Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] грошові кошти, мотивуючи тим, що 20 квітня 2021 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики розписки, за умовами якого [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в розмірі 35 000 грн., які зобов`язався повернути до кінця грудня 2021 року. Відповідач свої зобов`язання не виконав, а тому позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом в якому просить стягнути з [PERSON] на його користь суму боргу в розмірі 35 000грн. та 14 350грн. за прострочення грошового зобов`язання, а також просив судові витрати покласти на відповідача. Позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позові. Також позивач зазначив, що неодноразово позичав гроші відповідачу, які останній повертав. Зокрема [PERSON] було повернуто йому раніше позичені кошти в сумі 200 доларів США за інше боргове зобов`язання. Представник відповідача позовні вимоги не визнав з підстав викладених у відзиві. Зазначив, що батько відповідача [PERSON] особисто передав позивачу 800 Євро в рахунок погашення позики, що підтверджується власноручно написаною [PERSON] відміткою на розписці від 20.04.2021р. А в березні 2023 року [PERSON] від імені [PERSON] передала позивачу 1200 Євро для погашення залишкової суми боргу. Після отримання вказаної суми, [PERSON] не погасив та не повернув відповідачу оригінал розписки. У [PERSON] відсутня заборгованість за борговими розписками перед позивачем, тому у позові просив відмовити у повному обсязі. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] , який являється батьком відповідача, суду пояснив, що його син [PERSON] , у зв`яку із виїздом за кордон позичив у [PERSON] 300 доларів США. Оскільки, раніше син взяв у борг у позивача кошти, тому написав розписку на суму 35 000 грн. Будучи за кордоном, [PERSON] передав йому 800 Євро, які він віддав [PERSON] в рахунок заборгованості, нащо останній повідомив, що залишається борг в сумі 2000 Євро. Пізніше [PERSON] сказав сину ще повернути 1200 Євро. В подальшому [PERSON] передав 1200 Євро [PERSON] , яка їх віддала [PERSON] . Свідок зазначив, що син писав дві розписки та не ухилявся від виконання боргових зобов`язань. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що зі слів [PERSON] їй відомо, що він неодноразово позичав кошти у [PERSON] . Крім того, відповідач їй повідомив, що написав позивачу розписку на суму 35 000 грн., тобто на всю суму заборгованості коштів, які він позичав раніше. Літом 2022 року [PERSON] надіслав їй 1200Євро, які вона передала [PERSON] , а той в свою чергу віддав розписки та повідомив, що [PERSON] віддав усі боргові кошти. Відповідач згадав про розписку на суму 35000грн. лише тоді, коли позивач звернувся до суду. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, свідків, дослідивши письмові докази у справі та оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позов слід задоволити частково з наступних підстав. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 22.08.2019 року по справі № 369/3340/16-ц, провадження № 61-7418св18, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки. Судом встановлено, що згідно наданої розписки від 20.04.2021р. відповідач [PERSON] позичив у [PERSON] грошові кошти в сумі 35 000 грн., які зобов`язався повернути до кінця грудня 2021 року. Позивач стверджує, що у зв`язку з невиконанням умов договору позики, відповідач допустив виникнення заборгованості у розмірі 49350,00 грн., яка складається із основного боргу в сумі 35 000,00 грн., 1400,00грн. 4% річних та 12 950,00 грн. інфляційних втрат. У постанові Верховного Суду від 18.07.2018 року у справі №143/280/17, провадження №61-33033св18, додатково звернуто увагу судів на те, що поясненнями сторони та показаннями свідка не може доводитися факт виконання зобов`язання за договором позики. Наявність у позивача боргового документа - розписки відповідача свідчить про невиконання ним взятих на себе зобов`язань. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргової розписки в позивача підтверджує наявність боргу (постанова Верховного Суду від 26.09.2018 року у справі № 483/1953/16-ц, провадження №61-33891св18). Відтак, у справі встановлено, що відповідач договірні зобов`язання перед позивачем не виконав, тому за вимогою позивача суд вважає необхідним стягнути на його користь суму неповернутих грошових коштів переданих за борговою розпискою у розмірі 35 000грн., що відповідатиме вимогам статті 1046 ЦК України і статті 533 ЦК України. Відповідачем і його представником не надано суду доказів того, що договір позики, який укладено між сторонами є нечинними, його дійсність не спростована. Позову про визнання правочину недійсним (удаваним) відповідач не подавав, відповідних судових рішень щодо встановлення таких обставин суду не надано. З огляду на положення цивільного законодавства даний правочин є укладеним, нікчемним законом не визнаний. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому право кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Разом з тим, відповідно до п. 18 прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Враховуючи вищезазначене, суд вважає за необхідне самостійно здійснити відповідні розрахунки за період з 01.01.2022 р., а саме з часу виникнення прострочення виконання зобов`язання до 24.02.2022 р., з часу введення воєнного стану в Україні. Розрахунок інфляційних втрат здійснюється за формулою: Сукупний індекс інфляції: 101.30%*101.60%=102.921% (за період січень-лютий 2022р.) Інфляційні нарахування: 35000.00грн. (сума боргу)*102.921% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 35000.00грн. (сума боргу) = 1 022.28грн. Розрахунок 3 % річних здійснюється за формулою: Сума нарахованих процентів: 35 000,00 грн. (сума боргу) *3.000% (процентна ставка) / 100% *55 (кількість днів) / 365 (кількість днів у році) = 158.22 грн. Відтак, з відповідача підлягають стягненню інфляційні втрати у розмірі 1 022.28грн, 3 % річних у розмірі 158.22 грн. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на суму у розмірі 36 180,50 грн. Оскільки позивач звільнений на підставі п.9 ст. 5 ЗУ " Про судовий збір" від сплати судового збору за подання позову про про стягнення боргу за борговою розпискою, тому суд вважає за необхідним стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп.

Outcome: approved