Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-14 00:00:00

28.11.2023 року до суду звернулася позивач [PERSON] , з позовом про визнання права власності за набувальною давністю до відповідача Верхньодніпровської міської ради 01.12.2023 року ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження в підготовчому судовому засіданні на 15.02.2024 року. 15.02.2024 року закінчене підготовче судове засідання. Справа призначена до розгляду на 15.02.2024 року. Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. 15.02.2024 року в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Згідно поданої позовної заяви позивач просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок садибного типу Літера А-1, площею 51.1 кв.м., з господарчими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог посилаючись на наступне: вона проживає за адресою: [ADDRESS] . Вона не є власником даного будинку, але з 2011 року і по теперішній час добросовісно, відкрито та вільно користується будинком за адресою: [ADDRESS] . Власником даного помешкання був [PERSON] , який помер [INFO] . Цей будинок після його смерті залишився його дружині, [PERSON] , яка померла [INFO] та не оформила належним чином спадщину. Вона придбала у [PERSON] , будинок, але договір купівлі-продажу вони не оформляли, та не владнали всі питання щодо оформлення права власності на вказаний будинок. Спадкоємці, які б претендували на спадщину після померлої [PERSON] , їй не відомі. Та претензій щодо повернення нерухомого майна ніхто за всі ці роки до неї не пред`являв, що й стало підставою звернення до суду. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, давши пояснення фактично установлені матеріалами справи. Також пояснила, що вона купила в бабушки будинок по [ADDRESS] . Бабушка мала намір переїздити. Вона провела розрахунок за будинок, але договору купівлі-продажу вони не оформляли. В 2011 році вона разом з дітьми перебралась в даний будинок та з того часу вони разом в ньому проживають. за час проживання будинку вона провела ремонтні роботи. Поклеїла шпалери, ввела в будинок воду. В неї сучасна пральна машинка, яка під`єднана до води. Переробила плиту. Доглядає за подвір`ям, садить город, тримає господарство. За цей час ніхто ніяких претензій з приводу користування нею вказаним будинком до неї не пред`являв. Чому вони з попередньою власницею належним чином не переоформили будинок вона пояснити не може. Відповідач, представник Верхньодніпровської міської ради в судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутність. Будь-яких заперечень з приводу задоволення позовних вимог не має. Відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини Між сторонами виникли правовідносини із права власності на нерухоме майно. Судом встановлено, що власником домоволодіння за адресою: [ADDRESS] був [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житловий будинок виданого 27.02.1989 року виконавчим комітетом Боровківської сільської ради народних депутатів та повідомленням комунального підприємства «Кам`янське районне бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради від 28.09.2023 року № 2/1018. За доводами позивача [PERSON] помер [INFO] . Після смерті [PERSON] , будинок після його смерті залишився його дружині, [PERSON] , яка померла [INFO] та не оформила належним чином спадщину. Позивачка купила у [PERSON] , вищевказаний будинок, але договір купівлі-продажу вони не оформляли, та не владнали всі питання щодо оформлення права власності на вказаний будинок. Нотаріально договір купівлі-продажу між позивачкою та попередньою власницею не посвідчувався. На підтвердження укладення договору [PERSON] , надала позивачці документи та ключі від будинку. З 2011 року позивач та члени її сім`ї проживають в зазначеному будинку та відкрито, добросовісно і безперервно володіють і користуються зазначеним будинком та земельною ділянкою. Підтримують будинок в належному стані. Тому позивачка просить визнати за нею право власності на вказаний будинок за набувальною давністю. Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.ст.321,328 ЦК України право власності є непорушним та набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Факт відкритого безперервного та добросовісного користування позивачем зазначеним вище будинком підтверджується показаннями свідка [PERSON] , яка в судовому засіданні пояснила, що позивачка проживає в зазначеному в позовній заяві будинку більше 10 років. Даний будинок вона купила в [PERSON] , яка була людиною похилого віку, хворіла та продала будинок позивачці до своєї смерті. Позивачка до смерті [PERSON] , в будинок не перебиралась, а після її смерті разом з дітьми переїхала у вказаний будинок і там постійно проживає. Позивачка дбає за будинком, який є охайним, зробила плитку. В будинку та на подвір`ї в неї охайно. [PERSON] , садить город, тримає птицю, але не багато, лише для своєї сім`ї. Попередню власницю будинку [PERSON] , поховав її менший син, який до будинку ніяких претензій не має. Де знаходиться старший син померлої взагалі невідомо. Після смерті матері її діти жодного разу до будинку не приїздили. Будь-яких претензій до [PERSON] , ніхто не пред`являв. Згідно акта обстеження домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] від 22 серпня 2023 року, складеним в.о. старости сіл Боровківка, Авксенівка, Матюченкове, Павло-Григорівка, Вільні Хутори та Ярок Верхньодніпровської міської територіальної громади, [PERSON] , встановлено, що у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] з 2011 року і по теперішній час проживає без реєстрації [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована на території ради за адресою: [ADDRESS] . Разом із [PERSON] , за вказаною адресою в період з 2011 року і по теперішній час проживають діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] . Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; -володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК) (п. 9 Постанови). Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю, (п. 11 Постанови) Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 4, 5 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади, (п. 13 Постанови) Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень") (п. 14 Постанови). Враховуючи, що позивач [PERSON] , більше десяти років відкрито, безперервно володіє житловим будинком [ADDRESS] . Добросовісно заволоділа наявним майном: купивши його у попереднього власника. Володіє даним довомолодінням відкрито, здійснює поточний ремонт та догляд будинку. Дане володіння позивача зазначеним вище будинком відоме як посадовим особам міської ради, так і сусідам та іншим особам. І будь-які особи не оспорюють володіння позивача даним майном. Володіння позивача зазначеним вище будинком є непреривним, так як позивачка не покидала зазначене домоволодіння протягом всього цього часу, починаючи з 2011 року, відповідно наявні всі правові підстави для визнання за нею в судовому порядку права власності на житловий будинок за набувальною давністю. На підставі чого суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору підлягають покладенню на позивача так як відсутня вина відповідача у виникненні даного спору.

Outcome: approved