Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-19 00:00:00

Кредитна спілка «Кредит-ФОС» звернулася в суд із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа - [PERSON] , в якому просить стягнути солідарно із відповідачів борг за Договором відновлювальної кредитної лінії №4 від 15.01.2021 в сумі 151 423, 45 гривень. Позов мотивовано тим, що між Кредитною спілкою "Кредит-ФОС" та [PERSON] було укладено Договір відновлювальної кредитної лінії №4 від 15.01.2021, відповідно до умов якого позивач передав відповідачу кредит в розмірі 100 000 гривень шляхом зарахування на банківський рахунок для поповнення карткового рахунку [PERSON] 50000 грн. та готівкою по фіскальному видатковому чеку №7173 від 05.02.2021 в розмірі 50000 гривень, терміном з 15 січня 2021 року до 15 січня 2024 року, зі сплатою 45% річних. Всупереч погодженим умовам Кредитного договору [PERSON] недотримувався визначеного графіку розрахунків та сплатив лише 649 грн. тіла кредиту та 15551 грн. в рахунок погашення нарахованих відсотків. Кредитний договір забезпечений договорами поруки №4-1, №4-2, №4-3 від 15.01.2021, згідно яких поручителями виступили [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Станом на 01.08.2022 заборгованість за кредитним договором складає 151 423, 45 грн., які представник позивача просить стягнути солідарно із відповідачів. 08.02.2023 судом зареєстрований відзив на позов поданий представником відповідача [PERSON] - адвокатом Братівник І.В. Відзив мотивований тим, що поручитель не є позичальником за кредитним договором та не здійснював сплату строкових платежів, йому не може бути відомо розмір та час сплати позичальником грошових коштів за кредитом. Таким чином, відповідач [PERSON] не погоджується та ставить під сумнів, як доказ, розрахунок заборгованості за кредитним договором. При цьому, зазначив, що в матеріалах справи відсутні первинні бухгалтерські документи, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір. Відтак, позивачем не надано жодного належного, допустимого та достовірного доказу, що б вказував на наявність заборгованості позичальника перед кредитором та її розміру. Крім того, матеріали справи містять копію вимоги від 10.11.2021, надісланої поручителю [PERSON] із вимогою сплати заборгованості протягом трьох днів з дня отримання вимоги. Таким чином, строк виконання зобов`язання за кредитним договором змінено кредитором із 15.01.2024 на 13.11.2021. Однак, виходячи із даних «Фактичного графіку розрахунків (сума позову)» після 13.11.2021 кредитор продовжив нарахування відсотків за кредитом. Таким чином, в сумарному значенні кредитором безпідставно нараховано 33 442, 14 гривень відсотків за користування кредитом. За таких обставин, кредитор після відкликання кредиту безпідставно продовжив нарахування відсотків за користування кредитними коштами та безпідставно заявив вимогу про їх стягнення, що також є підставою для відмови в задоволенні такої вимоги. Водночас, позивачем не надано належних та достатніх доказів, в підтвердження наявності в [PERSON] заборгованості за кредитним договором, що є підставою для відмови в позовних вимогах в повному обсязі, в тому числі в частині солідарного стягнення заборгованості з [PERSON] 08.02.2023 судом зареєстрований відзив на позов поданий представником відповідача [PERSON] - адвокатом Братівник І.В. Відзив мотивований тим, що поручитель не є позичальником за кредитним договором та не здійснював сплату строкових платежів, йому не може бути відомо розмір та час сплати позичальником грошових коштів за кредитом. Таким чином, відповідач [PERSON] не погоджується та ставить під сумнів, як доказ, розрахунок заборгованості за кредитним договором. При цьому, зазначив, що в матеріалах справи відсутні первинні бухгалтерські документи, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір. Відтак, позивачем не надано жодного належного, допустимого та достовірного доказу, що б вказував на наявність заборгованості позичальника перед кредитором та її розміру. Крім того, матеріали справи містять копію вимоги від 10.11.2021, надісланої поручителю [PERSON] із вимогою сплати заборгованості протягом трьох днів з дня отримання вимоги. Таким чином, строк виконання зобов`язання за кредитним договором змінено кредитором із 15.01.2024 на 13.11.2021. Однак, виходячи із даних «Фактичного графіку розрахунків (сума позову)» після 13.11.2021 кредитор продовжив нарахування відсотків за кредитом. Таким чином, в сумарному значенні кредитором безпідставно нараховано 33 442, 14 гривень відсотків за користування кредитом. За таких обставин, кредитор після відкликання кредиту безпідставно продовжив нарахування відсотків за користування кредитними коштами та безпідставно заявив вимогу про їх стягнення, що також є підставою для відмови в задоволенні такої вимоги. Водночас, позивачем не надано належних та достатніх доказів, в підтвердження наявності в [PERSON] заборгованості за кредитним договором, що є підставою для відмови в позовних вимогах в повному обсязі, в тому числі в частині солідарного стягнення заборгованості з [PERSON] 20.02.2023 судом зареєстрована відповідь на відзив подана представником позивача, згідно якої, щодо заперечень представника відповідачів в частині основної суми заборгованості, зазначає, що порядок нарахування та сплати процентів врегульовано у розділі 4 договору відновлювальної кредитної лінії №4 від 15 січня 2021 року, де передбачено, що нарахування процентів здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом (п.4.1), а погашення здійснюється згідно графіку розрахунків (п.4.2). Тобто, графіком розрахунків, що є невід`ємною частиною кредитного договору, встановлюється періодичність та суми, які підлягають сплаті позичальником, а не дати нарахування кредитодавцем процентів. Відображення у розрахунку нарахованих процентів станом на 01.03.2021 та 01.06.2021 зумовлені здійсненням оплати у ці дні заборгованості позичальником, а будь-яке подвійне нарахування відсутнє, оскільки сума, що відображена станом на кінець місяця не враховує суми процентів, відображені станом на 1е число, що підтверджується арифметичним розрахунком. Так, сума нарахованих процентів: за березень 2021 року повинна становити: 99986/100*45/365*30=3698,11 грн. (за 30-ть календарних днів березня) та 99750/100*45/365*1=122,98 грн.(за 31-й календарний день березня), що у сумі становить 3821,09 грн. Згідно фактичного графіку розрахунків сума процентів станом на 01.03.2021 становить 123,27 грн. та станом на 30.03.2021 становить 3697,82 грн., що у сумі відповідає 3821,09 грн.; за червень 2021 року (30 днів) повинна становити 3674,62 грн. 99351/100*45/365*30). Згідно фактичного графіку розрахунків сума процентів станом на 01.06.2021 становить 122,58 грн. та станом на 30.06.2021 - 3552,14 грн., що у сумі відповідає 3674,62 грн. Таким чином, твердження щодо неправомірного нарахування 245,85 грн. не відповідає дійсності. Твердження представника відповідача, що наданий розрахунок боргу не є підтвердженням боргу, оскільки не є первинним документом, є необґрунтованим. На підтвердження заборгованості кредитор надав докази надання кредитних коштів та розрахунок заборгованості за кредитним договором, які у сукупності підтверджують розмір поточної заборгованості, водночас відповідачі не спростували належними та допустимими доказами наявність заборгованості перед позивачем, не довели факт виконання зобов`язань за кредитом, зокрема, по сплаті самого кредиту та відсотків. Крім того, твердження представника відповідача щодо зміни строку кредитування, у зв`язку із направленням кредитором претензій від 09.11.2021 p., не заслуговують на увагу, оскільки із змісту претензії від 10.11.2021 року вбачається вимога щодо сплати «простроченої» заборгованості, тобто такої, строк оплати якої настав станом на 09.11.2021 року, а не вимога про дострокове повернення кредиту, відтак аргумент представника відповідача, адвоката І.В. Братівника, щодо зміни строку кредитування на 13.11.2021 року не відповідає дійсним обставинам справи. Передбачене ж частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитна спілка використала шляхом звернення до суду із вказаним позовом про дострокове солідарне стягнення усієї суми заборгованості, що узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 27.03.2019 р. у справі №521/21255/13-ц. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23.08.2022 відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін та призначено судове засідання. Ухвалою суду від 21.03.2023 провадження у цивільній справі за позовом Кредитної спілки «КРЕДИТ-ФОС» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором зупинено до припинення перебування відповідача [PERSON] у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.04.2023 матеріали вказаної цивільної справи розподілено до розгляду судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Дзюбичу В.Л. згідно розпорядження керівника апарату суду №116 від 04.04.2023. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07.11.2023 цивільну справу за позовом Кредитної спілки «КРЕДИТ-ФОС» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, прийнято до свого провадження та призначено судове засідання. Протокольною ухвалою судді без видалення суду до нарадчої кімнати у судовому засіданні, яке відбулося 13.12.2023 постановлено відновити провадження по справі та залучено в якості третьої особи [PERSON] , що відображено в протоколі судового засідання. Ухвалою суду від 13.12.2023 позовні вимоги Кредитної спілки «КРЕДИТ-ФОС» до [PERSON] про солідарне стягнення боргу за договором відновлювальної кредитної лінії №4 від 15.01.2021 - залишено без розгляду. В судовому засіданні представник позивача - [PERSON] позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позові та відповіді на відзив, просила суд позов задоволити. В судовому засіданні представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] - адвокат Братівник І.В. щодо задоволення позовних вимог заперечив, з підстав зазначених у відзиві, просив в задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, не повідомивши суд про причини своєї неявки. Третя особа [PERSON] та його представник будучи належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилися, не повідомивши суд про причини своєї неявки. Суд, заслухавши сторін, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, доходить наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 15.01.2021 між Кредитною спілкою "Кредит-ФОС" та [PERSON] було укладено договір відновлювальної кредитної лінії №4 (надалі Кредитний договір). Відповідно до умов Кредитного договору КС «Кредит-ФОС» передав [PERSON] кредит в розмірі 100 000 гривень, шляхом зарахування на банківський рахунок для поповнення карткового рахунку [PERSON] 50 000 грн., що стверджується платіжним дорученням № 345 від 15.01.2021) та готівкою в розмірі 50 000 грн. по фіскальному видатковому чеку № 7173 від 05.02.2021. Кредит наданий терміном з 15 січня 2021 року до 15 січня 2024 року із сплатою 45% річних. Згідно п.4.3 Кредитного договору сторони домовились, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно Графіку розрахунків, що є невід`ємною частиною цього договору. Всупереч погодженим умовам Кредитного договору [PERSON] недотримувався визначеного графіку розрахунків та сплатив лише 649 грн. тіла кредиту та 15551 грн. в рахунок погашення нарахованих відсотків, що стверджується фактичним графіком розрахунків (а.с.12). В якості забезпечення виконання зобов`язання за Кредитним договором КС «Кредит-ФОС» було укладено договір поруки від 15.01.2021 № 4-1 з [PERSON] (відповідач 3), договір поруки від 15.01.2021 № 4-2 з [PERSON] (відповідач 4), договір поруки від 15.01.2021 № 4-3 з [PERSON] (відповідач 2) згідно умов якого поручитель зобов`язувався виконати за боржника у повному обсязі грошові зобов`язання по кредитному договору, за умови невиконання або неналежного виконання боржником самостійно своїх зобов`язань за кредитним договором. Згідно пункту 3.1. договорів поруки, у разі невиконання, або неналежного виконання Боржником своїх зобов`язань за Кредитним договором Поручитель зобов`язується не пізніше 3 календарних днів з моменту повідомлення Кредитором про невиконання або неналежне виконання боржником прийнятих на себе зобов`язань сплатити Кредитору відповідну суму грошових коштів. Строк дії поруки, відповідно до п.6.1 договору поруки, сторони погодили у три роки від дня настання строку виконання кредитного договору. До правовідносин, які виникли між сторонами, суд застосовує такі норми права. Частини першої та другої статті 509 ЦК України визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11цього Кодексу. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 629 ЦК України визначає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частина перша статті 627 ЦК України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Суд встановив, що відносини, які виникли між сторонами цього спору, є правовідносинами, пов`язаними з виконанням кредитного договору, та регулюються главою 71 ЦК України. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такий правовий висновок про правильне застосування статтей 1048,1050 ЦК України щодо нарахування та стягнення процентів від суми кредиту після спливу строку кредитування зробив Верховний Суд у складі Великої Палати у постанові № 444/9519/12 від 28 березня 2018 року. Пунктом 3.1.1. Кредитного договору передбачено, що у разі затримання Позичальником сплати частини кредиту та/або процентів щонайменше на один місяць Кредитна спілка має право вимагати повернення кредиту, строк сплати якого ще не настав. Кредитним договором строк кредитування встановлений з 15 січня 2021 року по 15 січня 2024 року, відповідач [PERSON] був зобов`язаний за цей строк оплатити 100000 грн. основної суми боргу та 85491, 07 грн. відсотків за користування кредитом. Однак, як вбачається із вимоги щодо сплати заборгованості по кредиту від 11.05.2022 вих.№64 адресованої [PERSON] , Кредитна спілка «Кредит-Фос» вимагає від [PERSON] сплатити протягом 3 днів з дня отримання вимоги прострочену заборгованість (п.3.1.1. Договору), а також відповідно до п.2.4. Кредитного договору, погасити загальну заборгованість протягом 30 календарних днів. Такими чином, в контексті статті 1050 ЦК України, дана вимога позивача є досудовою, оскільки позичальник вимагає, окрім простроченої заборгованості, погасити загальну заборгованість, а тому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилося з 11.05.2022. Водночас, Суд не бере до уваги посилання представника відповідачів [PERSON] та [PERSON] - адвоката Братівника І.В., щодо зміни строку кредитування, у зв`язку із направленням кредитором вимоги від 09.11.2021 адресованої позичальникам, оскільки дані вимоги направленні з метою доведення до відома поручителів інформації щодо невиконання боржником прийнятих зобов`язань. Зі змісту вказаної вимоги, вбачається вимога щодо сплати «простроченої» заборгованості, тобто такої, строк оплати якої настав станом на 09.11.2021, а не вимога про дострокове повернення кредиту, відтак аргумент представника відповідачів адвоката Братівника І.В., щодо зміни строку кредитування на 13.11.2021 не відповідає дійсним обставинам справи. Натомість, вимога щодо сплати заборгованості по кредиту від 11.05.2022 вих.№64, уже містить вимогу про погашення загальної заборгованості, а тому дана вимога є досудовою, у зв`язку із чим після 11.05.2022 право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти припинилося. Таким чином, нарахування позивачем відсотків після 11.05.2022 в розмірі 9 922,40 грн. суперечить вимогам статей 1048, 1050 ЦК України, тому позивач не вправі був нараховувати відсотки за користування кредитом, а його права забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України. Отже, непогашеною заборгованістю є 42 150, 05 грн. сума нарахованих відсотків (40 802,57 грн. (відсотки нараховані з 29.01.2021 - 30.04.2022) + 1347,48 грн. (відсотки нараховані з 01.05.2022 - 11.05.2022)), а також 99 351,00 грн. основної суми боргу, разом - 141 501, 05 гривень. Крім того, Суд погоджується із позицією представника позивача, що відображення у розрахунку нарахованих процентів станом на 01.03.2021 та 01.06.2021 зумовлені здійсненням оплати у ці дні заборгованості позичальником, а будь-яке подвійне нарахування відсутнє, оскільки сума, що відображена станом на кінець місяця не враховує суми процентів, відображені станом на 1-е число, що підтверджується арифметичним розрахунком. Тому, посилання представника відповідачів щодо неправомірного нарахування 245,85 грн. не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні. Щодо посилань представника відповідачів на відсутність у матеріалах справи первинних бухгалтерських документів, а відтак і на відсутність підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків зазначені в розрахунку є правильними, суд зазначає наступне. Так, відповідно до правової позиції, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30.01.2018 у справі № 161/1689115 про стягнення заборгованості за кредитним договором, банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. При цьому згідно пункту 3 вказаного Положення клієнтські рахунки це особові рахунки, за якими обліковуються кошти клієнтів банку. До клієнтських рахунків належать кореспондентські, поточні, вкладні (депозитні) рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу). Суд зауважує, що в матеріалах справи наявні докази надання кредитних коштів [PERSON] (ордер №145 до заяви на видачу готівки від 05.02.2021 та платіжне доручення №345 від 15.01.2021) та фактичний графік розрахунків, які узгоджуються із наданим позивачем розрахунком заборгованості і в сукупності з іншими доказами підтверджують заборгованість відповідача за виданим кредитом, та є належним доказом розміру заборгованості відповідача [PERSON] перед позивачем. Факт користування відповідачем [PERSON] кредитними коштами та їх несвоєчасне повернення знайшов своє підтвердження у матеріалах справи, при цьому [PERSON] користувався кредитними коштами та частково погашав наявну заборгованість, що стверджується наданими представником позивача витягами реєстрів РРО (за дати 29.01.2021, 01.03.2021, 30.03.2021, 30.04.2021, 01.06.2021), що підтверджують здійснені оплати позичальником. Згідно статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов`язання забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Зважаючи на те, що [PERSON] не виконав свого грошового зобов`язання, тому права позивача підлягають захисту, шляхом стягнення із [PERSON] , як основного боржника та [PERSON] та [PERSON] , як солідарних боржників [PERSON] за договорами поруки від 15.01.2021 заборгованості за Кредитним договором в розмірі 141 501, 05 грн. Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до переконання, що відповідачами в повній мірі не виконано умови кредитного договору, а тому, позов підлягає до часткового задоволення, шляхом солідарного стягнення 141 501, 05 грн. заборгованості за Договором відновлювальної кредитної лінії №4 від 15.01.2021 із [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . В задоволенні позову в частині стягнення відсотків за період з 12.05.2022 по 01.08.2022 в розмірі 9 922, 40 грн. слід відмовити. Зважаючи на те, що задоволено 93.44 % позовних вимог, в силу статті 141 ЦПК України, з відповідачів в користь позивача слід стягнути понесені судові витрати зі сплати судового збору пропорційно задоволених позовних вимог, що становить 2 318, 24 грн. (2481/100х93.44%) в рівних частках, а саме по 772 грн. 74 коп. з кожного відповідача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial