Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-12 00:00:00

06 листопада 2023 року [PERSON] звернувся в суд із позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 04.05.2023 року позивачем по справі було передано в борг відповідачу грошові кошти в сумі 15000 доларів США. На підтвердження отримання коштів, у присутності свідків, відповідачем особисто було надано письмову розписку від 04.05.2023 року із зазначенням строку та умов їх повернення, зокрема відповідач зобов`язувався повернути 15000 дол. США до 01.07.2023 року. Оскільки на день пред`явлення позову відповідач не повернув суму позики, не реагує на звернення про повернення коштів, позивач просить стягнути із [PERSON] \~(з\~урахуванням наданих\~в засіданні\~уточнень)\~15000\~дол.\~США позики та судові витрати. Ухвалою суду від 07.11.2023р. відкрито загальне позовне провадження у справі із викликом (повідомленням) сторін, надано строк учасникам справи для подачі заяв по суті справи та призначено справу до підготовчого судового засідання на 05 грудня 2023 року о 11 год. 30 хв., яке відкладено на 14 грудня 2023 року о 12 год. 00 хв., 19 грудня 2023 року о 11 год. 00 хв. 09 листопада 2023 року Новодністровським міським судом Чернівецької області було постановлено ухвалу про забезпечення позову, якою накладено арешт на рахунки [PERSON] в межах суми позову. Ухвалою суду від 19.12.2023р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 03 січня 2024 року о 11 год. 00 хв., яке відкладено на 10 січня 2024 року о 12 год. 00 хв., оголошено перерву до 16 січня 2024 року о 15 год. 30 хв., відкладено на 23 січня 2024 року о 15 год. 00 хв., оголошено перерву до 30 січня 2024 року о 15 год. 30 хв. та відкладено на 06 лютого 2024 року о 15 год. 30 хв. та 13 лютого 2024 року о 16 год. 00 хв. [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі та заперечували, що отримали від [PERSON] 15000 дол. США. Позивач підтвердив, що зустрічався із братом відповідача, однак не визнав, що той повертав під час цих зустрічей йому кошти. Додав, що під час зустрічей із [PERSON] 18.06.2023 року та 01.07.2023 року не бачив його дружину [PERSON] . Покази свідків [PERSON] та [PERSON] оцінює як покази зацікавлених осіб, які перебувають у родинних відносинах із відповідачем, а тому вважає їх неправдивими та такими, що не підтверджені жодними доказами. Позивач після дослідження речового доказу та повторного допиту свідка [PERSON] визнав, що розмова, яка була зафіксована [PERSON] на диктофон у жовтні 2023 року, була між ним та свідком, однак не погодився із позицією сторони відповідача щодо визнання ним під час цієї бесіди із [PERSON] факту повернення йому боргу в розмірі 15000 дол. США. На думку [PERSON] , не заперечення ним слів [PERSON] про повернення йому всієї суми коштів не свідчить про визнання ним факту повернення боргу, оскільки позивач не вважав за потрібне будь-що пояснювати свідку чи виправдовуватись перед нею, так як остання не була учасником даних відносин. Позивач стверджує, що контекст розмови та його манера спілкування із свідком свідчить про небажання [PERSON] обговорювати із [PERSON] боргові відносини між позивачем та відповідачем. Відтак, сторона позивача просила задоволити позов в повному обсязі. [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог та пояснили, що фактично [PERSON] не отримував за борговою розпискою від 04.05.2023 року 15000 доларів США, оскільки це були нараховані відсотки за користування раніше отриманими від позивача у борг 35000 дол. США за іншою борговою розпискою та судові витрати, понесені [PERSON] під час розгляду в суді позовної заяви про стягнення заборгованості в сумі 35000 дол. США. Між сторонами була домовленість про те, що [PERSON] в порядку виконання рішення суду про стягнення із відповідача 35000 дол.США не буде звертати стягнення на овочеву базу [PERSON] , на яку було накладено арешт. Натомість, взамін цього [PERSON] зобов`язувався видати на ім`я позивача вищевказану боргову розписку на 15000 дол., які повинен був повернути до 01.07.2023 року. Тобто фактично відповідачем 15000 дол. США отримано не було. [PERSON] додатково пояснив, що спочатку боргова розписка була написана його братом [PERSON] , однак позивач наполягав, що вищевказану боргову розписку повинен написати саме відповідач та закріпити її підписом свідка. Тому пізніше боргову розписку від 04.05.2023 року видав саме відповідач. [PERSON] підтвердив слова свідків [PERSON] та його дружини [PERSON] про те, що 15000 дол. США були повністю повернуті [PERSON] , хоча визнав, що не був присутній при поверненні коштів. [PERSON] зауважив, що повністю довіряв позивачу та своєму брату, якій вертав кошти, а тому не наполягав на письмовому оформленні факту повернення коштів. Пояснив, що між його братом [PERSON] , зі слів останнього, та позивачем була домовленість про те, що коли [PERSON] поверне [PERSON] останню частину коштів із 15000 дол. США, то позивач віддасть [PERSON] боргову розписку. Однак після повернення [PERSON] позивачу останніх 2000 дол. США із 15000 дол. США боргу, [PERSON] не повернув боргову розписку і пояснив, що віддасть її лише після повернення йому 35000 дол. США, які відповідач повинен був сплатити позивачу на підставі раніше ухваленого рішення суду. На думку відповідача, [PERSON] не виконав своєї обіцянки та намагається шахрайським способом повторно ситягнути із нього 15000 дол. США, які вже були сплачені позивачу. При цьому, [PERSON] підтвердив, що розуміє, яким чином повинно бути оформлено процес повернення коштів за борговою розпискою, проте довіряв позивачу і тому не вимагав від останнього письмового підтвердження повернення позики. Свідок [PERSON] , який являється рідним братом відповідача, показав, що між свідком та позивачем була домовленість про нарахування відсотків на суму 35000 дол. США, яку раніше отримав відповідач від [PERSON] та яка в подальшому була стягнута на користь позивача за рішенням суду, тому [PERSON] написав розписку на ім`я [PERSON] на суму 15000 дол. США. Потім свідок відвіз дану розписку [PERSON] , однак останній вимагав, щоб таку розписку написав брат свідка відповідач [PERSON] . Тому в подальшому, таку розписку 04.05.2023 року написав відповідач на ім`я позивача, але фактично кошти в сумі 15000 дол. США ніхто не отримував, тому що це були відсотки за користування раніше отриманими 35000 дол. США та процесуальні витрати. Згодом [PERSON] повернув позивачу кошти трьома рівними частинами, зокрема 18.06.2023 року 8000 дол. США у м. Новодністровськ, 01.07.2023 року 5000 дол. США на «грибку» в Сокирянському районі та 29.07.2023 року 2000 дол. США у м. Новодністровськ. Свідок показав, що повернення перших двох частин цих коштів бачила його дружина [PERSON] , однак [PERSON] сам не займався поверненням коштів, так як знаходився в селі і усно доручив брату повертати кошти. Свідок додав, що не вимагав письмового оформлення факту повернення коштів від [PERSON] , тому що останній обіцяв повернути йому повністю боргову розписку від 04.05.2023 року після отримання 2000 дол. США, які залишалось повернути. Однак 29.07.2023 року, коли останні 2000 дол. США із 15000 дол. США свідок повернув позивачу, той не віддав йому боргову розписку і сказав, що поверне її після погашення 35000 дол. США, які відповідач зобов`язаний буву сплатити за рішенням суду. Свідок [PERSON] , що є батьком відповідача, показав, що поїхав в Сокиряни до [PERSON] і при ньому написав розписку [PERSON] . Кошти не були передані при написанні розписки, а відповідач при написанні розписки від 04.05.2023 року присутній не був. Під час надання показів свідок [PERSON] пояснив, що не пам`ятає деталей написання боргової розписки і знає про отримання коштів [PERSON] у розмірі 15000 доларів США та їх повернення позивачу зі слів своїх синів. Свідок [PERSON] , яка являється дружиною рідного брата відповідача, показала, що їй відомо зі слів її чоловіка [PERSON] про те, що відповідач видав боргову розписку на ім`я позивача, однак фактично не отримував кошти, оскільки ці 15000 дол. США були відсотками, нарахованими за користування раніше позиченими [PERSON] 35000 дол. США, та процесуальними витратами, які поніс [PERSON] під час розгляду справи у суді про стягнення вищевказаних 35000 дол. США боргу. Між позивачем та [PERSON] та [PERSON] була домовленість про те, що останні повернуть до кінця літа [PERSON] 15000 дол. США відсотків та процесуальних витрат, а той в свою чергу не буде реалізовувати з прилюдних торгів овочеву базу, на яку було накладено арешт та яка належить відповідачу. Дана домовленість зі сторони [PERSON] та [PERSON] виконана була, проте позивач боргову розписку не повернув та все рівно реалізував через прилюдні торги овочеву базу. Додала, що зі сторони [PERSON] були постійні погрози, в тому числі в присутності дитини, на адресу її чоловіка та відповідача. Свідок [PERSON] була присутня при передачі коштів позивачу 18.06.2023 року у м. Новодністровськ в сумі 8000 дол. США, оскільки особисто перераховувала кошти та бачила з балкона квартири через лобове скло машини, як її чоловік [PERSON] передає [PERSON] вищевказані кошти. Друга частини суми передавалась позивачу 01.07.2023 року на «грибку» в Сокирянському районі в сумі 5000 дол. США і свідок бачила зі своєї машини, як [PERSON] у машині [PERSON] передавав йому кошти. Остання частина суми боргу в сумі 2000 дол. США була передана [PERSON] 29.07.2023 року у м. Новодністрвськ, однак [PERSON] не була при цьому присутня і їй про це відомо зі слів її чоловіка. Зазначила, що розписку не читала, при написанні присутньою не була, але знає про її наявність, а повернення коштів не фіксували у розписці, так як довіряли [PERSON] . Під час повторного допиту свідок [PERSON] пояснила, щшо 13.10.2023 року мала телефонну розмову із [PERSON] , яку записала на диктофон свого чоловіка. На думку свідка, під час цієї розмови позивач визнав, що йому було повернуто [PERSON] 15000 дол. США, оскільки під час розмови, коли свідок говорила про повернення [PERSON] всієї суми боргу, останній жодним чином не заперечував йього факту, а лише мовчав та говорив «Ну». Заслухавши пояснення сторін та їх представників, покази свідків, дослідивши надані письмові та речові докази, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив, що 04.05.2023 року [PERSON] видав на ім`я [PERSON] розписку наступного змісту: « [PERSON] , паспорт [NUMBER] , виданий органом 7321, проживаю в [ADDRESS] , взяв в борг в [PERSON] грошові кошти в сумі 15000 $ (п`ятнадцять тисяч доларів США) Борг зобов`язуюсь повернути 1.07.2023 року. Розписка написана мною власноруч, [PERSON] в присутності батька [PERSON] , паспорт [NUMBER] , виданий органом 0526, 1911.2019 р. та [PERSON] . Кошти отримані мною та перераховані в сумі 15000 $ (п`ятнадцять тисяч доларів США), в чому і розписуюсь» (а.с.52) На розписці містяться підписи [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . В судовому засіданні відповідач визнав, що особисто добровільно без жодного примусу склав вищевказану розписку та передав її позивачу. Проте [PERSON] заперечує фактичне отримання в борг 15000 дол. США та вважає, що дана розписка має правову природу, відмінну від договору позики. Аналізуючи надані сторонами пояснення та зміст вищевказаної розписки, суд дійшов наступних висновків. Так, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України). Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства (частина перша статті 14 ЦК України). За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України). Статтею 1047 ЦК України\~встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до\~ст. 1047 ЦК України\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша\~стаття 1049 ЦК України). За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Таким чином, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування\~статей 1046,1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 у справі №6-1967цс15, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Тому у справах про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання, а суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Як вбачається із змісту вищенаведеної розписки від 04.05.2023 року, така містить всі ознаки договору позики, так як містить відомості про отримання, перерахування коштів в сумі 15000 дол. США та зобов`язання щодо їх повернення. Таким чином, боргова розписка від 04.05.2023 року підтверджує факт отримання відповідачем коштів в сумі 15000 дол. США та існування між сторонами саме відносин договору позики. При цьому, суд відхиляє доводи сторони відповідача щодо правової природи дійсних відносин, що виникли на підставі вищевказаної розписки, а саме те, що 15000 дол. США є відсотками за користування раніше позиченими відповідачем 35000 дол. США у позивача та процесуальних витрат, які останній поніс у зв`язку з розглядом суді справи про стягнення з [PERSON] даних 35000 дол. США боргу, оскільки такі доводи спростовуються текстом самої боргової розписки. Згідно ст. 12, 77-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. \~ \~ Суд\~не бере\~до уваги\~докази,\~що одержані\~з порушенням\~порядку,\~встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. На думку суду, пояснення сторони відповідача та свідків, які є близькими родичами [PERSON] , не можуть підтверджувати правову природу дійсних відносин, що виникли на підставі розписки від 04.05.2023 року, при умові наявності протилежного даним показам змісту наданої розписки, а тому суд вважає, що [PERSON] не довів достовірними, достатніми та належними доказами, що боргова розписка від 04.05.2023 року мала безгрошовий характер та не являється договором позики по суті. Окрім того, суд зауважує, що [PERSON] підтвердив, що усвідомлював характер та зміст виписаної ним боргової розписки, наслідки її надання і діяв добровільно, без жодного примусу. Також сторона відповідача повністю заперечує факт того, що [PERSON] не було повернуто 15000 дол. США, посилаючись на покази свідків [PERSON] , [PERSON] та звукозапис розмови від 13.10.2023 року. Статтею 545 ЦК України\~передбачено, що\~наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.\~Цією статтею передбачено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання зобов`язання частково або в повному обсязі. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання.\~ Відповідно до постанови КЦС ВС від 18.07.2018 у справі\~№ 143/280/17 факт виконання зобов`язання за договором позики не може бути доведений за допомогою пояснень сторони і показань свідка. Отже, наявність у [PERSON] оригіналу боргової розписки від 04.05.2023 року спростовують твердження відповідача та покази свідків про виконання [PERSON] зобов`язань за договором позики в сумі 15000 дол. США Окрім того, в судовому засіданні було досліджено речовий доказ, а саме, прослухано звукозапис розмови, яка відбулась 13.10.2023 року між позивачем та [PERSON] . Проаналізувавши наданий відповідачем речовий доказ, суд вважає, що він не підтверджує факту повернення [PERSON] 15000 дол. США [PERSON] в рахунок погашення боргу за розпискою від 04.05.2023 року, оскільки на записі не міститься визнання позивачем факту повернення йому боргу. Відсутність заперечень позивачем слів [PERSON] про повернення йому всієї суми коштів не свідчить про визнання ним факту повернення боргу, оскільки позивач не вважав за потрібне будь-що пояснювати свідку, так як остання не була учасником даних відносин. Контекст розмови, манера спілкування учасників цієї розмови лише свідчить про небажання [PERSON] обговорювати із [PERSON] боргові відносини між позивачем та відповідачем. Згідно ст. 12,81 ч.1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відтак, суд дійшов висновку, що відповідач не надав достатньо доказів на спростування наявності заборгованості перед позивачем, а тому на сьогоднішній день [PERSON] зобов`язаний повернути [PERSON] за розпискою від 04.05.2023 року 15\~000 доларів США. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно\~ст. 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до\~ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). \~ Статтею\~1049\~ЦК України\~закріплено,\~що позичальник\~зобов`язаний\~повернути позикодавцеві\~позику (грошові\~кошти у\~такій самій\~сумі або\~речі,\~визначені родовими\~ознаками,\~у такій\~самій кількості,\~такого самого\~роду та\~такої самої\~якості,\~що були\~передані йому\~позикодавцем)\~у строк\~та в\~порядку,\~що встановлені\~договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Оскільки позичальник умов договору позики щодо своєчасного повернення суми боргу не виконав, суд вважає, що у позивача є правові підстави для стягнення з [PERSON] заборгованості в сумі 15\~000,00 доларів США, відтак позовні вимоги підлягають повному задоволенню. У відповідності\~до ч.1,\~п.\~1\~ч.\~2\~ст.\~141\~ЦПК України\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог.\~Інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Як вбачається з матеріалів справи, позивач сплатив судовий збір у розмірі 5454,89 грн., що підтверджено квитанцією від 06.11.2023 року. Оскільки позов задоволено в повному обсязі, то з відповідача належить також стягнути судові витрати, понесені позивачем за сплату судового збору в розмірі 5454,89 грн. На підставі ст. ст. 11,14, 368, 526, 530, 536, 544, 546, 549, 612, 625, 1046-1050 ЦК України та

Outcome: approved