Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-14 00:00:00

У жовтні 2020 року позивач, [PERSON] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, просив стягнути з відповідача на свою користь\~ суму позики в розмірі 138 400 грн. та понесені судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що 29 січня 2014 року між ним та відповідачем було укладено договір позики грошових коштів, відповідно до умов якого позивач передав відповідачу грошові кошти у сумі 5 000 доларів США строком до 30 січня 2018 року, про що 29 січня 2014 року складено відповідну розписку. У порушення вимог договору позики, відповідачем не виконано зобов`язання щодо повернення позики у встановлений строк, в результаті чого [PERSON] має заборгованість у розмірі 138 400 грн. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда\~ від 07 грудня 2020 року відкрито провадження по справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 05 травня 2021 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу, задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] борг за договором позики від 29 січня 2014 року у розмірі\~ 138 400 грн. та судові витрати у розмірі\~ 1384 грн. Додатковим рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17 січня 2022 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати на правову допомогу в розмірі 13 840 грн. Відповідач 10 березня 2023 року подала до суду заяву про перегляд заочного рішення від 05 травня 2021 року, зазначала, що не була належним чином повідомлена про розгляд справи. Вказувала, що фактично під час підписання договору позики передача коштів не відбулась, оскільки між нею, братом та матір`ю була домовленість, що вони перепишуть свою частину квартири на неї, а вона в свою чергу після продажу вказаної квартири надасть їм кошти. Проте, мати свою частку не переписала, а брат звернувся до суду із позовом про який вона дізналась тільки 09 лютого 2023 року, коли отримала рішення. Вважає, що в даному випадку був відсутні факт прийому-передачі грошових коштів, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження справжніх відносин договору позики. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 31 липня 2023 року заочне рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 05 травня 2021 року скасовано, розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання. Представник позивача адвокат Данилюк Н.В. у судове засідання надала заяву, відповідно якої позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку, відзив на позов не надала. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, який оформлено відповідною розпискою, відповідно до умов якого\~ відповідач отримала від позивача грошові кошти у сумі 5 000 доларів США,\~ на строк до 30 січня 2018 року. Наявність заборгованості за договором позики та невиконання відповідачем зобов`язань щодо повернення заборгованості зумовила звернення позивача до суду за захистом своїх прав. Спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України. Статтею 627 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, якщо при цьому були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно частини другої статті 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що між сторонами укладено договір позики. Позивач умови договору позики виконав належним чином, передавши відповідачу грошові кошти у сумі 5 000 доларів США. Однак відповідач належним чином свої зобов`язання не виконала, у визначені договором строки погашення заборгованості не здійснила, внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість у розмірі 138 400 грн. За наведених обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу, суд дійшов до наступного. Положеннями ст.59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно з ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч.ч.3,4 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною 5 ст.137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з ч.6 ст.137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст.6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12,46,56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Враховуючи характер виконаного адвокатом обсягу робіт, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача розміру витрат на правову допомогу в сумі 13 840 грн. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved