Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-25 00:00:00

Короткий виклад обставин справи [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Ковач Іван Васильович, звернулася до суду із позовом до Комунального некомерційного підприємства «Закарпатська обласна клінічна стоматологічна поліклініка» Закарпатської обласної ради, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача недоотриману заробітну плату за січень 2022 червень 2023 року у розмірі 300 725,79 грн. В обґрунтування позову зазначає, що згідно наказу №140 від 28.08.1986 року [PERSON] прийнята на посаду лікаря-стоматолога терапевтичного відділення в Облстоматполіклініку, яка в процесі реорганізацій перетворена в КНП «Закарпатська обласна клінічна стоматологічна поліклініка». Починаючи з 18.12.2007 року на підставі наказу відповідачем назва займаної посади змінена на лікар-стоматолог-терапевт. Розмір нарахованої та виплаченої заробітної плати позивачу в період з 01.01.2022 по 30.06.2023 відповідачем здійснено в не повному обсязі. Загальна сума виплаченої заробітної плати згідно банківської довідки від 29.06.2023 року у період з 01.01.2022 по 29.06.2023 р. складає - 59 274, 22 грн., однак, мінімальна заробітна плата позивача згідно постанови КМУ №2 від 12.01.2022 року становить - 20 000,00 грн. (за місяць), отже, загальна сума заробітної плати з 01.01.2022 р. по 29.06.2023 р. становить - 360 000,00 грн. Отже, у розрахунку: 360 000 грн. (сума заробітної плати з 01.01.2022 р. по 29.06.2023) - 59 274, 22 (виплачена сума відповідачем з 01.01.2022р. по 29.06.2023р.) = 300 725,79 грн. (невиплачена сума з 01.01.2022р. по 29.06.2023р.) Позивач вважає, що розмір нарахованої та виплаченої їй заробітної плати не відповідає вимогам чинного законодавства та підлягає стягненню з відповідача. Процесуальні дії по справі, заяви та позиція сторін Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.07.2023 прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін без повідомлення сторін, роз`яснено сторонам, що відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву (ч. 7 ст. 279 ЦПК України). Відзиву від відповідача Комунального некомерційного підприємства «Закарпатська обласна клінічна стоматологічна поліклініка», не надходило. Згідно довідок про доставку електронного листа відповідач отримав ухвалу 17.07.2023 року та повторно 24.11.2023 року та 07.02.2024 року. 05 лютого 2024 року від представника позивача - адвоката Ковача І.В. надійшло клопотання про долучення доказів, копій табелів обліку використаного робочого часу позивача та підтвердження реєстрації відповідача в ЄСІТС. Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін ніхто з учасників справи не подавав, тому у відповідності до положень ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до вимог ч.2 ст.247\~ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом Судом встановлено, що [PERSON] , на підставі наказу №140-к від 28.08.1986 року прийнята на посаду лікаря-стоматолога терапевтичного відділення в Облстоматполіклініку, яку було реорганізовано (перетворено) на Комунальне некомерційне підприємство «Закарпатська обласна клінічна стоматологічна поліклініка» Закарпатської обласної ради, та підтверджується копією трудової книжки [NUMBER] [PERSON] . Згідно відомостей довідки Пенсійного фонду України форма ОК-5 від 27.02.2023 року та ОК-7 від 29.06.2023 року, в них наявні відомості щодо суми фактичного заробітку/доходу [PERSON] : в січні 2022 - 6500,00 грн.; в лютому 2022 - 6500,00 грн.; в березні 2022 - 6500,00 грн.; в квітні 2022 року 5571,43 грн.; в травні 2022 року - 6500,00 грн.; в червні 2022 року -6500,00грн.; в липні 2022 року - 6500,00 грн.; в серпні 2022 року - 6500,00 грн.; у вересні 2022 - 6500,00 грн.; в січні 2023 року в розмірі 8149,05 грн.; в лютому 2023 року 7683,39 грн.; в березні 2023 10179,45 грн.; в квітні 2023 року - 0, 00 грн.; в травні 2023 року - 0,00 грн.; в червні 2023 року 0.00 грн. Відповідно до виписки АТ КБ «ПриватБанк» по картці [PERSON] за період 01.01.2022 - 29.06.2023 за деталями операцій «Зарплата, КНП ЗОКСП ЗОР» надходили наступні суми: 26.01.2022 року 968,58 грн.; 11.02.2022 року - 500,00 грн.; 07.03.2022 144,25 грн.; 08.04.2022 442,71 грн.; 10.05.2022 року 100,24 грн. та 145,87 грн.; 15.06.2022 року 514,57 грн.; 26.08.2022 року 488,45 грн.; 17.11.2022 року 937,10 грн.; 16.12.2022 577,05 грн.; 31.03.2023 року 6 108,30 грн.; 07.04.2023 8 092,66 грн.; 05.05.2023 8 543,74 грн.; 11.05.2023 1 159,44 грн.; 07.06.2023 року 8 778,63 грн. Усього надходжень за вказаний період 37501,59 грн. Згідно табелів обліку використаного робочого часу [PERSON] за період з 01.01.2022 по 31.01.2024 року позивач відпрацювала в січні 2022 року 18 днів (1 день відсутність на роботі у зв`язку із перебуванням у відпустці без збереження заробітної плати); в лютому 2022 року 20 днів; в березня 2022 року 22 дні; в квітні 2022 року 20 днів (1 день відсутність на роботі у зв`язку із перебуванням у відпустці без збереження заробітної плати); в травні 2022 року - 22 дні; в червні 2022 року 19 днів (2 дні відсутність на роботі у зв`язку із перебуванням у відпустці без збереження заробітної плати, 1 день - відсутність на роботі у зв`язку із тимчасовою втратою працездатності); в липні 2022 року 18 днів (4 дні - відсутність на роботі у зв`язку із тимчасовою втратою працездатності, 1 день - відсутність на роботі у зв`язку із перебуванням у відпустці без збереження заробітної плати); в серпні 2022 року 19 днів (4 дні - відсутність на роботі у зв`язку із перебуванням у відпустці без збереження заробітної плати); у вересні 2022 року 22 дні; в жовтні 2022 року 20 днів (1 день - відсутність на роботі у зв`язку із перебуванням у відпустці без збереження заробітної плати); в листопаді 2022 року 21 день (1 день - відсутність на роботі у зв`язку із перебуванням у відпустці без збереження заробітної плати); в грудні 2022 року 22 дні; у січні 2023 року 21 день (1 день - відсутність на роботі у зв`язку із перебуванням у відпустці без збереження заробітної плати). Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку. Застосовані норми права, позиція суду та оцінка доводів Згідно з ч.3 ст.3\~ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (стаття 15 Цивільного кодексу України). Згідно із ст.\~2\~КЗпП України право громадян на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.. Відповідно дост.7 ч.4 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищене законом. Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. яку він вільно обирає або на яку вільно погоджуються. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Використання примусової праці забороняється. Не вважається примусовою працею військова або альтернативна (невійськова) служба, а також робота чи служба, яка виконується особою за вироком чи іншим рішенням суду або відповідно до законів про воєнний і про надзвичайний стан. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Використання праці жінок і неповнолітніх на небезпечних для їхнього здоров?я роботах забороняється. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства. Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» визначена структура заробітної плати, за якою основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Відповідно до ч. 1 ст.\~115\~КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Статтею 233 КЗпП України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. У відповідності до вимог ч. ч. 1, 4 ст.\~95\~Кодексу законів\~про працю\~України мінімальна заробітна плата - це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці. Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств, установ, організацій усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці. Згідно п.8 ч.1 ст.\~40\~Бюджетного Кодексу\~України розмір мінімальної заробітної плати на відповідний бюджетний період визначається Законом про Державний бюджет України. Так, відповідно до ст. 8 Закону України\~«Про Державний\~бюджет України\~на 2022\~рік» установлено\~у 2022\~році мінімальну\~заробітну плату у\~місячному розмірі\~з 1\~січня -\~6500\~гривень,\~з 1\~жовтня -\~6700\~гривень , а відповідно до Закону України\~«Про Державний\~бюджет України\~на 2023\~рік» установлено\~з 1\~січня 2023\~року мінімальну\~заробітну плату у місячному розмірі - 6700 гривень. Відповідно до постанови КМУ\~«Деякі питання\~оплати праці\~медичних працівників\~закладів охорони\~здоров`я»\~від 12.01.2022\~№2 установлено, що розмір нарахованої заробітної плати медичним працівникам закладів охорони здоров`я державної або комунальної форми власності за повністю виконану місячну (годинну) норму праці установлюється у межах фонду оплати праці на 2022 рік: на рівні не менше 20000 гривень лікарям (крім лікарів-інтернів) та професіоналам з вищою немедичною освітою, які допущені до медичної діяльності в закладах охорони здоров`я; на рівні не менше 13500 гривень для посад молодших спеціалістів з медичною освітою (фахових молодших бакалаврів), фахівцям з початковим рівнем (короткий цикл) вищої медичної освіти, першим (бакалаврський) рівнем вищої медичної освіти і магістрів з медсестринства. Постановою КМУ від 13 січня 2023 р. № 28 внесено зміни, до постанови КМУ\~«Деякі питання\~оплати праці\~медичних працівників\~закладів охорони\~здоров`я»\~від 12.01.2022\~№2 та до пункту 1 додатка 3 до Типової форми договору про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій. З урахуванням змін внесених даною постановою Пункт 1 постанови КМУ\~від 12.01.2022\~№2 втратив чинність на підставі Постанови КМ № 28\~від 13.01.2023 - застосовується з 1 січня 2023 року. П. 3 постанови КМУ №28 від 13.01.2023 року передбачено, що вимоги підпункту 1 цього пункту не поширюються на державні та комунальні заклади охорони здоров`я, які мають укладені з Національною службою здоров`я договори про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, якщо витрати на оплату праці з нарахуваннями за поточний місяць, що розраховані відповідно до абзаців третього і четвертого підпункту 1 цього пункту, перевищують 85 відсотків отриманих у поточному місяці грошових коштів з урахуванням накопичених залишків. П. 4 даної постанови унормовано, що у випадках, визначених підпунктом 3 цього пункту, мінімальний розмір оплати праці медичних, фармацевтичних працівників та фахівців з реабілітації державних та комунальних закладів охорони здоров`я установлюється в межах наявного фонду оплати праці, але у розмірі не менше ніж мінімальна заробітна плата, яка передбачена законом про Державний бюджет України на відповідний рік. Таким чином, з огляду на наведені вище норми, з січня 2023 року по червень 2023 року підлягають до стягнення з відповідачів грошові кошти з розрахунку заробітної плати у розмірі не менше ніж мінімальна заробітна плата, яка передбачена законом про Державний бюджет України на 2023 рік тобто в розмірі 6700,00 грн. Як встановлено судом позивач дійсно з 28.08.1986 року перебуває у трудових відносинах із відповідачем і їй дійсно в період з 01.01.2022 по 30.06.2023 року не було виплачено в повному обсязі заробітну плату. За змістом ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України, згідно якої кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч.5,6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може грунтуватись на припущеннях. Згідно ч. 2 ст.89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Разом з тим особливість трудових правовідносин характеризується, тим, що саме у роботодавця залишаються всі дані щодо праці найманого працівника, а тому саме роботодавець зобов`язаний надати такі відомості суду у разі виникнення трудового спору, та довести свої заперечення проти вимог працівника. Зазначене будь-яким чином не суперечить нормам цивільного процесуального законодавства. Практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права в Україні, зокрема в рішенні "Зубко та інші проти України" від 26 квітня 2006 року, визнавалося таким, що підпадає під захист ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: рухоме і нерухоме майно, матеріальні і нематеріальні права, зокрема акції, патенти, відшкодування згідно з рішенням суду, право на пенсію, право землевласника на орендну плату, економічні права, пов`язані з веденням підприємницької діяльності, право займатись професійною діяльністю, правомірні очікування щодо певного стану речей у майбутньому, право вимоги. Враховуючи, що сплата заробітної плати і її розмір обов`язково зазначається в трудовому договорі чи контракті, її можливо вважати активом, а порушення роботодавцем умов виплати заробітної плати порушенням права власності відповідно до ст.1 Першого протоколу. При цьому, позов працівника до суду про стягнення заробітної плати також вважається активом і прирівнюється до «майна» у значенні, закладеному в ст. 1 Першого протоколу. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідач порушив право на отримання позивачем законної винагороди за виконану роботу у вигляді заробітної плати у повному обсязі, що в розумінні ст. 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є також порушенням права на мирне володіння майном. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України, згідно якої кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача, у розмірі 234\~407,85 грн., що складається з наступної заборгованості: за січень 2022 року 17789,92 грн. (20 000,00 грн./19 робочих днів *18 відпрацьованих робочих днів (968,58 виплаченої заробітної плати + 18% ПДФО +1,5% військовий збір); у лютому 2022 року 19 402, 50 грн. (20 000,00 грн. (500,00 виплаченої заробітної плати + 18% ПДФО +1,5% військовий збір); у березні 2022 року 19 827,62 грн. (20 000,00 грн. (144,25 виплаченої заробітної плати + 18% ПДФО +1,5% військовий збір); у квітні 2022 року 18 518,58 грн. (20 000,00 грн./21 робочих днів *20 відпрацьованих робочих днів (442,71 грн. + 18% ПДФО +1,5% військовий збір) виплаченої заробітної плати; у травні 2022 року -19 705,95 грн. (20 000,00 грн. (246,11 виплаченої заробітної плати + 18% ПДФО +1,5% військовий збір); у червні 2022 року 16 657,82 грн. (20 000,00 грн./22 робочих днів *19 відпрацьованих робочих днів (514,57 грн. виплаченої заробітної плати + 18% ПДФО +1,5% військовий збір); у липні 2022 року 17 142,86 грн. (20 000,00 грн./21 робочих днів *18 відпрацьованих робочих днів); у серпні 2022 року 15 938,03 грн. (20 000,00 грн./23 робочих днів *19 відпрацьованих робочих днів (488,45 виплаченої заробітної плати + 18% ПДФО +1,5% військовий збір); у вересні 2022 року 20 000,00 грн.; у жовтні 2022 року - 19 047, 61 грн. (20 000,00 грн./21 робочих днів *20 відпрацьованих робочих днів); у листопаді 2022 року 17 971,08 грн. (20 000,00 грн./22 робочих днів *21 відпрацьований робочий день (937,1018% ПДФО +1,5% військовий збір); у грудні 2022 року 19 310,43 грн. (20 000,00 грн. (577,05 виплаченої заробітної плати + 18% ПДФО +1,5% військовий збір); у січні 2023 року 6 395,45грн. (6700,00 грн./22 робочих днів *21 відпрацьований робочий день); у лютому 2023 року 6700, 00 грн.; у березні 2023 року 00, 00 грн.; у квітні 2023 року 00,00 грн.; у травні 2023 року 00, 00 грн.; у червні 2023 року 00, 00 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується положенням ст. 141 ЦПК України. Судові витрати складаються зі судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПУ України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на ухвалення судом рішення на користь позивача, який при зверненні до суду з позовом був звільнений від його сплати, на підставі положення ст.5 ЗУ «Про судовий збір», з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 2344, 08 грн.

Outcome: partial