Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-20 00:00:00

У травні 2023 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа - Служба у справах дітей Бородянської селищної ради, в якій просив: визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , залишивши його на вихованні та проживанні батька - [PERSON] . В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що він з відповідачем у період з 2018-2020 років проживали разом, внаслідок чого у них народилася спільна дитина - син [PERSON] , [INFO] . На теперішній час між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання дитини. Позивач вважає, що в інтересах сина він повинен постійно проживати разом з батьком, оскільки позивач має стабільний дохід, що дозволяє у повному обсязі забезпечити дитину усім необхідним. Дитина також виявляє бажання проживати разом з батьком. Позивач не чинитиме перешкод у спілкуванні дитини зі своєю матір`ю. Позивач піклується про сина, має постійне місце проживання та постійний дохід, веде здоровий спосіб життя, забезпечує дитину одягом та харчуванням. Враховуючи наведені обставини просив позов задовольнити. Від відповідача відзив на позовну заяву не надходив. У судове засідання позивач не з`явився, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, просив позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причин неявки суду не повідомила. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за їх відсутності. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є батьком, а відповідач [PERSON] є матір`ю малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 10 березня 2020 року, актовий запис - 123 (а.с. 32). Судом також встановлено, що згідно судового наказу Волноваського районного суду Донецької області від 14 червня 2021 року з [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у ромірі частини заробітку щомісячно, починаючи з 04.06.2021 року та до досягнення дитиною повноліття (а.с. 33). Звертаючись у травні 2023 року до суду з даним позовом позивач [PERSON] просив визначити місце проживання малолітнього [PERSON] разом з батьком, посилаючись на те, що це буде відповідати інтересам дитини, та те, що позивач має стабільний дохід, постійне місце проживання та може забезпечити дитину усім необхідним для її розвитку. Відповідно до статті 291 ЦК України фізична особа незалежно від віку та стану здоров`я має право на сім`ю. Фізична особа не може бути проти її волі розлучена з сім`єю, крім випадків, встановлених законом. Фізична особа має право на підтримання зв`язків з членами своєї сім`ї та родичами незалежно від того, де вона перебуває. Ніхто не має права втручатися у сімейне життя фізичної особи, крім випадків, передбачених Конституцією України. Приписами статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. На теперішній час малолітньому [PERSON] , [INFO] , виповнилось 4 повних роки. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно з ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 3 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Частинами 4, 5 статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Тобто, вирішальними обставинами, які впливають на визначення місця проживання дитини, яка не досягла віку десяти років є: ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків; прихильність дитини та стан її здоров`я; заборона передачі дитини на проживання тому з батьків хто не має самостійного доходу; висновок органу опіки та піклування та інші суттєві для справи обставини до яких можливо віднести умови проживання, зручність розташування житла та інше. Ухвалою суду від 06 грудня 2023 року було задоволено клопотання представника позивача [PERSON] - [PERSON] про витребування доказів та витребувано від Служби у справах дітей Бородянської селищної ради письмовий висновок щодо визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком - [PERSON] , [INFO] (а.с. 72-73). 05 лютого 2024 року на адресу суду надійшов висновок служби у справах дітей Бородянської селищної ради про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 113-114), який затверджений рішенням Бородянської селищної ради № 109 від 01.02.2024 року (а.с. 112). Згідно висновку, орган опіки та піклування виходячи з інтересів дитини вважає за доцільне, визначити місце проживання дитини, [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , за адресою її постійного проживання (а.с. 114). З висновку органу опіки та піклування від 01.02.2024 року судом встановлено, що малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , з 21 лютого 2023 року перебуває на обліку внутрішньо переміщеної особи в Бородянській селищній раді Бучанскього району Київської області (згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 3226-7001718862 від 21.02.2023 року) та на теперішній час проживає разом з матір`ю, за адресою: [ADDRESS] . Умови проживання матері [PERSON] задовільні, придатні для виховання і розвитку дитини. Матір дитини перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] з червня 2023 року і по теперішній час. Номер телефону [PERSON] , зазначений в позовній заяві не належить йому, тому зв`язатися з батьком дитини не було можливості. Представник позивача на комісію з питань захисту прав дитини документи підтверджуючі спроможність батька утримувати та виховувати малолітнього сина не надав (а.с. 113). Таким чином судом встановлено, що позивачем на підтвердження обставин наведених у позові, не надано суду жодного доказу. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, судом встановлено, що малолітня дитини з лютого 2023 року постійно проживає разом з матір`ю, а тому твердження позивача про те, що він проживає разом з дитиною та опікується нею, суд вважає недоведеними. Також суд враховує, що факт постійного проживання дитини разом з матір`ю підтверджується судовим наказом Волноваського районного суду Донецької області від 14 червня 2021 року, згідно якого з позивача стягується аліменти на користь відповідача на утримання їх спільної дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 161 СК України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Однак, стороною позивача так і не було надано суду жодних доказів на підтвердження відсутності виключних обставин передбачених ч. 2 ст. 161 СК України (позивачем не надано суду жодних доказів щодо неперебування його на обліку у лікаря нарколога та психіатра, не надано довідки щодо стану здоров`я, не надано відомостей про наявність доходу або заробітку, не надано жодної характеристики з місця роботи або з місця проживання). При вирішенні вказаної справи суд виходить із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, та перш за все, керується пріоритетом прав дитини, та має на меті ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам дитини. Будь-яких доказів, які б давали суду підстави вважати, що визначення місця проживання дитини з батьком в даному випадку є доцільним та сприятиме забезпеченню нормального життя, здоров`я і морального виховання дитини, стороною позивача суду не надано. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Належні, допустимі та достатні докази, що матеріально побутові умови за місцем проживання позивача відповідають вимогам житлового приміщення, містять все необхідне для проживання малолітньої дитини, також стороною позивача до суду не надані. Позивач [PERSON] наполягаючи на визначенні місця проживання дитини з ним не надав суду достатніх доказів того, що за умовами його проживання з урахуванням саме його доходів, його особистих якостей, обставин його життя, особливостями його відносин з дитиною, саме він має перевагу перед матір`ю дитини при визначенні місця її проживання. При цьому, судом також не виявлено та не встановлено таких виключних обставин, які за змістом принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року давали б підстави дійти висновку про можливість та доцільність розлучення дитини з матір`ю. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Також суд враховує висновок органу опіки та піклування, який в інтересах прав дитини вважав за доцільне визначити місце проживання дитини разом з матір`ю. Будь-яких підстав не враховувати зазначений висновок та не приймати його до уваги судом не встановлено. Таким чином, враховуючи все вищенаведене, дослідивши повно, всебічно та безпосередньо матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, оскільки позивачем не надано жодного доказу на підтвердження обставин зазначених в обґрунтування позовних вимог, приймаючи до уваги висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору, а також враховуючи недоведеність стороною позивача факту наявності у нього належних матеріально-побутових умов для проживання дитини з батьком та недоведеність факту відсутності виключних обставин, що перешкоджали б передачі дитини для проживання разом з її батьком, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визначення місця проживання дитини з батьком на теперішній час задоволенню не підлягають. Підсумовуючи наведене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що у задоволені позовних вимог [PERSON] слід відмовити у повному обсязі. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що під час розгляду справи суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, то судові витрати [PERSON] по справі підлягають віднесенню на сторону позивача. На підставі ст.ст. 15, 16, 291 Цивільного кодексу України, ст.ст. 19, 141, 160, 161 Сімейного кодексу України та

Outcome: dismissed