриманні та вихованні дитини не приймає, що і стало причиною звернення до суду з вказаним позовом. 18 грудня 2023 року відповідачем подано відзив на позовну заяву згідно якого останній зазначає, що ним за домовленістю з позивачкою щодо порядку та розміру аліментів з червня 2017 року направлялася частина власних доходів на її користь на утримання сина. Відповідач зазначає, що в період з 2017 року по теперішній час ним систематично з відома та згоди позивача перераховано грошові кошти на утримання сина у загальній сумі близько 590 тисяч грн.. Разом з тим, 08.09.2023, відповідачем за місцем роботи подано заяву про відрахування аліментів на дитину з моїх доходів, на підставі якої з моїх доходів упродовж жовтня-грудня 2023 року утримується та направляється позивачу частина доходів в якості аліментів на утримання дитини з яких у жовтні 2023 року направлено 8000 грн. (відрахування з заробітної плати), у листопаді 2023 року - 8000 грн. (відрахування з заробітної плати), у грудні 2023 року - 8000 грн. (відрахування зі щорічної премії). Зазначає, що відсутній визначений позивачем предмет спору, оскільки свої обов`язки по утриманню дитини він виконує в повному обсязі, просить провадження за сказаною позовною заявою закрити. 25 грудня 2023 року позивач подала відповідь на відзив згідно якої зазначила, що надання колишнім чоловіком коштів на утримання дитини носить епізодичний характер, також між ними не було досягнуто домовленості щодо утримання сина, що і стало причиною звернення до суду, щоб був визначений розмір у частці доходу відповідача на утримання дитини. Також зазначила, що коштів, що надавав відповідач недостатньо для утримання дитини з особливими потребами, на підтвердження яких позивачем надано ряд документів. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 грудня 2023 року відкрито провадження у цивільній справі та призначено розгляд справи у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 січня 2024 року відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про закриття провадження у справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів за відсутності предмету спору. У відповідності до ч.5 ст.279 ЦПК України, суд прийшов до висновку про проведення розгляду даної справи за участю сторін. У судове засідання 15 лютого 2024 року: - позивач та її представник, підтримали обставини викладені в позовній заяві, та відповіді на відзив, просили заявлені вимоги задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/3 частки його заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати подання позову до суду і до досягнення дитиною повноліття; - відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на обставини викладені у відзиві, клопотання про закриття провадження у справі. Крім того зазначив, що наявні матеріали справи цілком підтверджують, що сплачуваної ним грошової суми на утримання сина позивачу цілком вистачає як на утримання сина так і на себе, оскільки як остання зазначила у неї відсутні будь які боргові зобов`язання. Вважає, що витрати на дитину позивачем значно перевищені, що зокрема, випливає і з медичних висновків наявних у справі, оскільки на даний час, згідно висновку дитина потребує лише використання спеціального ортопедичного взуття. Щодо оплати за навчання дитини, вважає, що позивачем жодними доказами не підтверджено, що це платний заклад освіти, офіційний сайт школи не містить такої інформації, а представлені позивачем квитанції свідчать, що це благочинні внески, що є особистою справою позивача, і не мають здійснюватись а його кошти. Крім того зазначив, що просить врахувати і його матеріальний стан, його заробітна плата за місяць в середньому складає 40 000 41\~000 гривень, однак він працює не за місцем свого проживання, а відтак змушений орендувати житло, крім того у нього наявна заборгованість перед банком, а саме він отримував кредитні кошти, зокрема і для отримання дитини. Тому вважає, що підстав для задоволення позову не має, однак якщо суд прийде до висновку про наявність підстав, просить визначити аліменти у розмірі 1/5 частини від його доходу, що буде фактично відповідати вже сплачуваній ним сумі. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи: 14 листопада 2015 року між сторонами було зареєстровано шлюб. [INFO] у від вказано шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 28 вересня 2023 року у справі №308/11378/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] шлюб було розірвано. Спільна дитина сторін [PERSON] народився передчасно на сьомому місяці вагітності із значним ускладненням здоров`я - перинатальним ураженням центральної нервової системи (ЦНС) та синдромом рухових розладів, про що свідчить виписка із медичної карти стаціонарного хворого №9647/16, дитина є інвалідом з дитинства, що підтверджується довідкою ЛКК №118 від 20.06.2023р. та витягом з протоколу ЛКК №23/122/122 від 07.07.2023. До матеріалів справи долучено і досліджено медичну документацію за різний період від народження дитини і по даний час, яка свідчить про наявність відповідних медичних діагнозів, лікування, рекомендації, догляд і т.і. Крім того, долучені та досліджені докази на підтвердження здійснення відповідачем добровільної сплати аліментів, а саме виписки по банківським рахункам, заяви про перерахування відповідного розміру аліментів із заробітної плати відповідача на картковий рахунок позивача та підтверджуючі документи, щодо місця роботи відповідача. Досліджено копію паспорта № [NUMBER] виданого 23.01.2024 року, з якого вбачається, що позивач змінила прізвище на [PERSON] . Позиція суду та оцінка доводів учасників справи: Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку. Стаття 15 ЦК України\~закріплює право\~кожної особи\~на захист\~свого цивільного\~права у\~разі його\~порушення,\~невизнання або\~оспорювання. Статтею 3 Конвенції. про права дитини від 20.11.1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини Право дитини на належне утримання передбачено низкою норм законодавства України. Так, частиною першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, ч.8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства"кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. У відповідності дост.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. \~ \~ \~ \~За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. \~ \~ \~ \~За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст. 187 СК України, один із батьків може подати заяву за місцем роботи, місцем виплати пенсії, стипендії про відрахування аліментів на дитину з його заробітної плати, пенсії, стипендії у розмірі та на строк, які визначені у цій заяві. Така заява може бути ним відкликана. Як встановлено у судовому засіданні, сторони не дійшли згоди, щодо розміру та способу стягуваних аліментів, будь яка угода у добровільному порядку ними не укладалась, про що вони ствердили у судовому засіданні. Подання відповідачем заяви за місцем роботи, щодо відрахування аліментів на утримання дитини із заробітної плати, цілком відповідає вимогам ст. 187 СК України, однак норма вказаної статті вказує на те, що така заява може бути відкликана, тобто подання та відкликання такої заяви є виключною волею відповідача, як і розмір аліментів, якій визначений ним самостійно. Отже, позивач не погоджуючись із розміром і способом сплати відповідачем аліментів, скористалась своїм правом на звернення до суду із позовною заявою. Згідно ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У статті 182 СК України передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Таким чином, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину є встановленою Законом гарантією для забезпечення інтересів дитини. При цьому, статтею 184 СК України врегульовано питання щодо визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини , яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Оскільки на теперішній час малолітня дитина постійно проживає разом з позивачем, суд вважає, що позивач має право на отримання аліментів від батька дитини, який повинен виконувати свій обов`язок щодо її утримання належним чином. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом; кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Із пояснень сторін долучених до матеріалів справи письмових доказів, обставин справи, встановлено, що матеріальний стан, стан здоров`я, відсутність інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина тощо у відповідача, свідчить про можливість сплати аліментів, даних, які могли б вказувати на неможливість або істотність обмеження відповідача сплачувати аліменти на утримання своєї дитини, судом не встановлено. До посилання відповідача на його не легке матеріальне становище, через наявність кредитної заборгованості, суд ставиться критично, оскільки таке явище є тимчасовим, разом з тим дитина потребує постійного догляду та утримання. Крім того при визначенні розміру аліментів, суд бере до уваги, стан здоров`я дитини, особливості його розвитку, та необхідного догляду. Закон не містить вимоги визначення точного розміру аліментів суто як половини відповідного розміру прожиткового мінімуму на дитину, відповідні розміри прожиткового мінімуму є не абсолютними величинами (базою) для визначення розміру аліментів, а можуть слугувати лише певним орієнтиром при вирішенні питання, яким суд не зв`язаний з огляду на фактичні обставини справи. Разом з тим, суд вважає, що позивачем не доведено необхідність і можливість відповідача, сплачувати аліменти саме у розмірі 1/3 частки від доходу відповідача. На переконання суду, з урахуванням фактичних обставин справи, розмір аліментів в розмірі однієї чверті всіх видів заробітку( доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця буде узгоджуватися з вимогами закону, відповідатимуть інтересам дитини, покриватимуть суттєву частину витрат на дитину і не порушуватимуть як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх отримувача. Такий розмір аліментів забезпечуватиме реальну, ефективну участь платника аліментів у забезпеченні потреб дитини. Необхідно також враховувати, що за наявності для того підстав, істотної зміни обставин тощо, сторони не позбавлені права ставити в подальшому питання про зміну розміру стягуваних аліментів, зміну способу стягнення, участь у додаткових витратах і т.ін., а також вирішувати питання про аліменти на дітей відповідно до положень ст.ст.\~189,\~190 СК України. Відповідно до\~статті 191 СК України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу\~із дня подання такої заяви. На підставі п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, рішення підлягає до негайного виконання , щодо стягнення аліментів за один місяць. На підставі\~ст. 141 ЦПК України\~судові витрати по оплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь держави. На підставі наведеного та

Outcome: partial