Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Ухвалою суду від 29.01.2024 року позовна заява прийнята до розгляду із відкриттям провадження у справі та призначенням до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Від відповідача до суду надійшла заява з проханням розглядати справу у його відсутність, проти задоволення позову не заперечує, просить не залишати після розірвання шлюбу позивачу прізвище " [PERSON] " та заперечує проти відшкодування витрат на правничу допомогу позивачу (а. с. 58). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом судом справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 11.05.2013 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 11.05.2013 року, виданого Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції за актовим записом № 346 (а.с.14). Від шлюбу мають малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 15.11.2016 року виданого Київським районним у місті Полтаві відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області від 15.11.2016 року за актовим записом № 1566 (а.с.12); [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 23.07.2019 року виданого Київським районним у місті Полтаві відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області від 23.07.2019 року за актовим записом № 849 (а. с. 13). Сімейно-шлюбні відносини сторони припинили, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Згідно зі ст.24СК\~України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Згідно з ч. 3 ст.105\~СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності до ст. 109 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.112\~СК України суд з`ясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітньої дитини, інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Враховуючи, що сторони до примирення не прагнуть, суд вважає, що сім`я розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливі, тому шлюб підлягає розірванню. Суд, вирішуючи питання про розірвання шлюбу вважає за необхідне з`ясувати прізвище подружжя після розірвання шлюбу. Норма ст. 113 СК України передбачає, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно із положеннями ч. 8 ст. 294 ЦПК України, які на підставі ч. 9 ст. 10 ЦПК України застосовуються і до позовного цивільного судочинства, у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. З огляду на викладене та враховуючи, що позивачем заявлено суду про залишення їй прізвища, яке вона отримала на момент реєстрації шлюбу з відповідачем, суд приходить до висновку про необхідність залишення прізвища позивача " [PERSON] ". При вирішенні питання про відшкодування позивачеві понесених судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, суд приходить до наступного висновку. Судові витрати по стягненні судового збору підлягають до стягнення з відповідача на користь позивачки у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України. Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ст.137ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1)розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо,а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послугі виконаних робіт та їх вартості,що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розподіляючи витрати, понесені [PERSON] на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку про те, що наявні в матеріалах справи договір про надання правничої допомоги від 20.12.2023 року, укладений між адвокатом Зязюн Ю. А. та Боруновою Я. С. (а.с. 15-17), додаток №1 до Договору про надання правничої допомоги від 20.12.2023 (а.с. 18), згідно із яким адвокат Зязюн Ю. А., надала згідно із договором про правову допомогу від 20.12.2023 року [PERSON] юридичні послуги в обсязі та на умовах, передбачених договором, а саме: консультація щодо подання позову, наслідків, вивчення документів та аналіз нормативно-правових актів; складання позовної заяви; представництво інтересів клієнта в суді, де загальна сума витрат, понесених позивачем на правову допомогу адвоката, складає 3000 грн., звіт про роботу адвоката від 28.12.2023 (а. с. 19), квитанція про оплату від 28.12.2023 р. (а.с. 20) не є безумовними підставами для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в повному обсязі, оскільки цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Так, оцінюючи розумність вартості наданих послуг з професійної правової допомоги, суд зважає, що дана цивільна справа не є справою значної складності, розглядалася без безпосередньої участі сторін, на підставі поданих ними заяв. З урахуванням критеріїв співмірності та складності справи, яка не є справою значної складності, обсягу виконаної адвокатом роботи, виходячи з конкретних обставин справи, суд приходить до висновку, що зазначені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн. не є належним чином обґрунтованими, що суперечить принципу розподілу судових витрат. Тому враховуючи позицію відповідача, який заперечував проти відшкодування витрат на професійну правничу допомогу на користь позивача, характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд приходить до висновку про необхідність зменшення їх розміру до 1500 грн. Окрім того, відповідно до наявної в матеріалах справи квитанції позивачем було сплачено за подання позову 1211,20 грн. судового збору, які підлягають стягненню на користь позивача з відповідача згідно вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved