Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Барського районного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про оспорювання батьківства, виключення з актового запису про народження відомостей про батька. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 25.07.2015 він зареєстрував шлюб з відповідачкою - [PERSON] . [INFO] відповідачка народила дочку [PERSON] , у свідоцтві про народження батьком дитини вказаний позивач. 20.09.2021 шлюб між позивачем та відповідачкою було розірвано. На початку 2022 року, під час неприязної розмови [PERSON] повідомила позивача, що дитина не його. Так йому стало відомо, що він не є біологічним батьком [PERSON] , [INFO] , тому просить виключити відомості про його батьківство з актового запису № 2 від 25.01.2016 про народження [PERSON] , здійсненого виконавчим комітетом Войнашівської сільської ради Барського району Вінницької області. Відповідач [PERSON] подала до суду письмові пояснення. Відповідно до змісту яких, заперечила щодо позовних вимог [PERSON] та просила відмовити у позові. Зазначила, що позивач, ще до народження [PERSON] і до моменту проведення державної реєстрації її народження достеменно знав, що не є біологічним батьком дитини. На підтвердження вказаної обставини відповідач зазначила таке. По-перше, на момент укладення шлюбу, вона уже була вагітною на третьому місяці. Позивач ще до їхнього одруження повідомив, що, незважаючи на її вагітність, і те, що він не є біологічним батьком дитини, він хоче з нею одружитися та разом виховувати їхню дитину як свою рідну. Крім того, у період приблизно з кінця лютого початку березня 2015 року і до початку середини червня 2015 року (тобто на момент зачаття) позивач перебував за кордоном. Зауважила, що дитина народилася на 37 тижні вагітності, пологи були строковими, дитина доношеною. Тобто, позивач на момент реєстрації народження [PERSON] знав, що дитина зачата до їхнього шлюбу і у період перебування його за кордоном, і розумів, що дитина не є і не може бути його біологічною донькою. По-друге, факт того, що позивач знав, що він не є біологічним батьком ще до початку 2022 року і на момент народження дитини можуть підтвердити свідки [PERSON] та [PERSON] . По-третє, просить врахувати суд, що 12.12.2022 Барським районним судом Вінницької області у справі № 125/1847/22 винесено судовий наказ, яким стягнуто з позивача на її користь аліменти на утримання їхньої доньки [PERSON] . Вважає, що у вказаному судовому наказі встановлено ту обставину, що позивач є батьком [PERSON] та у зв`язку з цим повинен матеріально забезпечувати дитину. Крім того, позивач у добровільному порядку стабільно перераховує певні суми кошти на утримання доньки. Отже, наведене, на думку позивача, доводить той факт, що позивач хоча і знав, що він не є біологічним батьком, він не став це оспорювати і визнає свої обов`язки як батька щодо [PERSON] . По-четверте, просить врахувати суд, що позивач не додав жодних доказів, які б підтверджували той факт, що він дізнався про те, що він не є біологічним батьком саме на початку 2022 року, а не раніше чи пізніше. Також, позивач не повідомляє як саме йому було повідомлено таку інформацію та якої дати, місяця він про це дізнався. Якби для позивача дана інформація дійсно була «новиною», то позивач явно мав би запам`ятати таку розмову і конкретні обставини, за яких це сталося. У той же час, позивач продовжував надавати кошти на утримання дитини, спілкуватися з дитиною і звернувся до суду з відповідною заявою не на початку 2022 року, а лише у вересні 2022 року. На її думку, звернення позивача до суду з таким позовом саме у кінці 2022 року, зумовлене створенням нової сім`ї позивачем та психологічним впливом дружини позивача на нього з метою «заощадження сімейного бюджету» та «усунення доньки [PERSON] з кола осіб потенційних спадкоємців за законом», зважаючи на те, що позивач є дійсним військовослужбовцем. Посилаючись на ч. 5 ст. 136 СК України, просила відмовити у задоволені позову. 13.02.2024 відповідачка [PERSON] подала до суду заперечення на позовну заяву, однак суд не приймає заперечення, оскільки воно подане з порушенням процесуального строку, після початку розгляду справи по суті. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з підстав, що викладені у позовній заяві. На запитання учасників судового розгляду позивач пояснив, що 2-3 рази зустрічався з відповідачем у спільних компаніях, одного разу провів її до себе додому та вони мали інтимні стосунки. Це було приблизно у середині березня 2015 року. Приблизно через два тижні після цього він поїхав на роботу за кордон. Приблизно через місяць до нього зателефонувала [PERSON] , десь знайшла його номер телефону, та повідомила, що вона вагітна, просила кошти для проведення аборту. Він передав їй гроші через брата, однак пізніше [PERSON] повідомила, що не вийшло зробити аборт і запитала: « [PERSON] будемо робити?». Тоді позивач прийняв рішення залишити роботу (на яку приїхав на півроку), терміново повертатися та одружитися, оскільки [PERSON] вагітна. На початку чи у середині червня 2015 року позивач повернувся в Україну, повідомив батькам, що [PERSON] чекає дитину, то вони будуть одружуватися. Зробив пропозицію відповідачці приблизно 15-16 червня 2015 року. Після одруження вони жили разом з його батьками. Позивач зазначив, що піклувався про дружину та доньку, постійно шукав роботу та намагався добре заробляти, щоб забезпечувати дружину і дитину. Прислухався до думки [PERSON] , яка не захотіла жити з його батьками, запропонувала переїхати до її бабусі, вони так і зробили. Потім [PERSON] хотіла жити у Вінниці, то він продав автомобіль, щоб мати змогу перший час, до того як знайде роботу, винаймати житло для сім`ї. Оскільки знайти добру роботу у Вінниці не вдалося, то вони через кілька місяців повернулися проживати до її бабусі. Потім позивач знайшов роботу у м.\~Ладижин на фабриці, де мав хорошу заробітну плату, працював позмінно. Намагався достроково виконати план, щоб частіше та на довше приїжджати до сім`ї, проводити час з донькою. Пропонував дружині переїхати до м. Ладижин, щоб проживати разом, де його могли забезпечити службовим житлом, та [PERSON] не погоджувалася. Оскільки [PERSON] брала гроші у кредит, то він був змушений шукати ще якісь підробітки, щоб погашати кредити, багато часу проводив на роботі. Коли позивач приїздив з роботи, то [PERSON] не приділяла йому увагу, казала, що їй необхідно поспілкуватися зі «спорідненою душею», позивач терпів це, був з дитиною. Потім [PERSON] сказала, що позивач заробляє мало грошей та щоб він йшов на військову службу. Позивач не дуже хотів йти на військову службу, оскільки розумів, що матиме мало вільного часу, говорив про це дружині, що може таке бути, що його не буде вдома по півроку, але [PERSON] сказала, що згодна на це. Позивач пішов на військову службу. Одного разу, коли позивач був у відпустці десять днів, був удома, [PERSON] пішла на город, їй подзвонила подруга [PERSON] , позивач взяв телефон та побачив переписку [PERSON] з якимось чоловіком; з переписки позивач зрозумів, що [PERSON] , коли позивач на роботі, проводить час з іншим чоловіком. Тоді позивач запропонував розлучатися. На додаткові запитання відповідачки позивач зазначив, що не мав підстав сумніватися у тому, що він є батьком дитини, повністю довіряв відповідачці, яка повідомила йому, що вагітна і запитала, що будемо робити. Позивач одразу прийняв рішення повертатися в Україну та одружуватися. Оскільки весілля треба було зробити якомога швидше, то позивач займався вирішенням необхідних питань, що пов`язані з цим. На запитання відповідачки позивач підтвердив, що дійсно супроводжував її у лікарню під час оглядів під час вагітності, однак, відповідачка завжди казала чекати її у коридорі. У судовому засіданні відповідач просила відмовити у задоволенні позову повністю, з підстав, що викладені у письмових поясненнях. У судовому засіданні повідомила, що вони з позивачем дійсно кілька разів бачилися, оскільки відпочивали у спільній компанії. Одного разу позивач запропонував провести її додому, вони пішли до нього додому, де вона залишилася на ніч. Після цього їй відомо, що позивач поїхав на роботу за кордон. Коли позивач повернувся, то запросив її на побачення, вони зустрілися та довго розмовляли, розповідали про своє минуле, і вона зізналася, що у неї були складні стосунки, і що вона вагітна. Тоді позивач запропонував одружитися і сказав, що буде виховувати дитину як свою. Відповідачка сумнівалася, що так слід робити. Але позивач запевнив, що все буде добре. Запропонував не казати нікому про те, що дитина не його, залишити це у таємниці. Коли позивач з батьками приходили свататися до бабусі відповідачки, то вона теж мала сумніви, та пропонувала позивачеві розповісти усе батькам. Однак позивач не хотів цього робити, наполягав тримати це у таємниці. Після одруження вони з позивачем жили у його батьків. Відповідачка вказує, що під час вагітності позивач часто відвідував лікаря разом з нею, та чув від лікаря, на якому терміні вагітності знаходиться відповідачка. Тому, оскільки усім відомо, що вагітність триває 9 місяців, то [PERSON] не міг не розуміти, що він не може бути біологічним батьком [PERSON] . Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомив, що позивач у справі є його рідним братом. Свідок пам`ятає, що у березні 2015 року [PERSON] залишилася на ніч з позивачем у них вдома. Зранку [PERSON] приготував їй сніданок та провів додому, а на наступний день поїхав на роботу у Польщу. Приблизно через місяць [PERSON] написала свідкові, що вагітна від його брата, на що свідок відписав, щоб [PERSON] вирішувала з братом цю ситуацію. Через деякий час відповідачка повідомила, що [PERSON] згоден, він повернеться з Польщі та вони одружаться. Після повернення [PERSON] , позивач та відповідачка одружилися, у них народилася донька. Брат чудово ставився до доньки, розумів, що це його дитина. Після їхнього розлучення, коли точно він не пам`ятає, але брат розповів йому, що [PERSON] повідомила його, що донька не є його рідною донькою. Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомила, що позивач у справі є її рідним сином. У березні місяці 8 років тому [PERSON] поїхав у Польщу на роботу, та у червні місяці перед своїм днем народження незаплановано повернувся, повідомив, що буде одружуватися. 17.06.2015 на день народження сина прийшла [PERSON] . Син казав, що вона вагітна. Свідок прийняла відповідачку, як свою рідну доньку. У липні місяці 2015 року син та невістка одружилися, після одруження вони проживали разом з ними. Коли відповідачка народжувала, свідок з чоловіком супроводжували її у пологовий будинок та були присутні одразу після народження дитини. Свідок зазначила, що була дуже щаслива, оскільки у неї народилася онука. Ніколи б не могла подумати, що [PERSON] не кровна донька сина. Свідок з чоловіком дуже любили [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , у всьому їм допомагали. У лютому місяці 2024 року [PERSON] гостювала у неї та сказала: « [PERSON] - це не папа, так сказала мама». Син розлучився з відповідачкою, оскільки вона йому зраджувала. Пізніше він вдруге одружився та [PERSON] перестала відпускати онучку до них, перешкоджала спілкуванню. [PERSON] говорив, що хоче зробити тест ДНК, так як має сумніви щодо свого батьківства. Вказала, що після народження дитини мала певні сумніви щодо батьківства сина, однак не рахувала строки, не втручалася у особисте життя дітей. Своїми сумнівами ні з ким не ділилася. Від лікарів знала, що дитина у [PERSON] народилася доношеною. Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомила, що є близькою подругою відповідачки. З [PERSON] вони познайомилися близько 5-6 років тому, працювали разом у магазині «Місто» на станції Бар. Чоловік [PERSON] часто приходив до них на роботу. Одного разу вона чула їхню розмову: [PERSON] просила гроші у [PERSON] , на що він відповів, що це не його дитина і він і так достатньо дає їй грошей. Відповідачка розповідала свідкові, що вчилася у м. Хмельницький та завагітніла, повернулася додому, зустріла [PERSON] та вони одружилися. [PERSON] до доньки відносився холодно, відсторонено, не так як батько до доньки. У серпні місяці 2022 року [PERSON] з новою дружиною приходили до магазину, розшукували [PERSON] , його теперішня дружина поводила себе агресивно. Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомив, що він є близьким другом позивача. У серпні місяці минулого року він приїхав з [PERSON] погостювати у його батьків. [PERSON] хотів провести час з донькою, погуляти з нею, та телефонував до [PERSON] та її бабусі, однак вона не брала трубку. Пізніше, коли свідок, [PERSON] та дружина [PERSON] їхали у машині, подзвонила [PERSON] , позивач увімкнув гучномовець на телефоні, оскільки був за кермом. У телефонній розмові [PERSON] ображала [PERSON] і сказала: « [PERSON] ти хочеш бачити дитину, це не твоя дитина, ти їй ніхто». [PERSON] у той час був шокований. На думку свідка, [PERSON] дізнався про це уперше. Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомив, що був близьким другом сім`ї [PERSON] . З [PERSON] свідок познайомився на дні народження у [PERSON] . У подальшому позивач та відповідачка одружилися, та свідок зі своєю дружиною дружили з подружжям [PERSON] . Коли вони ходили один до одного у гості, то між [PERSON] усе було добре, були звичайною сім`єю. Свідку не було раніше відомо ніяких обставин щодо батьківства позивача відносно [PERSON] , коли вони бачилися, то позивач і відповідачка з донькою були як одна сім`я. Пояснення свідків, на які посилається позивач, які є його близькими родичами, та показання свідка [PERSON] , яка є близькою подругою відповідачки, суд приймає, оскільки перед допитом свідків жодна із сторін не заявила про наявність перешкод для допиту свідків. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив таке. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 25.07.2015, що підтверджується даними копії повторного свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.\~Хмельницький). Даними копії довідки КНП «Барська міська лікарня» Барської міської ради № 18 від 14.03.2023, підтверджується те, що відповідачка [PERSON] народила дитину жіночої статті у КНП «Барська міська лікарня» Барської міської ради, акушер-гінекологічне відділення; дата пологів 17.01.2016 о 05:40, 1 вагітність 37 тижнів, 1 строкові пологи. Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 СК України (частина перша статті 121 СК України). Дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини (частина перша статті 122 СК України). Таким чином на підставі свідоцтва про шлюб та довідки закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини було встановлено походження [PERSON] від подружжя [PERSON] та [PERSON] та Войнашівською сільською радою Барського району Вінницької області 25.01.2016 видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] про те, що [INFO] народилася [PERSON] , її батьками записані: [PERSON] та [PERSON] . На підтвердження відсутності кровного споріднення між [PERSON] та [PERSON] позивачем було заявлено клопотання про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи. Ухвалою Барського районного суду Вінницької області від 23.01.2023 у справі було призначено судову молекулярно-генетичну експертизу. У зв`язку з неявкою [PERSON] та дитини [PERSON] для відбору експериментальних зразків 24.02.2023 та 20.03.2023 експертом було констатовано неможливість проведення експертизи. Відповідно до частини першої статті 109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Європейський суд з прав людини зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (KALACHEVA v. RUSSIA, № 3451/05, § 34, ЄСПЛ, від 07.05.2009), однак ухилення відповідачки від її проведення не може слугувати перепоною позивачу у захисті його прав. Виходячи із положень ст. 109 ЦПК України, ураховуючи те, що без подання відповідачкою [PERSON] та донькою [PERSON] необхідних матеріалів (зразків), провести експертизу неможливо, то у зв`язку з ухиленням відповідачки від подання експертам необхідних матеріалів, зважаючи на те, що висновок експерта має ключове значення у з`ясуванні питання наявності кровного споріднення між позивачем та [PERSON] , суд дійшов висновку про визнання факту, для з`ясування якого була призначена експертиза, тобто відсутність кровного споріднення між позивачем та [PERSON] . Крім того, відсутність кровного споріднення між позивачем та [PERSON] визнала відповідачка у своїх поясненнях, а відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд вважає, що у даній справі не підлягає доказуванню: обставина щодо відсутності кровного споріднення у позивача з [PERSON] , оскільки така обставина була визнана відповідачкою, суд не має обґрунтованого сумніву щодо добровільності її визнання. На підтвердження тієї обставини, що на час зачаття позивач перебував за кордоном та не міг не знати, що не є кровним батьком дитини [PERSON] , відповідачка подавала клопотання про витребування з Адміністрації Державної прикордонної служби України інформацію про перетин державного кордону України громадянином України [PERSON] за період з 01.01.2015 по липень 2015 року. Однак, Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України листом від 22.05.2023 повідомив про неможливість надання запитуваної інформації, оскільки зазначені відомості зберігаються з 08.11.2017. Разом з тим, суд ураховує те, що у своїх поясненнях позивач визнав той факт, що з кінця березня 2015 року до середини червня 2015 року він перебував за кордоном, такі самі пояснення надавала і відповідачка, тому відповідно до ч.\~1 ст. 82 ЦПК України, суд вважає, що дана обставина не підлягає доказуванню, оскільки цю обставину визнали сторони, та суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оцінюючи, як докази, наведені відповідачем обставини щодо перебування позивача за кордоном через призму наведених норм процесуального законодавства, суд вважає, що самі по собі такі обставини не можуть достовірно стверджувати про те, що позивач [PERSON] не міг не знати про відсутність кровного споріднення між ним і [PERSON] відповідачки про те, що загальновідомим є те, що вагітність триває 9 місяців, тому позивач не міг не знати, що не є рідним батьком [PERSON] , з огляду на досліджені судом докази та пояснення обох сторін, суд вважає таким, що ґрунтується на припущеннях відповідачки. Суд не приймає у якості доказу того, що [PERSON] є батьком [PERSON] чи визнає своє батьківство - судовий наказ Барського районного суду Вінницької області від 12.12.2022 № 125/1847/22 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] , копія якого надана відповідачкою, оскільки судовий наказ не має преюдиціального характеру та наявність судового наказу, відповідно до положень частин четвертої та п`ятої статті 82 ЦПК України, не звільняє сторони від доказування. На підтвердження факту перерахування позивачем у добровільному порядку коштів на утримання доньки відповідачка надала копії платіжних інструкцій, відповідно до даних яких за період з 19.07.2022 по 16.02.2023 [PERSON] перерахував [PERSON] 24000 грн. Суд вважає, що дані документи не доводять обставини, на які посилається відповідачка, та навпаки можуть свідчити про те, що [PERSON] вважав [PERSON] своєю донькою, не міг залишити її без фінансової підтримки. Правовідносини сторін ґрунтуються на таких положеннях закону. Згідно зі ст. 133 СК України, якщо дитина народилась у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини. Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 СК України (частина перша статті 121 СК України). Дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини (частина перша статті 122 СК України). Відповідно до\~положень ст.\~136\~Сімейного кодексу\~України,\~особа,\~яка записана\~батьком дитини\~відповідно до\~статей 122,\~124,\~126\~і 127\~цього Кодексу,\~має право\~оспорити своє\~батьківство,\~пред`явивши\~позов про\~виключення запису\~про нього\~як батька\~з актового\~запису про\~народження дитини. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу. За приписами частини п`ятої статті 136 СК України для відмови в позові з цієї підстави в ході судового розгляду перевірці підлягають обставини чи особа, яка оспорює батьківство, знала в момент реєстрації себе батьком дитини, що не є батьком дитини, або за встановленими обставинами справи не могла про це не знати. Відповідно, з урахуванням вимог частини третьої статті 12 ЦПК України на позивача покладається тягар доведення, що він не є біологічним батьком дитини, а відповідач у справі повинна довести, що позивач у момент реєстрації себе батьком дитини знав, що не є батьком дитини, або за встановленими обставинами справи не міг про це не знати. Вказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 17.03.2020 у справі № 606/2142/18, та від 06.05.2020 у справі №\~641/2867/17-ц, від 14.06.2021 у справі № 532/1348/19. Докази, на які посилалася відповідачка, - показання свідка [PERSON] , яка чула, що [PERSON] казав [PERSON] під час суперечки, що [PERSON] не його дитина, - не можуть бути достатнім доказом; крім того, такі показання не доводять того факту, що позивач знав, що не є батьком дитини у момент реєстрації його батьком дитини, оскільки, як вказала свідок, розмова, яку вона чула, була набагато пізніше народження та реєстрації [PERSON] . Посилання відповідачки на те, що позивач міг вирахувати час зачаття від дати пологів, та урахувати, що у той час він був закордоном, а відповідачка в Україні, - є її припущенням та не може бути доказом, що позивач в момент реєстрації себе батьком дитини знав, що не є батьком дитини, або не міг про це не знати. Крім того, позивач, відповідаючи на запитання відповідачки зазначив, що не мав підстав сумніватися у тому, що він є батьком дитини, повністю довіряв відповідачці, яка повідомила йому, що вагітна і запитала, що будемо робити. Позивач одразу прийняв рішення повертатися в Україну та одружуватися. Оскільки весілля треба було зробити якомога швидше, то позивач займався вирішенням необхідних питань, що пов`язані з цим. На запитання відповідачки позивач підтвердив, що дійсно супроводжував її у лікарню під час оглядів під час вагітності, однак, відповідачка завжди казала чекати її у коридорі. Відповідачем не надано інших доказів, зокрема документів, на підставі яких робився оспорюваний актовий запис, з даними про те, що позивач знав про відсутність у нього біологічного споріднення з дитиною на момент вчинення актового запису. Таким чином, доводи і аргументи відповідачки щодо обізнаності [PERSON] про відсутність кровного споріднення з дитиною [PERSON] на момент реєстрації її народження ґрунтуються на припущеннях. Ураховуючи викладене вище, суд, зважаючи на те, що у судовому засіданні було доведено відсутність кровного споріднення між позивачем [PERSON] та [PERSON] та не було встановлено, що у момент реєстрації дитини, позивач знав, що не є батьком дитини, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до абзацу дванадцятого пункту 20 глави 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Відповідно до п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14.01.2011 за N 55/18793, рішення суду про виключення відомостей про батька дитини з актового запису про народження є підставою для внесення таких змін. Відповідно до ст. 128 СК України, на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Згідно зі ст. 141 ЦПК України, з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути судовий збір у розмірі 992,40 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved