Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-12 00:00:00

В жовтні 2023 року позивач ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» звернулось до суду з позовом до відповідача [PERSON] з вимогою про відшкодування майнової шкоди в розмірі 173654 грн. 56 коп. Позов мотивовано тим, що 16.12.2020 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір страхування наземного транспорту №367/20-Т/ЧН, згідно якого ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» взяло на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки Mercedes-Benz днз [NUMBER] , його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП. 18.01.2021 року сталась ДТП за участі автомобіля Mercedes-Benz днз [NUMBER] та автомобіля марки Geely днз [NUMBER] під керування [PERSON] і з його вини. ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» відшкодувало [PERSON] згідно рахунків СТО вартість відновлювального ремонту на суму 303654,56 грн. НАСК «Оранта», де була застрахована цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Geely днз [NUMBER] , виплатило ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» 130000 грн. в межах встановленого ліміту. Залишок суми становить 173654 грн. 56 коп., які відповідач в добровільному порядку не відшкодував. Ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова від 06.11.2023 року відкрито провадження у справі. Відповідачем надано відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що позов не визнає, не згоден з наданими СТО рахунками, в задоволенні позову просить відмовити. Представник позивача в судове засідання не з`явилився, просив справу розглядати за відсутності сторони позивача, позов підтримує. Представник відповідача в судовому засіданні просив суд відмовити в задоволенні позову. Судом відповідачу було роз`яснено право на звернення до суду з клопотанням про призначення судової експертизи. Судом встановлено, що 16.12.2020 року між ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» та [PERSON] укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «All Risks» №367/20-Т/ЧН, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані із володінням, користуванням та розпорядженням наземним транспортним засобом Mercedes-Benz днз [NUMBER] (а.с.4-13). Відповідно до п.17 Договору, ремонт автомобіля здійснюється на авторизованій СТО. Урахування зносу не враховуються. 18.01.2021 року сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Mercedes-Benz днз [NUMBER] та автомобіля марки Geely днз [NUMBER] під керування [PERSON] . Постановою Корюківського районного суду Чернігівської області від 23.03.2021 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн. (а.с.24). Встановлено, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль Mercedes-Benz днз [NUMBER] . Згідно копії звіту про оцінку №34-2021 від 04.02.2021 , матеріальний збиток на дату ДТП, завданий власнику автомобіля Mercedes-Benz днз [NUMBER] в результаті його пошкодження складає 171894 грн. 51 коп., включаючи ПДВ у вартості запчастин (а.с.41). Згідно рахунків №2121000598 від 29.01.2021 року, №2121001148 від 26.02.2021 року СП у формі ТОВ «Автомобільний дім Україна-мерседес Бенц», рахунку -фактурі №б/н-1 від 04.02.2021 року ФОП [PERSON] , рахунку № [NUMBER] від 29.12.2021 року ФОП [PERSON] вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля склала 303654 грн. 56 коп. За умовами Договору добровільного страхування наземного транспорту «All Risks» №367/20-Т/ЧН ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» визначено суму страхового відшкодування на підставі розрахунку страхового відшкодування в розмірі 303654 грн. 56 коп., які сплачені в якості страхового відшкодування СП у формі ТОВ «Автомобільний дім Україна-мерседес Бенц», ФОП [PERSON] , ФОП [PERSON] (а.с.25-40). Як вбачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Geely днз [NUMBER] , на момент ДТП була застрахована у НАСК «Оранта» на підставі Полісу № АР-8747402 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с.21). Як вказує позивач та не заперечується відповідачем, НАСК «Оранта» виплачено шкоду в межах ліміту відповідальності за заявленим страховим випадком, виходячи із розміру завданих збитків, розрахованих у сумі 130 000 грн. 00 коп. Отже, залишок невідшкодованої суми складає 173654, 56 грн. Позивачем була направлена відповідачу претензія 23.03.2021 року, яка залишилась не виконаною, у зв`язку з чим позиваче звернувся до суду. Статтею 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. У ст. 27 Закону України «Про страхування» вказано, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяння шкоди. Згідно з вимогами ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. При цьому, обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України). Згідно з вимогами статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а також стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. У преамбулі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вказано, що цей Закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Натомість, відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18). У постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі №754/5129/15-ц (провадження № 61-38365св18) зроблено висновок про те, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина друга статті 1192 ЦК України), тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу. Згідно з п. 27.1 зазначеного договору страхове відшкодування виплачується страховиком згідно з договором на підставі письмової заяви страхувальника на виплату страхового відшкодування і страхового акту, який складається страховиком. Як вбачається з матеріалів справи, позивач (який є страховиком потерпілої особи) виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі. У зв`язку з виплатою страхового відшкодування до позивача (як до страховика потерпілої особи) перейшло право вимоги до заподіювача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди відповідачем, в порядку суброгації. Зважаючи на те, що страховик відповідача сплатив позивачу частину страхового відшкодування в межах ліміту відповідальності на підставі Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що не призвело до повної компенсації понесених позивачем витрат, останній має законне право вимагати від відповідача сплати різниці між компенсованим ним потерпілій особі фактичним розміром шкоди та розміром сплаченого йому страховиком відповідача страховим відшкодуванням. При цьому такому праву позивача кореспондує обов`язок відповідача сплатити цю різницю. Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України). Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Положеннями ст. 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позову. Також з відповідача на користь позивача у відповідності до ст.. 141 ЦПК України необхідно стягнути 2684 грн. 00 коп. у відшкодування сплаченого судового збору.

Outcome: approved