Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-19 00:00:00

Позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з зазначеним позовом, \~в якому просить стягнути з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , грошові кошти у розмірі 100\~000,00 (сто тисяч) доларів США, переданих на зберігання. В обґрунтування позовних вимог позивач у позовній заяві посилався на те, що між позивачем та відповідачем 01 червня 2021 року був укладений Договір про надання послуг відповідального зберігання коштів, за яким Поклажодавець гр. України [PERSON] , передав Зберігачу - [PERSON] , [INFO] в порядку та на умовах, визначених Договором на відповідальне зберігання матеріальні цінності Поклажодавця на строк, що визначений в Договорі у вигляді грошових коштів у розмірі 100\~000,00 (сто тисяч) доларів США. Позивач передав кошти відповідачу, на що останній склав Розписку у їх прийнятті та зобов`язався покласти їх до банківського відділення. Пунктом 1.3 Договору встановлено, що кошти Зберігач має зберігати за наступною адресою: ПАТ КБ Приватбанк за адресою у м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, буд. 23. Зберігачем за умовами Договору є [PERSON] , [INFO] , який діє на підставі Тимчасового посвідчення ТГ, № ОТ033079, виданого органом 1201 від 27.10.2020 р., що дійсний до 03.09.2021р. Крім того, повернення грошових коштів, а отже виконання даного договору, повинно також відбутися по закінченню строку дії договору зберігання, в даному банківському відділенні. Оскільки після закінчення строку Дії Договору 01 червня 2021 року відповідач не повернув вказану суму, позивач склав Вимогу від 03 червня 2023 року про повернення коштів у розмірі 100\~000,00 (сто тисяч) доларів США, але відповіді так і не отримав. Цією Вимогою позивач вказав, що вимагає розірвати Договір згідно п.9.2., який встановлює, що «Цей Договір може бути достроково, в односторонньому порядку, за письмовою заявою Поклажодавця, припинений, якщо: Зберігач ухиляється чи необґрунтовано не допускає Поклажодавця для проведення контролю за зберіганням коштів. В цьому випадку Договір припиняє свою дію в день отримання Зберігачем вищезазначеної письмової заяви Поклажодавця про дострокове припинення дії цього Договору. Проте він вказав, що Договір і так припинив свою дію через закінчення терміну оскільки діяв до 01 червня 2023 року і був укладений на строк 24 календарних місця. З зазначених вище підстав позивач просив позов задовольнити. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, у своїй позовній заяві просив справу розглядати без його участі, наполягав на задоволенні позовних вимог. Відповідач [PERSON] \~у судове\~засідання не\~з`явився, про причини неявки суду не повідомив. На запит суду щодо місця проживання відповідача, Департамент з питань громадянства, паспортизації та реєстрації Державної міграційної служби України надав відповідь, що за наявними даними ДМС, інформації про місце проживання [PERSON] , [INFO] , не встановлено. Із відповіді Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 11.01.2024 року вбачається, що в реєстрі територіальної громади відомості про реєстрацію місця проживання [PERSON] , [INFO] на території міста Дніпра відсутні. (а.с.63-67). Справа до розгляду призначалася сім разів, відповідач повідомлявся належним чином про час і місце розгляду справи рекомендованими листами із повідомленням про вручення за останнім відомим місцем його проживання, зазначеним у позові, при цьому надіслані судові повістки повернулися не врученими із приміткою Укрпошти «повертається за закінченням терміну зберігання», крім того, відповідач викликався до суду шляхом розміщення оголошень-викликів на офіційному сайті суду. Зважаючи на ці обставини, суд керується ст.\~6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9\~Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Таким чином, суд дійшов висновку про можливість ухвалення у справі заочного рішення на підставі ст.ст. 280, 281, 282 ЦПК України за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, які є належними, допустимими і достовірними, судом встановлено наступні обставини та визначені відповідні до них правовідносини. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12\~ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 81\~ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 01 червня 2021 року був укладений Договір про надання послуг відповідального зберігання коштів, за яким Поклажодавець гр. України [PERSON] , передав Зберігачу - [PERSON] , [INFO] в порядку та на умовах, визначених Договором на відповідальне зберігання матеріальні цінності Поклажодавця на строк, що визначений в Договорі у вигляді грошових коштів у валюті - долари США у розмірі 100\~000,00 (сто тисяч) доларів США (а.с.14-15). Згідно п. 1.2. даного Договору Коштами є: грошові кошти в доларах США на суму 100\~000,00 (сто тисяч) доларів США. Зберігач взяв обов`язок здійснити зберігання Коштів за наступною адресою: ПАТ КБ Приватбанк за адресою у м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, буд. 23. Зберігачем за умовами Договору є [PERSON] , [INFO] , який діє на підставі Тимчасового посвідчення ТГ, № ОТ033079, виданого органом 1201 від 27.10.2020 р, що дійсний до 03.09.2021р. Крім того, повернення грошових коштів, а отже виконання даного договору, повинно також відбутися по закінченню строку дії договору зберігання, в даному банківському відділенні. Пунктом 1.3 Договору встановлено, що кошти Зберігач має зберігати за наступною адресою: ПАТ КБ Приватбанк за адресою у м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, буд. 23. Зберігачем за умовами Договору є [PERSON] , [INFO] , який діє на підставі Тимчасового посвідчення ТГ, № ОТ033079, виданого органом 1201 від 27.10.2020 р., що дійсний до 03.09.2021р. Крім того, повернення грошових коштів, а отже виконання даного договору, повинно також відбутися по закінченню строку дії договору зберігання, в даному банківському відділенні. Згідно п.2.2.2. Договору позивач передав кошти відповідачу, на що останній склав Розписку у їх прийнятті та зобов`язався покласти їх до банківського відділення (а.с.16). Відповідно до п. 4.1. Договору послуги Зберігача по зберіганню всіх Коштів складають 12\~000 (дванадцять тисяч) гривень за рік. Відсутність виставлення рахунку з боку Зберігача щомісячно автоматично встановлює оплату разово після закінчення терміну дії Договору або до виставлення наступного Рахунку (п. 4.3. Договору). Згідно п. 6.4. \~ \~ \~ \~Договору, за порушення строків повернення Коштів зі зберігання Зберігач зобов`язується сплатити Поклажодавцю, за його вимогою, пеню в розмірі 1 (один) % від вартості несвоєчасно повернутих Коштів за кожну повну добу затримки, але не більше 10\~000,00 (десяти) тисяч доларів США. Із Вимоги [PERSON] від 03.06.2023 року вбачається, що [PERSON] вимагає розірвати Договір згідно п.9.2., який встановлює, що «Цей Договір може бути достроково, в односторонньому порядку, за письмовою заявою Поклажодавця, припинений, якщо: Зберігач ухиляється чи необґрунтовано не допускає Поклажодавця для проведення контролю за зберіганням коштів. В цьому випадку Договір припиняє свою дію в день отримання Зберігачем вищезазначеної письмової заяви Поклажодавця про дострокове припинення дії цього Договору» та невідкладно повернути належні йому грошові кошти в розмірі 100\~000 доларів США. Також нагадав, що Договір і так припинив свою дію через закінчення терміну оскільки діяв до 01 червня 2023 року і був укладений на строк 24 календарних місяця (а.с.17). Із відповідей АТ КБ «Приватбанк» від 24.10.2023 року, 07.11.2023 року, 16.11.2023 року вбачається, що [PERSON] не має відкритих рахунків в банку (а.с.33, 41, 43). Із відповіді АТ КБ «Приватбанк» від 30.11.2023 року на виконання ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська вбачається, що клієнт [PERSON] не має відкритих рахунків в Банку. З клієнтом Банк розірвав ділові відносини в результаті чого рахунки було закрито. Зазначено, що наразі кошти клієнта [PERSON] в сумі: 98\~678,54 EUR та 17787,32 UAH обліковуються за відповідними балансовими рахунками згідно з бухгалтерським обліком (а.с.49). Судом встановлено, що згідно Договору про надання послуг відповідального зберігання до 01 червня 2023 року відповідач [PERSON] мав виконати узяті на себе зобов`язання відповідно до умов договору. Грошові кошти в сумі 100 000 доларів США на даний час позивачу так і не повернуто. До теперішнього часу відповідач не повернув позивачеві суму боргу, свої зобов`язання за укладеним між сторонами договором не виконав у повному обсязі. Доказів протилежного суду не надано. Надаючи оцінку встановленим обставинам та аналізуючи правовідносини, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного. Виходячи зі змісту ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та правочини. Як зазначає стаття 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Крім того, в силу ст.\~207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в одному або кількох документах, листах, телеграмах, якщо він підписаний його стороною. Статтею 509\~Цивільного кодексу (ЦК) України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 2 статті 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно положень статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно частини 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно положень статті 631 Цивільного кодексу України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Згідно зі статтею 937 ЦК України, договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем. Статтею 938 ЦК України встановлено, що Зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов`язаний зберігати річ до пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення. Якщо строк зберігання речі визначений моментом пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення, зберігач має право зі спливом звичайного за цих обставин строку зберігання вимагати від поклажодавця забрати цю річ в розумний строк. Статтею 942 ЦК України унормовано, що зберігач зобов`язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі. Згідно пунктів 1, 2 статті 949 ЦК України, зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. Річ має бути повернена поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей. Згідно статті 953 ЦК України, зберігач зобов`язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився. Згідно ч.1,3\~ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно гуртуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. В даному випадку, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки наданими доказами підтверджено факт передачі позивачем зазначеної суми грошових коштів відповідачу на відповідальне зберігання, але докази їх повернення відсутні, при цьому строк, на який ці кошти було передано, сплив. Суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Outcome: approved