Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до Вишгородського районного суду Київської області із позовом до [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Фоя Лідія Андріївна про стягнення коштів. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що він, виступив поручителем по договору позики, за яким [PERSON] було надано [PERSON] з метою здійснення спільної діяльності з риборозведення в озері, що знаходиться в межах села Димарка, Іванківського району Київської області 67 500 доларів США частинами, а саме 19.06.2017 року - 20 000 доларів США; 27.06.2017 року - 10 000 доларів США; 15.08.2017 року - 14 500 доларів США; 22.09.2017 року - 6 000 доларів США; 22.12.2017 року - 13 000 доларів США; 11.04.2018 року - 4 000 доларів США, строком повернення визначено термін до 31.12.2018 року. В подальшому, до нього, як до поручителя, звернувся [PERSON] щодо повернення боргу [PERSON] , що і було ним зроблено, а саме, на виконання зобов`язань [PERSON] позивачем виплачено [PERSON] 67 500 доларів США, що підтверджується відповідним договором, щодо врегулювання виплати боргу та розпискою [PERSON] . У зв`язку з тим, що [PERSON] помер [INFO] , тобто, станом на час повернення позивачем коштів вже була заведена спадкова справа, позивачем було заявлено вимогу до спадкоємців останнього в рамках заведеної приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області спадкової справи за № 110/2018. Вважає, що його вимоги мають бути задоволені за рахунок майна, успадкованого спадкоємцями [PERSON] , тобто, виконавши як поручитель обов`язок [PERSON] щодо повернення коштів за договором позики, позивач набув відповідне право вимоги до нього, як до боржника. У зв`язку з тим, що на час отримання позивачем права вимоги вже була заведена спадкова справа по факту смерті [PERSON] , 11.05.2020 року позивачем заявлено вимогу до його спадкоємців. Зазначив, що одним із двох спадкоємців [PERSON] являється [PERSON] . У зв`язку з тим, що [PERSON] являється спадкоємцем 1/2 частки спадкового майна [PERSON] , вона відповідає за боргові зобов`язання останнього в 1/2 їх частині, а саме за зобов`язання з повернення коштів в частині 33 750 доларів США. На підставі викладеного просив суд стягнути з [PERSON] на його користь 33 750 доларів США, а також фактично понесені судові витрати. Крім того, [PERSON] звернувся до Вишгородського районного суду Київської області із позовом до [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Фоя Лідія Андріївна про стягнення коштів, в якому просив стягнути з [PERSON] на його користь 33 750 доларів США, а також фактично понесені судові витрати. В обґрунтування вимог даного позову, зазначив аналогічні обґрунтування викладеним у його позові до [PERSON] , зокрема, що [PERSON] являється спадкоємцем 1/2 частки спадкового майна [PERSON] , то вона відповідає за боргові зобов`язання останнього в 1/2 їх частині, а саме за зобов`язання з повернення коштів в частині 33 750 доларів США. Ухвалами Вишгородського районного суду Київської області від 14.08.2020 року відкрито провадження у зазначених справах та призначено до підготовчого судового засідання. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 02.02.2021 року об`єднано в одне провадження цивільні справи № 363/1751/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Фоя Лідія Андріївна про стягнення коштів та № 363/1752/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Фоя Лідія Андріївна про стягнення коштів. Присвоєно об`єднаній цивільній справі єдиний унікальний номер № 363/1751/20 (номер провадження 2/363/439/21). Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 02.02.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та його представники у судовому засіданні позовні вимоги підтримували та просили їх задовольнити у повному обсязі з підстав викладених у позові. Позивач суду пояснив, щодо до нього звернувся [PERSON] щодо спільної діяльності, оскільки раніше інвестував кошти, але відмовився та останній попросив знайти інвестора коштів у цю діяльність. На початку літа 2017 року відбулася зустріч з потенційними інвесторами - [PERSON] та [PERSON] , на якій він запропонував їм взяти участь у фінансуванні у вирощуванні риби. [PERSON] погодився у фінансуванні у вигляді наданні позики, за умови якщо позивач буде гарантувати повернення [PERSON] позики. [PERSON] позичив кошти, але саме йому та він написав розписки. Позивач зазначив, що кошти використовувалися для підприємницької діяльності. Після смерті [PERSON] до нього звернувся [PERSON] щодо повернення коштів. Позивачем було повідомлено [PERSON] , що є спадкоємці - донька та дружина. В подальшому між позивачем та [PERSON] було укладено договір, за яким позивач повернув борг. Після повернення коштів, позивач звернувся до дружини [PERSON] , яка повідомила, що кошти будуть повернуті після вступу у спадщину, однак в подальшому перестала відповідати на дзвінки. З донькою не спілкувався. Заначив, що приймав участь виключно, як поручитель та не є співвласником та співкористувачем Димарського ставка. Окрім, [PERSON] ніхто до позики відношення не мав. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просила закінчувати розгляд справи за її відсутності, оскільки перебуває за кордоном. Позовні вимоги не визнає. Крім того, подала до суду письмові пояснення в яких зазначила, що позов [PERSON] до неї про стягнення коштів не визнає та вважає його надуманим. З [PERSON] зареєструвала шлюб у 2007 році, з яким жили нормально і в достатку. У чоловіка була гарна пенсія та заощадження. Він завжди допомагав своїм родичам та піклувався про онуків. Відповідач мала хорошу заробітну плату. Останній період свого життя, перед смертю, чоловік дуже багато часу проводив на Димарському водосховищі, де облаштував робоче та спальне місце та неодноразово в теплу пору року, він залишався там ночувати. Зазначила, що з чоловіком весь час були на зв`язку і знали про переміщення один одного. 9 липня 2018 року, не з могла додзвонитися до чоловіка, а потім їй перетелефонували і повідомили, що її чоловік нібито затонув. Після похорон, на один з поминальних днів, [PERSON] і [PERSON] , як їй представили чоловіка, підвозили її на автомобілі і повідомили, що у чоловіка нібито був борг, проте його розмір не назвали. Восени 2018 року, їй зателефонував [PERSON] і спитав, що спадкоємці будуть робити з озером. Не знала, що треба робити, про це його і повідомила, нащо [PERSON] запропонував свою допомогу та повідомив, що озеро зариблене, а тому треба виловлювати і продавати рибу та, що він їй з цим може допомогти. Запропонував, що займеться цим, бо все і всіх знає, і тому відповідачу необхідно написати листа, що він може виловлювати в озері рибу та продавати, нащо відповідач так і зробила. Відповідач зазначила, що даючи дозвіл [PERSON] була впевнена, що він допомагає їй по родинному, як і говорив. З [PERSON] здебільшого спілкувалася по телефону. Він говорив, що риба продається нормально. Перед Новим 2020 роком [PERSON] повідомив, що за рахунок продажу риби в озері борг був повністю повернутий. Про те, що він вкладав особисті кошти він ні разу не говорив, суми боргу він також не називав. Про те, що існують розписки і що [PERSON] є поручителем він ніколи їй не говорив і ніяких документів з цього приводу не показував, а побачила коли отримала позов. Вказала, що зв`язку між розписками позивача і нібито боргом її чоловіка не вбачає. Крім того, до позову додано дві копії написаних її чоловіком, що він брав гроші на зариблення озера, однак, не вказано у кого він брав. Вважає, що чоловік міг брати гроші, які були у Товариства і написав це для того, щоб потім зійшлася фінансова звітність. З [PERSON] щодо боргу не розмовляла та не прохала, щоб він погашав борг, і що поверне їх йому. Іншим учасникам товариства про борги теж нічого відомо не було. Чоловік ніколи їй не повідомляв про борги, які нібито у нього були, як стверджує позивач. Вважає, що позивач [PERSON] має бажання отримати озеро (Димирське водосховище) та ТОВ безкоштовно. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог до [PERSON] у повному обсязі, з підстав їх необґрунтованості та недоведеності, надала аналогічні пояснення викладеним у письмових поясненнях [PERSON] , також зазначила, що позивачем не доведено виникнення між [PERSON] та позивачем правовідносин, які характерні для договору позики, оскільки не будь-яка розписка підтверджує отримання коштів в борг та їх повернення. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні щодо позовних вимог заперечувала та просила відмовити у їх задоволенні. Суду пояснила, що за життя батька їй не було відомо про його фінансові труднощі, він завжди привозив подарунки онукам та надавав їм фінансову допомогу. Про претензії позивача їй стало відомо в 2020 році, однак останній конкретної суми не визначав, а з [PERSON] познайомилася виключно після подачі позову. Третя особа приватний нотаріус Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Фоя Лідія Андріївна у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву в якій просила розглядати справу за її відсутності. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, зазначається, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 04.07.2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір, предметом якого, є питання врегулювання виплати боргу, який утворився внаслідок укладання договору позики між [PERSON] та [PERSON] . Згідно п. 1.2 договору, [PERSON] було надано [PERSON] для риборозведення в озері, що знаходиться в межах села Димарка Іванківського району Київської області 67 500 (шістдесят сім тисяч п`ятсот) доларів США частинами, а саме 19.06.2017 - 20 000 (двадцять тисяч) доларів США; 27.06.2017 -10 000 (десять тисяч) доларів США; 15.08.2017 - 14 500 (чотирнадцять тисяч п`ятсот) доларів США; 22.09.2017 - 6 000 (шість тисяч) доларів США; 22.12.2017 - 13 000 (тринадцять тисяч) доларів США; 11.04.2018 - 4 000 (чотири тисячі) доларів США. Строком повернення визначено термін до 31.12.2018 року. Відповідно до п. 1.3. договору, сторони підтверджують, що поручителем за виконання зобов`язання [PERSON] повернути [PERSON] отримані кошти у розмірі 67 500 (шістдесят сім п`ятсот) доларів США виступив [PERSON] . Згідно п. 1.4 договору, сторони погоджують, що повернення грошових коштів, у порядку та розмірі визначені даним договором, є належним виконанням договору поруки за вказаним борговим зобов`язанням [PERSON] . Пунктом 2.1 договору сторони визначили, що розрахунки за даним договором здійснюються у готівковій формі. Відповідно до п.п. 3.1-3.2 договору, факт належного виконання поручителем зобов`язання з повернення коштів в повному обсязі має бути підтверджено відповідною розпискою кредитора, яка підлягає нотаріальному посвідченню. Кредитор також зобов`язується віддати поручителю оригінали документів, які стосуються боргових зобов`язань [PERSON] . З моменту повної виплати суми у розмірі 67 500 (шістдесят сім тисяч п`ятсот) доларів США та надання письмового підтвердження (надання кредитором розписки), обов`язок поручителя перед кредитором вважається виконаним належним чином в повному обсязі. Підпунктом 4.1.1 пункту 4.1 договору визначено, що кредитор зобов`язується надати поручителю письмове підтвердження отримання від поручителя коштів в рахунок боргових зобов`язань [PERSON] в повному обсязі та надати оригінали документів, які стосуються боргових зобов`язань [PERSON] . Підпунктом 4.2.1 пункту 4.2 договору визначено, що поручитель зобов`язується виконати зобов`язання [PERSON] по поверненню коштів у розмірі 67 500 (шістдесят сім тисяч п`ятсот) тисячі доларів США перед кредитором на умовах договору позики між кредитором та [PERSON] . Згідно розписки від 19.06.2017 року, наданої до суду, [PERSON] , паспорт [NUMBER] виданий 17 лютого 1997 року Іванківським РВ ВС МВС України, проживає за адресою: [ADDRESS] позичив, як зазначено в розписці у [PERSON] 20 тис. (двадцять тисяч) доларів США та зобов`язується повернути їх до 31.12.2017 року. Крім того, до справи долучено копію вказаної розписки на якій містяться записи «отримав 10 000 (десять тисяч доларів США) 15.08.2018, підпис (Курупят); отримав 10 00 США (десять тисяч), підпис (Куруп). Згідно розписки від 15.08.2017 року, наданої до суду, [PERSON] , паспорт [NUMBER] , проживає за адресою: [ADDRESS] позичив у [PERSON] 14 500 (чотирнадцять тисяч п`ятсот доларів США) та зобов`язується віддати їх до 31.12.2018 року. Згідно копії розписки від 22.12.2017 року, наданої до суду, [PERSON] , паспорт [NUMBER] , проживає за адресою: [ADDRESS] позичив у [PERSON] 13 (тринадцять тисяч доларів) та зобов`язується віддати їх до 31.12.2018 року. На даній розписці містяться записи «отримав 10 000 дол. США (десять тисяч доларів) і 200 000 (двісті тисяч гривень) 10.10.2018, підпис; получил 40 000 доларів США (сорок тисяч доларів США) 15.11.2019 року, підпис». Відповідно до розписки від 27.06.2017 року, наданої до суду, [PERSON] , позичив у [PERSON] 10 (десять тисяч доларів) та зобов`язується повернути їх до 01.01.2018 року. Паспорт [NUMBER] виданий 17 лютого 1997 року Іванківським РВ УМВС в Київській області. Також, на даній розписці міститься запис «взял 22.09.2017 г. 6 (шесть тис. долларов США, підпис [PERSON] », а на звороті запис «45 (сорок п`ять) % - [PERSON] , 30 (тридцять) % - [PERSON] , 25 (двадцять п`ять) % - [PERSON] , [PERSON] - до 01.10.2017 р. - 1 000 000 (один мільйон гривень), до 01.01.2017 р. - 300 000 (триста тисяч гривень), три підписи». Також до справи долучено копію даної розписки на якій, містяться записи «получил 10 000 доларів США (десять тисяч доларів США, підпис ( [PERSON] ), получил 6 000 (шесть тис. дол. США), підпис. В томі 2 на а.с. 31 міститься запис з текстом «я, [PERSON] получил 11.04.2018 г. от [PERSON] 4000 (четыре тысячи) долларов США для покупки малька (белый амур), 11.04.2018 г., підпис (Куколевський)». З наданої суду розписки поручителю про повернення коштів від 01.05.2020 року, вбачається, що [PERSON] на виконання умов договору від 04.08.2019 року про врегулювання виплат боргу, який утворився внаслідок укладання договору позики між [PERSON] та [PERSON] , підтверджує факт повернення коштів поручителем [PERSON] у розмірі 67 500 доларів США. Інших вимог майнового характеру за фактом позики наданої [PERSON] щодо поручителя [PERSON] та спадкоємців [PERSON] не має. На виконання умов договору розписки за фактом отримання коштів повертає поручителю [PERSON] , дата - 01.05.2020 р., підпис ( [PERSON] ). Розписки на передану суму коштів в сумі 67 500 доларів США внаслідок погашення позики отриманої [PERSON] від [PERSON] отримано, дата - 01.05.2020 р., підпис ([PERSON]). До справи, також долучено, аркуш паперу з блокноту з назвою поворотна фіндопомога [PERSON] , яка містить записи з розрахунками. 10.05.2020 року [PERSON] пред`явив до приватного нотаріуса Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Фої Л.А. вимогу, яка була зареєстрована нотаріусом 12.05.2020 року за № 222/02-14 щодо сплати боргу [PERSON] у розмірі 67 500 доларів США до його спадкоємців, в якій просив долучити дану вимогу до спадкової справи № 110/2018 та довести її до відома спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] ; повідомити про коло спадкоємців; відкласти видачу свідоцтва про право на спадщину до з`ясування питання, погашення заборгованості [PERSON] з боку його спадкоємців. З матеріалів справи встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . З витребуваної судом копії спадкової справи № 110/2018 заведеної приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Фоя Л.А. до майна померлого [INFO] [PERSON] , вбачається, що із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса звернулися [PERSON] (донька) та [PERSON] (дружина), яким було видано свідоцтва про право на спадщину. Позивач посилаючись на те, що відповідачі являються спадкоємцями по 1/2 частки спадкового майна [PERSON] , мають відповідати за боргові зобов`язання останнього в 1/2 їх частині, а саме за зобов`язання з повернення коштів в частині 33 750 доларів США з кожної. Статтями 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, в установлений строк і відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, відповідно до норм ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дата її отримання. Отже розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 08 липня 2019 у справі № 524/4946/16-ц, постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 у справі № 6-1967цс15. Верховний Суд у постанові від 26 квітня 2022 року у справі № 753/1349/20 зазначив, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Судом встановлено, що відповідно до змісту долучених до справи розписок [PERSON] позичив у [PERSON] грошові кошти, а саме від 19.06.2017 року - 20 000 доларів США; від 27.06.2017 року - 10 000 доларів США; від 15.08.2017 року - 14 500 доларів США; від 22.12.2017 року - 13 000 доларів США, які зобов`язався повернути позикодавцеві у визначені строки, що свідчить про факт отримання саме позивачем від [PERSON] зазначених сум грошових коштів у позику. Факт отримання грошових коштів у позику [PERSON] змістом даних розписок не підтверджується. Запис, який містить розписка від 27.06.2017 року «взял 22.09.2017 г. 6 (шесть тыс. доларов США) підпис ( [PERSON] ), не свідчить про отримання коштів [PERSON] у борг (позику) та саме у [PERSON] . Аркуш справи 31 який міститься в томі 2 з текстом «я, [PERSON] получил 11.04.2018 г. от [PERSON] 4000 (четыре тысячи) долларов США для покупки малька (белый амур), 11.04.2018 г., підпис (Куколевський)», також не підтверджує факту укладання договору позики та отримання даних коштів у позику [PERSON] у [PERSON] , оскільки не містить умови отримання грошей в борг (позику) та зобов`язання їх повернення. Таким чином, позивачем не доведено належним чином факт передачі [PERSON] - [PERSON] позики на суму 67 500 доларів США, домовленість сторін про порядок та строки повернення позики. Отже, виходячи з дійсного змісту та достовірності документів, на підставі яких доказується факт отримання коштів у борг (позику) [PERSON] , розписки за своєю суттю є договорами, укладеними між позивачем та [PERSON] . Допитані у судовому засіданні в якості свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , факт укладання договору позики та отримання коштів у позику [PERSON] у [PERSON] не підтвердили, а виключно пояснили, що їм відомо, що [PERSON] займався риборозведенням та їм відомо, що [PERSON] неодноразово скаржився на відсутність у нього коштів та наявність боргів. Разом з тим, дані пояснення свідків, не підтверджують про наявність боргового зобов`язання за договором позики у [PERSON] перед [PERSON] .. Крім того, як пояснив у судовому засіданні сам [PERSON] , про факт передачі [PERSON] позичених у нього коштів [PERSON] йому не відомо. Свідок [PERSON] пояснював, що [PERSON] виступав гарантом за зобов`язаннями [PERSON] , але чи було відомо щодо цих зобов`язань [PERSON] , не зазначив. Як і не пояснив, чи звертався останній до нього з питанням позики грошей і якщо звертався, то чому він їх не позичив саме [PERSON] . Відповідно до ст. 560 ЦК України, за гарантією банк, інша установа, страхова організація (гарант) гарантує, перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Разом з тим, [PERSON] не є суб`єктом в розмінні ст. 560 ЦК України, який може виступати гарантом за виконання грошових зобов`язань. В той же час, факт того, що позивач за вказаними борговими зобов`язаннями виступав поручителем, зі змісту розписок також не вбачається та судом не встановлено. Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Зі змісту наведеної норми випливає, що порука є угодою щодо прийняття перед третьою особою на себе обов`язку поручителя перед кредитором за виконання боржником свого зобов`язання та нести відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов`язання боржником шляхом відшкодування у грошовій формі того, що не було виконане боржником. Відповідно до вимог ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержання письмової форми, є нікчемним. Порука є видом забезпечення виконання зобов`язань, і водночас сама має зобов`язальний, договірний характер, тому на правовідносини поруки поширюються загальні положення про зобов`язання та про договори (розділи І та ІІ книги п`ятої ЦК України). Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та форми досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. В наданих суду боргових розписках, не встановлено обсягу відповідальності позивача за невиконання боржником свого зобов`язання та умови виконання зобов`язання поручителем, а отже сторонами не визначено істотних умов договору поруки, у зв`язку із чим зобов`язання щодо поруки між сторонами не виникли, надані суду розписки є борговими документами та підтверджують тільки зобов`язання за договором позики, які виникли між позивачем та [PERSON] . Договір від 04.07.2019 року, укладений між [PERSON] та позивачем, який як стверджує позивач, підтверджує виконання ним, як поручителем зобов`язання [PERSON] щодо виплати [PERSON] боргу у сумі 67 500 доларів США, суд оцінює критично, оскільки такий договір був укладений виключно між позивачем та [PERSON] , вже після смерті [PERSON] та на виконання боргових зобов`язань, за договором позики, що викладено в розписках, які, як встановив суд, свідчать про отримання коштів в борг (позику) саме позивачем. З цих же підстав, суд оцінює критично і долучену до справи розписку поручителю про повернення коштів від 01.05.2020 року. Крім того, відповідно до п.п. 3.1 договору від 04.07.2019 року сторонами було визначено, що, факт належного виконання поручителем зобов`язання з повернення коштів в повному обсязі має бути підтверджено відповідною розпискою кредитора, яка підлягає нотаріальному посвідченню, проте така, як встановлено, нотаріально посвідчена не була. Як на підтвердження наявності у [PERSON] боргових зобов`язань, позивач посилався також на аркуш паперу з блокноту з назвою поворотна фіндопомога [PERSON] , проте такий доказ є неналежним, оскільки містить виключно записи про певні суми коштів, які могли вестися з метою проведення власних розрахунків використаних чи таких, що підлягали використанню у майбутньому коштів. Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини,на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказами в розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Аналізуючи викладене, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі з підстав його не доведеності. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed