Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-12 00:00:00

До Подільського районного суду міста Києва звернулась [PERSON] з позовною заявою до Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк», в якій просить визнати незаконним та скасувати рішення відповідача про відмову від підтримання ділових відносин та проведення ділових операцій з нею, а також визнати недійсним односторонній правочин, вчинений відповідачем про розірвання укладених з позивачкою договорів, що були розірвані після 01 січня 2023 року. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що між АТ «Перший український міжнародний банк» та [PERSON] шляхом прийняття публічної оферти було укладено договір на отримання банківських послуг, в результаті чого позивачка стала клієнтом відповідача та отримувала банківські послуги. Листом від 24 травня 2023 року позивачку повідомлено про те, що банк відмовляється від підтримання ділових відносин та від проведення фінансових операцій у зв`язку із встановленням неприйнятно високого ризику ділових відносин. При цьому, відповідачем не повідомлено коли саме прийнято таке рішення та за якими критеріями було встановлено неприйнятно високий ризик ділових відносин, тобто повідомлення банку, на думку позивача, було формальним та не містило жодних відомостей, які б дозволяли перевірити законність такого обмеження в користуванні банківськими послугами. 21 червня 2023 року відповідачу було направлено адвокатський запит з проханням надати копії документів - висновку з чітким зазначенням підстав для відмови у підтриманні ділових відносин, рішення про відмову у підтриманні ділових відносин, а також повідомити про застосовані критерії для визначення неприйнятно високого рівня ризику. Однак, відповідачем в наданні будь-якої інформації було відмовлено з посиланням на обмеження можливості розголошення банківської таємниці. Таким чином, позивачка вважає, що рішення про відмову у підтриманні ділових відносин та односторонній правочин з дострокового розірвання договору про надання банківських послуг є протиправним, виходячи з того, що: -відмова від проведення фінансових операцій є протиправною, оскільки відповідачем не наведено та не надано доказів, які б свідчили про вчинення позивачкою підозрілої фінансової (фінансових) операції, відповідачем не вказано на ненадання позивачкою інформації для перевірки здійснення фінансових операцій, тому відсутні як фактичні, так і правові підстави для обмеження обслуговування позивачки у формі відмови від проведення фінансових операцій; -крім того, відповідачем не надано належних та допустимих доказів з приводу наявності реальних підстав для встановлення позивачу неприйнятно високого ризику та правомірності припинення підтримання ділових відносин з позивачкою, при тому, що повноваження банку з цих питань не є необмежними, а повинні ґрунтуватися на наявних доказах та документах, які 6 підтверджували як фактичні, так і правові підстави для встановлення позивачці неприйнятно високого ризику та правомірності припинення підтримання ділових відносин, однак таких вимог відповідачем не дотримано, чим порушено права позивачки на належне отримання банківських послуг; -також, правочин у формі односторонньої відмови відповідача від зобов`язань є недійсним, оскільки зміст правочину суперечить актам законодавства, зокрема в частині відсутності фактичних підстав та доказів для застосування припинення ділових відносин за Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення». Таким чином, позивачка, вважаючи рішення відповідача незаконними, вимушена звернутись до суду із даним позовом за захистом своїх порушених прав. Відповідно до протоколу розподілу справи між суддями у неавтоматичному режимі від 11 липня 2023 року, головуючим суддею у справі визначено Будзан Л.Д. 13 липня 2023 року ухвалою Подільського районного суду міста Києва відкрито провадження у справі, прийнято рішення про розгляд справи за правилами позовного провадження в спрощеному порядку з повідомленням (викликом) сторін, яку сторони отримали в установлений законом строк, встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У відповідності до ст. 178 ЦПК України, 03 серпня 2023 року представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив про невизнання позовних вимог, з огляду на наступне. 23 лютого 2018 року [PERSON] підписала заяву на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (далі за текстом - ДКБО). Під час здійснення комплексних заходів з поглибленої перевірки клієнта - позивачки були виявлені факти, що стали підставами встановлення неприйнятно високого рівня ризику та відмови в підтриманні ділових відносин з клієнтом [PERSON] . Зокрема, але не виключно, під час проведення перевірки позивачки виявлено, що остання хоча офіційно розлучилась з [PERSON] (колаборант - внесений в «Миротворець»), проте продовжує мати стосунок до бізнес-активів родини. Зокрема, позивачка є засновницею/співзасновницею низки компаній, котрі система YouControl зараховує до групи [PERSON] . При цьому, у відкритих джерелах поширювалась інформація, що розлучення у сім`ї [PERSON] носять фіктивних характер. На парламентських виборах 2019 року в списку «[INFO]» під № 11 зазначена екс-дружина [PERSON] , з якою він фіктивно розлучився у зв`язку з кримінальним переслідуванням і можливою конфіскацією майна, а під № 14 - його мати [PERSON] . Крім того, в мережі Інтернет було поширено низку статей, які пов`язують сім`ю [PERSON] з діяльністю рф, яка проводить підривну діяльність в Україні. На підставі абзацу третього частини першої статті 15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» 25.04.2023 Розпорядженням № 169- ФМ АТ «ПУМБ» встановив неприйнятно високий рівень ризику та відмовив в підтриманні ділових відносин з позивачкою. Крім того, листом від 25.04.2023 АТ «ПУМБ» проінформувало Державну службу фінансового моніторингу України про встановлення позивачці неприйнятно високого ризику та відмову в підтриманні ділових відносин з клієнтом. 14 червня 2023 року представником позивачки подано до АТ «ПУМБ» заяву про зміну умов обслуговування за Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. На виконання отриманої від представника позивача заяви, відповідач закрив поточні рахунки позивачки, відкриті в АТ «ПУМБ», а залишок грошових коштів позивачки перерахував на його власний рахунок відкритий в АТ КБ «Приватбанк». Отже, позовні вимоги позивачки: «визнати недійним односторонній правочин про розірвання з [PERSON] , що були розірвані після 01 січня 2023 року» вважає такими, що не підлягають задоволенню, оскільки фактично розірвання договору банківського рахунку було здійснено 14 червня 2023 року за згодою самої позивачки, що підтверджується підписанням змін до ДКБО. Отже АТ «ПУМБ», з урахуванням вимог законів України, що регулюють питання ПВК/ФТ, нормативно-правових актів Національного банку, Міністерства фінансів України, прийнятих для виконання та відповідно до цих законів, рекомендацій FATF, Базельського комітету з банківського нагляду, результатів національної оцінки ризиків та ризик-профілю банку, рекомендацій Національного банку та типологічних досліджень СУО, встановлює та самостійно створює у Банку перелік ризик-орієнтованих процедур. Враховуючи абзац третій частини першої статті 15 Закону України № 361-ІХ відповідачем 25.04.2023 встановлено неприйнятно високий рівень ризику та відмовлено у продовженні ділових відносин з [PERSON] у зв`язку з неможливістю мінімізувати виявлені ризики, пов`язані з таким клієнтом та за результатами вивчення підозрілої діяльності клієнта є обґрунтовані підозри про здійснення ним операцій ВК/ФТ, інших злочинів. Крім того, вважає посилання у позовній заяві на ст. 23 Закону України № 361-ІХ щодо недотримання процедури зупинення фінансових операцій безпідставними та хибними, оскільки, зупинення фінансових операцій та відмова від встановлення/підтримання ділових відносин мають різну правову природу, передбачені різними статтями вказаного Закону та є окремими обов`язками Банку, як суб`єктом первинного фінансового моніторингу. Також твердження про те, що банком не надано жодних доказів стосовно даних про ідентифікацію або верифікацію позивача спростовуються тим, що частина перша статті 15 Закону України № 361-IX передбачає різні підстави для відмови у встановленні/підтриманні ділових відносин. У конкретному випадку йдеться про встановлення неприйнятно високого ризику у зв`язку з неможливістю мінімізувати виявлені ризики, пов`язані з таким клієнтом та за результатами вивчення підозрілої діяльності клієнта є обґрунтовані підозри про здійснення ним операцій ВК/ФТ, інших злочинів. Позивач стверджує, що право банку відмовитися від встановлення ділових відносин з підстав встановлення неприйнятно високого рівня ризику не є необмеженим. Наголошує, що у питаннях відмови за частиною першою ст. 15 Закону України № 361-ІХ необхідно розділяти право банку відмовитися та обов`язок це зробити. Так, право банку відмовитися від встановлення/підтримання ділових відносин передбачене абзацом 7 частини першої статті 15 Закону України № 361-IX, а підстави за яких Банк зобов`язаний відмовлятися, визначені абзацом 1-6 частини першої ст. 15 Закону України № 361-IX. Так, однією з таких підстав є встановлення неприйнятно високого рівня ризику. При цьому, Закон України № 361-IX та Положення № 65 визначають конкретні випадки, за яких суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний встановити такий рівень ризику. Крім того, законодавець надав Банкам право самостійно у внутрішніх документах банку з питань ПВК/ФТ визначати інші випадки за яких встановлюється неприйнятно високий рівень ризику. Таким чином, у випадку з позивачкою, банк виконав обов`язок встановити неприйнятно високий рівень ризику та відмовитися від підтримання ділових відносин у зв`язку з неможливістю мінімізувати виявлені ризики, пов`язані з таким клієнтом та за результатами вивчення підозрілої діяльності клієнта є обґрунтовані підозри про здійснення ним операцій ВК/ФТ, інших злочинів (такі підстави визначені Законом України № 361-IX та Положенням № 65). На підставі викладеного просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. 15 серпня 2023 року представником позивача, у відповідності до вимог ст. 179 ЦПК України, подано до суду відповідь на відзив, в якому останній посилається на недоведеність «ризиків», оскільки: 1) позивачка є клієнтом банку з 2018 року і проходила щорічну перевірку, а обставини, на які посилається відповідач у своєму відзиві виникли задовго до проведення посилених заходів належної перевірки і були відомі відповідачу; 2) обставини щодо причетності позивачки до забороненої в Україні «[INFO]», на які посилається у своєму відзиві відповідач, виникли до прийняття рішення щодо заборони політичної партії «[INFO]», тобто на той момент відомості про колабораціоністську діяльність «[INFO]» не могли бути відомі позивачці; 3) участь у юридичних особах, що пов`язані з [PERSON] , є природньою, оскільки після розлучення за позивачкою залишилося право на частку у спільній сумісній власності на майно подружжя, що було набуте за час перебування у шлюбі з [PERSON] ; 4) позивачка більше не пов`язана з [PERSON] жодними правовідносинами, окрім ділових, а тому не може відповідати за дії та вчинки вчинені останнім. Крім того, вважає неправомірним посилання сторони відповідача на невизначену кількість публікацій різної давнини на різних сумнівних сайтах, що може редагуватися будь-якими невизначеними особами, без зазначення посилання на ці сайти, без зазначення їх автора, без посилання на докази, написані у формі оціночних суджень, не може вважатися доказом наявності достовірної інформації про вчинення позивачкою дій щодо легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення. Стосовно розірвання договору та заяви позивачки від 14 червня 2023 року зазначив, що 25 квітня 2023 року банк вже відмовився від підтримання ділових відносин з позивачкою, своїм же листом банк повідомив про необхідність подання заяви про перерахування грошових коштів, оскільки кошти будуть переведені на внутрішньобанківський рахунок. Відповідно до п.п. 2 п. 6 Додатку 12 до Положення, банк у разі прийняття рішення стосовно відмови від підтримання ділових відносин/обслуговування клієнта шляхом розірвання ділових відносин закриває відповідний рахунок у разі наявності залишку коштів на рахунку після проведення завершальної(их) операції (й) за таким рахунком [з виконання платіжних вимог на примусове списання (стягнення) коштів, виплати коштів готівкою, перерахування залишку коштів згідно із наданими клієнтом реквізитами] або після перерахування коштів на окремий аналітичний балансовий рахунок, визначений самостійно банком відповідно до облікової політики, для подальшого обліку та повернення коштів клієнту під час його звернення до банку. Тобто, вже 25 квітня 2023 року банком в односторонньому порядку здійснено відмову від зобов`язання, що, відповідно, свідчить про їх припинення в односторонньому порядку, тому заява позивачки від 14 червня 2023 року не могла повторно припинити те, що вже було припинено. Крім того, заява позивачки від 14 червня 2023 року це заява про перерахування коштів, а не заява про розірвання договору з ініціативи позивачки, та дану заяву не можна вважати вільним волевиявленням позивачки на припинення договірних відносин, оскільки ця заява - вимушена дія останньої після припинення відносин з ініціативи банку. На підставі викладеного просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представники позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, надали пояснення аналогічно викладеним у позовній заяві та у запереченні на відзив. Просили позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Представники відповідача у судовому засіданні заперечували проти позову, надали пояснення аналогічно викладеним у відзиві на позовну заяву. Просили у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що 23 лютого 2018 року позивачкою підписано Заяву № 270476623 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Перший український міжнародний банк». АТ «Перший український міжнародний банк» у відповіді на звернення позивачки від 24 травня 2023 року повідомило про відмову АТ «ПУМБ» від підтримання ділових відносин з [PERSON] та від проведення фінансових операцій, що здійснюються клієнтом чи на його користь, у зв`язку із встановленням неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику. Банком запропоновано звернутися до відділення АТ «ПУМБ» для надання заяви на закриття рахунку (ів), а також реквізитів банківського рахунку для перерахування залишків коштів протягом 5 днів з дня отримання даного повідомлення та роз`яснено, що у разі не надання заяви на закриття рахунків, АТ «ПУМБ» здійснить закриття рахунку у порядку, передбаченому внутрішньобанківськими правилами. Спір у справі стосується питання правомірності розірвання відповідачем договору банківського обслуговування в односторонньому порядку з ініціативи банку. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1067 ЦК України, договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов`язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам. Банк не має права відмовити у відкритті рахунка, вчинення відповідних операцій за яким передбачено законом, установчими документами банку та наданою йому ліцензією, крім випадків, коли банк не має можливості прийняти на банківське обслуговування або якщо така відмова допускається законом або банківськими правилами. Частинами 1, 2 ст. 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Частиною 1 ст. 1074 ЦК України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на рахунку, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму та фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Банк не має права встановлювати заборону на встановлення обтяження, але може встановлювати розумну винагороду. Відповідно до ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. За приписами ч. 2 ст. 1075 ЦК України, банк має право вимагати розірвання договору банківського рахунка: якщо сума грошових коштів, що зберігаються на рахунку клієнта, залишилася меншою від мінімального розміру, передбаченого банківськими правилами або договором, якщо така сума не буде відновлена протягом місяця від дня попередження банком про це; у разі відсутності операцій за цим рахунком протягом року, якщо інше не встановлено договором; у випадках, передбачених законодавством, що регулює відносини у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення та в інших випадках, встановлених договором або законом. Суд відзначає, що у Законі України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» від 06.12.2019 № 361-IX (який був чинним станом на час складення повідомлення) питання відмови від встановлення (підтримання) ділових відносин, проведення фінансової операції врегульовано у ст. 15, згідно з якою суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний відмовитися від встановлення (підтримання) ділових відносин/відмовити клієнту у відкритті рахунка (обслуговуванні), у тому числі шляхом розірвання ділових відносин, закриття рахунка/відмовитися від проведення фінансової операції у разі: - якщо здійснення ідентифікації та/або верифікації клієнта, а також встановлення даних, що дають змогу встановити кінцевих бенефіціарних власників, є неможливим або якщо у суб`єкта первинного фінансового моніторингу виникає сумнів стосовно того, що особа виступає від власного імені; -встановлення клієнту неприйнятно високого ризику або ненадання клієнтом необхідних для здійснення належної перевірки клієнта документів чи відомостей; - подання клієнтом чи його представником суб`єкту первинного фінансового моніторингу недостовірної інформації або подання інформації з метою введення в оману суб`єкта первинного фінансового моніторингу; - виявлення у порядку, встановленому відповідним суб`єктом державного фінансового моніторингу, що банк або інша фінансова установа, з якою встановлені кореспондентські відносини, є банком-оболонкою та/або підтримує кореспондентські відносини з банком-оболонкою; - якщо здійснення ідентифікації особи, від імені або в інтересах якої проводиться фінансова операція, та встановлення її кінцевого бенефіціарного власника або вигодоодержувача (вигодонабувача) за фінансовою операцією є неможливим. Суб`єкт первинного фінансового моніторингу має право відмовитися від проведення підозрілої фінансової операції. У випадках, передбачених цією частиною, суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний протягом одного робочого дня, але не пізніше наступного робочого дня з дня відмови, повідомити спеціально уповноваженому органу про спроби проведення фінансових операцій та про осіб, які мають або мали намір відкрити рахунок/встановити ділові відносини та/або провести фінансові операції або з якими розірвано ділові відносини (закрито рахунок) на підставі цієї статті, а також про проведення фінансових операцій щодо зарахування коштів, які надійшли на рахунок такого клієнта, та про фінансові операції, в проведенні яких було відмовлено. Згідно з п. 4.2.7 Публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, які діють з 07 листопада 2022 року, сторони дійшли згоди, що банк має право розірвати в односторонньому порядку Договір у порядку та на умовах, визначених Договором, та самостійно закрити Картковий рахунок та/або інший рахунок, відкритий відповідно до цього Договору, у наступних випадках: відсутності операцій за таким рахунком протягом 12 (дванадцяти) місяців поспіль або якщо протягом 12 (дванадцяти) місяців не була сплачена винагорода/комісія за обслуговування такого рахунку; ведення Клієнтом підозрілої діяльності, зокрема, але не обмежуючись, проведення через Банк, операцій, розцінених Банком як такі, що призводять або можуть призвести до порушення норм законодавства (з урахуванням принципу екстратериторіальності) та/або міжнародних санкцій, в тому числі щодо протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення; настання чи можливості настання будь-якої події, результату або обставини відносно Клієнта чи здійснюваних Клієнтом операцій, розцінених Банком як таких, які мають або можуть мати негативний вплив на Банк, у тому числі, але не обмежуючись призводить або може призвести до матеріальних збитків та/або негативно впливати на репутацію Банку та/або призводить або може призвести до будь-яких інших негативних наслідків для Банку та/або втрати Банком комерційного інтересу щодо подальшої співпраці з Клієнтом; при реалізації права Банку відмовитися від підтримання ділових відносин у випадках, передбачених законодавством. що регулює відносини у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення. Отже в силу вимог законодавства про запобігання та протидію легалізації доходів банк наділений правом в односторонньому порядку відмовитися від ділових відносин з клієнтами з неприйнятно високим ризиком, в т.ч. шляхом розірвання договорів. Суд відзначає, що приписи ст. 15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» від 06.12.2019 №361-IX наділяють банк правом відмовитися в односторонньому порядку від ділових відносин з клієнтами з неприйнятно високим ризиком, в тому числі шляхом розірвання договорів, а тому у спірних правовідносинах, пов`язаних з фінансовим моніторингом, пріоритетним є застосування норм спеціального закону, до чого власне і відсилає пункт 3 частини 2 статті 1075 Цивільного кодексу України. Норми зазначених законів не обмежують право банку на односторонню відмову від договору з клієнтом в разі настання визначених ними обставин, а тому право банку на відмову від підтримання (у тому числі шляхом розірвання) ділових відносин не слід розуміти як право банку на відмову від договору банківського рахунку лише з дотриманням загального порядку припинення договірних відносин, тобто шляхом звернення до суду про розірвання договору. Відтак банк наділений правом відмовитися від подальших ділових відносин з клієнтом та розірвати відповідний договір в односторонньому порядку у випадку встановлення клієнту неприйнятно високого ризику внаслідок проведення внутрішньої перевірки. Водночас суд відзначає, що право банку відмовитися від договірних відносин шляхом розірвання договору банківського рахунка з підстав встановлення клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику не є абсолютним, а умовним, таким, що залежить від настання певних визначених Законом обставин, тобто лише за умови встановлення клієнту неприйнятно високого ризику внаслідок проведення внутрішньої перевірки. Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 16.10.2018 у справі № 910/21320/17, від 29.04.2020 у справі № 910/3245/19. Так, у відзиві відповідач вказує на те, що правовими підставами для прийняття рішення про встановлення неприйнятно високого рівня ризику та відмову у продовженні ділових відносин були вимоги ст. 15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» у зв`язку з неможливістю мінімізувати виявлені ризики, пов`язані з клієнтом та результатами вивчення підозрілої діяльності клієнта є обґрунтовані підозри про здійснення ним операцій ВК/ФТ, інших злочинів. Натомість, ні в самому відзиві, ні в долучених додатках відповідачем чітко не визначено переліку ризиків, що могли б свідчити про легалізацію (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансування розповсюдження зброї масового знищення за участі позивачки. Так, відповідно до витягу з висновку перевірки вказано наступні «ризики»: наявність негативної інформації з відкритих джерел, факт перебування у шлюбі з [PERSON] (шлюб розірваний у 2015 році). В той же час, відповідно до ст. 5 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», до легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, належать будь-які дії, пов`язані із вчиненням фінансової операції чи правочину з доходами, одержаними злочинним шляхом, а також вчиненням дій, спрямованих на приховання чи маскування незаконного походження таких доходів, чи володіння ними, прав на такі доходи, джерел їх походження, місцезнаходження, переміщення, зміну їх форми (перетворення), а так само набуттям, володінням або використанням доходів, одержаних злочинним шляхом. Відповідно до пп. 3, 5 п.8 Додатку № 12 до Положення про здійснення банками фінансового моніторингу, затверджених постановою правління НБУ № 65 від 19.05.2020 (далі по тексту - Положення), банк має визначити у внутрішніх документах банку з питань ПВК/ФТ порядок відмови в передбачених Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» випадках від встановлення (підтримання) ділових відносин (у тому числі шляхом розірвання договірних відносин) або проведення фінансової операції, що також має містити: складання висновку з чітким зазначенням підстав відмови в підтриманні ділових відносин із клієнтом (із посиланням на конкретні абзаци, пункти та частини 15 статті Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення») у кожному випадку. Зі змісту долученого стороною відповідача висновку вбачається, що всупереч вищевикладеним положення Додатку № 12 до Положення, в ньому не зазначено підстав відмови в підтриманні ділових відносин із клієнтом (із посиланням на конкретні абзаци, пункти та частини 15 статті Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення». Крім того, зі змісту висновку неможливо встановити, які «обставини» чи «ризики» свідчили про те, що позивачкою вчиняються будь-які дії, пов`язані із вчиненням фінансової операції чи правочину з доходами, одержаними злочинним шляхом, а також вчиненням дій, спрямованих на приховання чи маскування незаконного походження таких доходів, чи володіння ними, прав на такі доходи, джерел їх походження, місцезнаходження, переміщення, зміну їх форми (перетворення), а так само набуттям, володінням або використанням доходів, одержаних злочинним шляхом. До того ж, у відзиві стороною відповідача зазначено, що після проведення посилених заходів належної перевірки клієнта відповідач дійшов висновку щодо неможливості мінімізувати виявлені ризики та, що за результатами вивчення підозрілої діяльності клієнта є обґрунтовані підозри про здійснення позивачкою операцій ВК/ФТ, інших злочинів. Однак, стороною відповідача не конкретизовано та не надано відповідних доказів, які саме фінансові операції позивачки викликали у банка підозри, та які діяння позивачки дали підстави банку вважати, що позивачкою вчинені інші злочини. Окрім цього, стороною відповідача у висновку, зазначено, що однією з причин встановлення позивачці неприйнятно високого рівня ризику була її участь у забороненій в Україні політичній партії «[INFO]». Разом з тим, постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2022 року по справі № 857/1/22, остаточно заборонена «[INFO]», тобто вказане рішення прийнято задовго до розірвання договору між сторонами, а також не надано доказів того, що після ухвалення вказаного рішення позивачка продовжувала свою діяльність, пов`язану з партіями. Крім того, відповідач не надав власну Програму управління комплаєнс-ризиком фінансового моніторингу, що містить критерії встановлення неприйнятно високого ризику, наявність якої передбачена Положенням про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 417 від 26.06.2015. Крім того, стороною відповідача не надано рішення банку про припинення ділових відносин, у зв`язку з чим, відсутня можливість встановлення органу чи посадової особи банку, яка прийняла вказане рішення за результатами оцінки ризику позивачки. Також суд вважає безпідставними посилання сторони відповідача на джерела інформації, викладені в інтернет ресурсах, які стали підставами встановлення неприйнятно високого рівня ризику та відмови в підтриманні ділових відносин з позивачкою, оскільки фактичний виклад обставин у статтях не підкріплений жодними доказами і не дає можливість перевірити достовірність даних й зробити висновки на їхній основі. Крім того, вказана інформація є фактично суб`єктивним викладом інформації авторами, які її викладають, без підкріплення відповідними доказами. Теж саме стосується і електронної бази «Миротворець», відомості в яку вносять з особистих міркувань власників сайту без контролю держави. Крім того, вся інформація, викладена стороною відповідача на підтвердження ухвалення висновку про встановлення неприйнятно високого ризику стосується родини позивачки, але не конкретно її особистості. При цьому, як встановлено судом шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано у 2015 році. З огляду на викладене, суд критично оцінює твердження сторони відповідача щодо наявності у вказаних повідомленням об`єктивних обставин, на підставі котрих позивачці встановлено неприйнятно високий ризик та відповідно ініційовано відмову від підтримання ділових відносин. У силу вимог чинного законодавства такі обставини не дають підстав для припинення (розірвання) банком договірних відносин з клієнтом в односторонньому порядку. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Відповідно до ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Таким чином, відповідач всупереч вимог ст. 87-88 ЦПК України не надав суду достатньої кількості доказів, у тому числі внутрішніх документів з питань фінансового моніторингу, які підтверджували б існування правових підстав для встановлення позивачці неприйнятно високого ризику, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішення відповідача відносно позивачки про відмову від підтримання ділових відносин та проведення ділових операцій. Стосовно розірвання договору та заяви позивачки від 14 червня 2023 року. Як зазначає сторона відповідача - 25 квітня 2023 року банк відмовився від підтримання ділових відносин з позивачкою, листом повідомив про необхідність подання заяви про перерахування грошових коштів, оскільки кошти будуть переведені на внутрішньобанківський рахунок. Відповідно до п.п. 2 п. 6 Додатку 12 до Положення, банк у разі прийняття рішення стосовно відмови від підтримання ділових відносин/обслуговування клієнта шляхом розірвання ділових відносин закриває відповідний рахунок у разі наявності залишку коштів на рахунку після проведення завершальної(их) операції (й) за таким рахунком (з виконання платіжних вимог на примусове списання (стягнення) коштів, виплати коштів готівкою, перерахування залишку коштів згідно із наданими клієнтом реквізитами) або після перерахування коштів на окремий аналітичний балансовий рахунок, визначений самостійно банком відповідно до облікової політики, для подальшого обліку та повернення коштів клієнту під час його звернення до банку. Тобто, вже 25 квітня 2023 року банком в односторонньому порядку здійснено односторонню відмову від зобов`язання, що, відповідно, свідчить про їх припинення в односторонньому порядку, тому заява позивачки від 14 червня 2023 року не могла повторно припинити те, що вже було припинено. Крім того, заява позивачки від 14 червня 2023 року це заява про перерахування коштів, а не заява про розірвання договору з ініціативи позивачки, та дану заяву не можна вважати вільним волевиявленням позивачки на припинення договірних відносин, оскільки ця заява - вимушена дія останньої після припинення відносин з ініціативи банку. До того ж, доводи сторони відповідача про відсутність правових підстав для задоволення позовної вимоги позивачки про визнання одностороннього розірвання правочину недійсним, у зв`язку з направленням позивачкою заяви від 14 червня 2023 року, не заслуговують на увагу, у зв`язку з тим, що відповідач у своєму відзиві сам зазначає, що рішення про встановлення неприйнятно високого рівня ризику та відмову в підтриманні ділових відносин з позивачкою, ним було прийнято 25 квітня 2023 року, тобто задовго до направлення позивачкою заяви про закриття банківських рахунків. Зазначене рішення від 25 квітня 2023 року свідчить про те, що саме відповідачем було першим висловлено бажання припинити ділові відносини з позивачкою та закрити її банківські рахунки. Таким чином, суд дійшов висновку, що доводи відповідача про відсутність правових підстав для задоволення позовної вимоги про визнання одностороннього розірвання правочину недійсним, у зв`язку з направленням позивачкою заяви від 14 червня 2023 року, не заслуговують на увагу, оскільки вже 25 квітня 2023 року банком в односторонньому порядку здійснено односторонню відмову від зобов`язання, що відповідно свідчить про їх припинення в односторонньому порядку, тому заява позивачки не могла повторно припинити те, що вже було припинено, а тому позовні вимоги про визнання недійсним правочину, вчиненого відповідачем про розірвання укладених з позивачкою договорів, що були розірвані після 01 січня 2023 року недійсним. За таких обставин, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] до Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» про визнання незаконним та скасування рішення про відмову від підтримання ділових відносин та проведення ділових операцій, а також визнання правочину недійсним у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивачки, сплачений при зверненні до суду із даним позовом судовий збір в сумі 2147 грн. 20 коп. Враховуючи викладене,

Outcome: approved