Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визначення розміру часток у праві спільної власності на житлову квартиру, якому просить визначити, що розмір часток співвласників квартири [ADDRESS] , загальною площею 35,0 кв.м., в тому числі житлова площа - 17,0 кв.м, а також частини підвалу під сарай площею 1,8 кв.м. є наступним: розмір частки [PERSON] становить 1/3 ідеальної частки, розмір частки [PERSON] , становить 1/3 ідеальної частки, розмір частки [PERSON] становить 1/3 ідеальної частки. Позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 11.12.1997 № [NUMBER] квартира [ADDRESS] належить [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Оскільки вищевказана житлова квартира перебуває у спільній сумісній власності сторін, частки позивача та відповідачів, як співвласників станом на даний час визначені не були, позивач фактично позбавлена можливості в повній мірі реалізовувати належні їй правомочності власника, у зв`язку із чим вона була змушена звернутись до суду із даним позовом. Ухвалою суду від 28.11.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи провести в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судове засідання не з`явилася, але надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені позовні вимоги визнав та не заперечив проти їх задоволення. Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи. Про причини неявки суду не повідомлено. Відзиву на позов не подано, заперечень та клопотань також ніяких не надійшло. Підстав для відкладення розгляду справи, визначених ст. 223 ЦПК України, судом не встановлено. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, згідно свідоцтва про право власності на житло від 11.12.1997 № [NUMBER] квартира [ADDRESS] , належить [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. (а.с.12). Відповідно до довідки з КП «ВМБТІ» від 11.11.2022 за № 3876 встановлено, що відповідно до інвентаризаційної справи №99585 на квартиру [ADDRESS] , за позивачем [PERSON] та відповідачами [PERSON] та [PERSON] зареєстрована на праві спільної сумісної власності в цілому квартира на підставі свідоцтва про право власності на житло від 11.12.1997 № [NUMBER] виданого на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради від 11.12.1997 року. Станом на 26.10.2022 загальна площа вищезазначеної квартири складає - 35,0 кв.м, в тому числі житлова - 17,0 кв.м., частина підвалу під сарай площею 1,8 кв.м. (а.с.14). Встановленим судом фактичним обставинам справи відповідають правовідносини, визначені нормами спадкового права, а також нормами ЦК України щодо спільної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності. Згідно ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Зі змісту ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Враховуючи викладені вище обставини, суд дійшов висновку, що [PERSON] є належним позивачем та співвласником квартири, і яка не може на даний час розпорядитися належним чином своєю часткою квартири у спільній сумісній власності без попереднього визначення розміру її частки. Згідно ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, а тому у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визначення часток співвласників у праві спільної сумісної власності на спадкове майно з метою можливості надалі реалізувати позивачем право на спадкування. Вирішуючи вимогу позивача про визначення частки [PERSON] у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] , суд враховує, що співвласниками квартири [ADDRESS] є троє осіб позивачем [PERSON] та відповідачами [PERSON] та [PERSON] , тобто кожному з них належить 1/3 частка вказаної квартири. При цьому суд враховує визнання одним із відповідачів позову, а також ту обставину, що будь - яких інших домовленостей про розмір часток у праві на квартиру між співвласниками не було, жодних доказів щодо інших домовленостей суду не надано. Не визначення часток у праві спільної власності на наведену квартиру не дає можливості позивачу реалізувати своє право власності, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Розподіл судових витрат суд не проводить, оскільки позивач просила залишити їх за нею. На підставі викладеного,

Outcome: approved