Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-21 00:00:00

08.05.2023 представник Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» Бондар В.О. звернулася до Галицького районного суду м. Львова із зазначеним вище позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» 11222,87 грн. виплаченого страхового відшкодування та судовий збір в розмірі 2684 грн. Ухвалою судді Галицького районного суду м. Львова від 09.05.2023 справу прийнято до провадження суду та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 19.07.2023 постановлено матеріали справи передати до Личаківського районного суду м. Львова для розгляду за територіальної підсудністю. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 29.09.2023 прийнято до провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін у справі. Всі наявні у справі докази були надані стороною позивача. Відповідачу скеровувалась ухвала про відкриття провадження, позов з додатками на адресу зазначену у позові та на адресу реєстрації, яка підтверджена інформацією наданою Відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України у Львівській області. Окрім того, інформація про наявність такого позову у Личаківському суді була розміщена у відкритому доступі на офіційному веб-порталі Судової влади України в мережі Інтернет - http://court.gov.ua Таким чином, відповідач будучи належним чином повідомленим у встановленому законом порядку про наявність поданого Приватним акціонерним\~товариством «Страхова\~компанія «АРКС» позову про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в порядку регресу, відзиву на позов із викладом своїх заперечень щодо заявлених позивачем позовних вимог чи заяви про визнання позову на адресу суду не скерував. З врахуванням вищенаведеного, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів і письмових пояснень, викладених у заявах по суті справи (позовній заяві), в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, суд вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] , 15.11.2020 року, близько 03 год. 02 хв., керуючи транспортним засобом марки «Lexus Ls 460 L», д.н.з. [NUMBER] , на перехресті вулиці Ш.Руставелі та вулиці Костомарова у м. Львові, здійснюючи обгін, виїхав на зустрічну смугу рух, перетнув дорожню розмітку, перетнувши дорожню розмітку 1.1. (суцільна лінія) та в момент перестроювання в крайню праву смугу не надав перевагу в русі транспортному засобу марки Volvo V50, д.н.з. [NUMBER] , який рухався в попутному напрямку по смузі руху, на яку він мав намір перелаштуватися, чим порушив вимоги п.п.10.3, 14.2 Правил дорожнього руху України, за яке передбачена відповідальність за ст.124 КУпАП. В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Окрім того, 15.11.2020 року, близько 03 год. 02 хв., [PERSON] керуючи транспортним засобом марки «Lexus Ls 460 L», д.н.з. [NUMBER] , на перехресті вулиці Ш.Руставелі та вулиці Костомарова у м. Львові, будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди, залишив місце події, не повідомивши про це орган чи підрозділ поліції, чим порушив п.2.10 (а) ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст.122-4 КУпАП. А тому, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.122-4,124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності, що підтверджено копією постанови Галицького районного суду міста Львова від 02 грудня 2020 року (а. с. 10-11). Як передбачено ч. 6 ст. 82 ЦПК України визначено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Пунктом 7 постанови №14 Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Статтею 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею ст. 1187 ЦК України діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб є джерелом підвищеної небезпеки. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За п.1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року за № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки незалежно від вини. Згідно роз`яснень, що містяться в п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року, відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 979 ЦК України визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до пункту 9.1 статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхова сума це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, відповідно до ч. 2 ст.1192 ЦК України. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників, що визначено ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Судом встановлено, що 26.07.2020 року між відповідачем та позивачем був укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс №ЕР200719964), згідно якого забезпеченою є цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Lexus Ls 460 », д.н.з. [NUMBER] (а.с.8). Відповіддю від НПУ №3020321580723050 про дорожньо-транспортну пригоду підтверджено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 15 листопада 2020 року, близько 03 години 02 хвилин на вулиці Ш.Руставелі - Костомарова у м. Львові, автомобіль «Volvo V50», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] отримав механічні пошкодження: передньої центральної та передньої лівої частини. Правопорушники: 1-й винуватець ДТП [PERSON] (а.с.9). Відповідно до заяви на виплату страхового відшкодування, вбачається, що оскільки транспортний засіб «Lexus Ls 460 », д.н.з. [NUMBER] на момент ДТП був застрахований у АТ «СК «АРКС» (попередня назва СК «АХА Страхування»), ними на користь потерпілої сторони було здійснено страхове відшкодування в розмірі 11\~222,87 грн (а.с.14-15). Дані обставини підтверджуються долученим протоколом огляду транспортного засобу, платіжним дорученням №841626 від 18.11.2021, ремонтними калькуляціями разом з аркушем перевірки даних від 26.01.2021, а також Страховим актом №ARX3052936 (а.с.16-26) Таким чином, 01 лютого 2022 року позивачем скерована Регресна вимога вих. №СУ/009863/4 відповідачу про сплату суми страхового відшкодування у порядку регресу в сумі 11\~222,87 грн, проте відповідач не вжив заходів щодо відшкодування коштів (а. с. 27). Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Як передбачено ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Системний аналіз цієї норми дає підстави для висновку про її застосування за таких умов: право регресної вимоги до винної особи має третя особа після виконання нею зобов`язання перед потерпілим; регрес застосовується після припинення зобов`язання з відшкодування шкоди. Статтею 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до п. п. 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). Статтею 27 Закону України "Про страхування" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у АТ «СК «АРКС» (попередня назва СК «АХА Страхування»), відповідач спричинив дорожньо-транспортну пригоду, його було визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та ст. 122-4 КУпАП, внаслідок ДТП потерпілому завдано збитки, позивачем здійснено виплату страхових відшкодувань потерпілому, тому до позивача перейшло право зворотної вимоги (регресу) до відповідача [PERSON] . На підставі вищевикладеного, враховуючи, що відповідачем відшкодування шкоди не відбулося, переконливих доказів на спростування позиції позивача відповідач суду не надав, викладені позивачем обставини знайшли своє підтвердження, позовна заява ґрунтується на законних підставах та підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно з\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні в суд з позовом позивачем сплачено 2 684 грн. 00 коп. судового збору, що підтверджується платіжним дорученням №968576 від 27 квітня 2023 року (а.с. 7). А тому, на підставі ч.1\~ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 2 684 грн. 00 коп. судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову.

Outcome: approved