Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-14 00:00:00

Суть спору. Позивач звернулась до суду із позовною заявою та заявою про збільшення позовних вимог, де вказує, що позивач та [PERSON] з 2016 року проживали однією сім`єю у місті Дніпрі, де винаймали квартиру. [PERSON] з 2022 року вступив до лав ЗСУ. 25.03.2023 року [PERSON] під час відпустки придбав автомобіль Citroen Berlingo, держномер [NUMBER] , для того, щоб позивач мала можливість приїжджати до [PERSON] в район несення ним служби. 10.05.2023 року [PERSON] під час виконання бойового завдання загинув. Заповіта померлий не залишив. Позивач здійснила поховання померлого. Факт проживання однією сім`єю та те, що [PERSON] була фактично була дружиною [PERSON] , підтверджується спільним їх проживанням за однією адресою, веденням спільного господарства, [PERSON] постійно пересилав кошти на рахунок [PERSON] . Позивач просить суд встановити факт проживання однією сім`єю з [PERSON] як жінки та чоловіка з 2016 року і до моменту загибелі останнього 10.ю5.2023 року, визнати вищевказаний автомобіль спільною сумісною власністю та визнати за позивачем право власності на вказаний автомобіль. Рух справи. Вищезазначена справа перебувала на розгляді у судді [PERSON] Ухвалою судді від 05 вересня 2023 року було відкрито у справі провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 24 жовтня 2023 року до участі у справі в якості відповідача залучено [PERSON] . Згідно рішення Вищої Ради Правосуддя від 24.10.2023 № 1003/0/15-23 «Про дострокове закінчення відрядження судді Красноармійського міськрайонного суду Донецької області [PERSON] до Межівського районного суд Дніпропетровської області» - достроково закінчено відрядження судді Красноармійського міськрайонного суду Донецької області [PERSON] до Межівського районного суд Дніпропетровської області з 07 листопада 2023 року. Ухвалою суду від 09 листопада 2023 року справа прийнята до провадження суддею Літвіновою Л.Ф. Підготовче судове засідання по справі було призначене на 18 грудня 2023 року. 18 грудня 2023 року судом у підготовчому судовому засіданні прийнято до провадження збільшені позовні вимоги позивача. Ухвалою суду від 18 грудня 2023 року підготовче провадження по справі закрито, справа призначена до розгляду на 15 лютого 2024 року. Позиція сторін. Позивач та її представник - адвокат Довгопола О.О. у судове засідання не з`явились, суду надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог підтримали в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, суду надали письмові заяви, в яких позовні вимоги визнали у повному обсязі, просили справу розглянути без їх участі. Третя особа - приватний нотаріус Дніпровського районного нотаріального округу Верховцева В.Е. надала заяву про розгляд справи без її участі. Встановлені обставини справи та мотиви суду. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, заяви по суті справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, приходить до наступних висновків Факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Так, згідно довідки про фактичне місце проживання від 22.05.2023 року, виданої ОСББ «І.Мазепи-21», підтверджується, що позивач та [PERSON] спільно проживали за адресою [ADDRESS] . Крім того, даний факт підтверджено також актом про проживання осіб від 22.05.2023 року, відповідно до якого засвідчено мешканцями вказаного будинку, що [PERSON] та [PERSON] спільно проживали за вищевказаною адресою з 25.02.2016 року. Орендатором вказаної квартири був [PERSON] з 25.02.2016 року, що підтверджується відповідним договором оренди. Згідно свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] , актовий запис 765 від 18 травня 2023 року. Згідно повідомлення третього відділу [INFO] на адресу [PERSON] , зазначено, що [PERSON] загинув 10 травня 2023 року під час виконання бойового завдання. Особисті речі [PERSON] також були віддані позивачу [PERSON] , що підтверджується актом прийому-передачі від 12 травня 2023 року № 2892. Актом від 24 травня 2023 року та довідкою від 24.05.2023 року № 1365 підтверджено, що [PERSON] здійснила поховання [PERSON] на кладовищі с.Коломийці Синельниківського району Дніпропетровської області. Крім того факт спільного проживання позивачки та [PERSON] також підтверджується наявними в матеріалах справи спільними фотографіями подружжя, роздруківками переписок у соціальних мережах та месенджерах, документацією на придбання спільного побутового майна, копіями виписок про перерахування коштів від [PERSON] на рахунок [PERSON] . Відповідачі у письмових заявах також підтвердили факт спільного проживання як чоловіка і дружини [PERSON] та [PERSON] [PERSON] звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини [INFO] . На підставі вказаної заяви приватним нотаріусом Дніпровського районного нотаріального округу Верховцевою В.Е. заведено спадкову справу № 55/2023 та повідомлено позивача щодо необхідності встановлення юридичного факту проживання однією сім`є для можливості визнання права власності на спільно набуте майно. Відповідно до відомостей із спадкової справи коло спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] становить - його баба [PERSON] , сестра - [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу № 0541/2023/3727921 від 25.03.2023 року [PERSON] придбав транспортний засіб Citroen Berlingo за 180000 грн. Автомобіль зареєстрований на [PERSON] відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , державний номер [NUMBER] Відповідно до Полісу № 213859924 страхувальником цивільно-правової відповідальності вказаного транспортного засобу виступила [PERSON] . Як вбачається з роздрукованих переписок позивачки та [PERSON] , вказаний автомобіль вони мали намір придбати та в подальшому придбали, що підтверджує факт спільної власності на вказаний автомобіль. Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбі. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 р. за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства. Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» суд визначив, що «поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом». Відповідно до частини першої статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Частиною другою статті 74 СК України передбачено, що на майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Отже, до майна, що було набуте під час проживання осіб однією сім`єю, застосовуються положення сімейного законодавства, які регулюють правові відносини з приводу права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час перебування у шлюбі, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Верховний Суд у постанові від 14.02.2018 у справі №129/2115/15-ц, зазначив, що при застосуванні статті 74 СК України, слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільного бюджету, спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують: 1) час придбання; 2) джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте); 3) мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. Верховний Суд у постанові від 23.12.2021 у справі №580/647/18, зазначив, що у частині першій статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі N 644/6274/16-ц (провадження N 14-283цс18) вказано, що "згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року N 5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки". У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі N 554/8023/15-ц (провадження N 14-130цс19) міститься висновок, що "вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України)". У постанові Верховного Суду України від 08 червня 2016 року у справі N 6-2253цс15 міститься висновок, що "за правилами статті 74 СК України (у редакції, чинній до 16 січня 2007 року) якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки або чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. Особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Рішення обґрунтовують належними і допустимими доказами, про що зазначають у мотивах прийнятого рішення з посиланням на конкретні факти". Подібні висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 12 листопада 2020 року у справі N 750/12880/19. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі N 6-1026цс15 майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці. За наведених обставин, враховуючи визнання позову відповідачами, суд вважає обґрунтованою позовну заяву та такою що підлягає задоволенню, оскільки під час судового розгляду доведено факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з лютого 2016 року по день смерті останнього [INFO] та придбання ними у період перебування у фактичних шлюбних відносинах вищевказаного автомобіля, визнавши вказане майно об`єктом спільної сумісної власності, а також визнати за позивачем право власності на нього. На підставі викладеного,

Outcome: approved