Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-19 00:00:00

16 листопада 2023\~року до суду звернувся позивач із позовом про визнання виконавчого напису №54 від 21 січня 2021 таким, що не підлягає виконанню. Стислий виклад позиції позивача. В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що 21 січня 2021 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Тарасом Володимировичем було вчинено виконавчий напис № 54 про стягнення на користь відповідача заборгованості в розмірі 39594,83 доларів США. Приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Щигарцевим І.В., на підставі зазначеного виконавчого напису, було відкрито виконавче провадження № 64935802. Вказаний виконавчий напис, позивач вважає таким, що вчинений з порушенням вимог чинного законодавства, а саме принципу його безспірності. Стягнення з Позивача боргу, який не є безспірним з порушенням процедури повідомлення про його наявність, відбулося у позасудовому порядку і вона була позбавлена можливості заперечувати щодо вчинення нотаріусом виконавчого напису. На момент вчинення виконавчого напису строк виконання основного зобов`язання настав сім років назад, а тому при вчиненні виконавчого напису був пропущений трирічний строк. Також виконавчий напис вчинений на договорі, який не посвідчений нотаріально, що не передбачено законодавством. Стислий виклад заперечень відповідача. Представник відповідача подав суду відзив, в якому позов не визнав. Відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 26.09.1999 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», передбачено, що для стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин за кредитними договорами за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, для одержання виконавчого напису додаються оригінал кредитного договору, засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Нотаріус при вчиненні виконавчого напису не перевіряє безспірність заборгованості. Оскільки у позичальника наявна заборгованість за кредитним договором, то кредитор має право на такий спосіб позасудового захисту, як стягнення заборгованості шляхом вчинення виконавчого напису нотаріусом. Вважає, що посилання на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 є безпідставними, оскілки така не виконана належним чином, відповідний розділ не виключений з Переліку документів за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. 17 листопада 2023 року ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у судове засідання. 15 лютого 2024 року від представника відповідача надійшов відзив на позов. Фактичні обставини, встановлені судом 21 січня 2021 року, за реєстровим номером 54, приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Тарасом Володимировичем вчинено виконавчий напис про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Альфа Банк» 39594,83 доларів США боргу за кредитним договором № \~31.2-\~13/6-\~7 від 14.09.2007, що був укладений між боржником та АКБСР «УКРСОЦБАНК», правонаступником якого став АТ «Альфа-Банк». У спірному виконавчому написі відсутні посилання на документи, які подано стягувачем нотаріусу. Також відсутня інформація щодо нотаріального засвідчення кредитного договору № 31.2-13/6-7 від 14.09.2007. Представник відповідача у відзиві зазначив, що АТ «Альфа Банк» змінило найменування на АТ «Сенс Банк». На підставі виконавчого напису №54 від 21 січня 2021 року відкрите виконавче провадження №64935802 від 24.03.2021. Норми права, які застосував суд. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою КМУ № 662 від 26.11.2014 «Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затверджений постановою КМУ від 29.06.1999 № 1172, доповнено після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову № 662 від 26.11.2014 визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 залишено без змін. Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Відповідно до частин восьмої, одинадцятої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року (далі - КАС України), суд може визнати нормативно-правовий акт незаконним чи таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили, повністю або в окремій його частині. Резолютивна частина постанови суду про визнання нормативно-правового акта незаконним або таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили, і про визнання його нечинним невідкладно публікується відповідачем у виданні, в якому його було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України (стаття 255 КАС України). Мотиви та висновки суду. Судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14. Безпосередній правовий ефект створює і судове рішення про визнання незаконним та нечинним нормативно-правового акта: такий акт втрачає чинність з моменту набрання законної сили судовим рішенням. Указане судове рішення не потребує його виконання. Резолютивна частина постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 в частині відображення результату вирішення позовних вимог містить висновки: 1) про визнання незаконною та нечинною постанови № 662 у наведеній частині; 2) про зобов`язання Кабінету Міністрів України опублікувати резолютивну частину цієї постанови про визнання незаконною та нечинною постанови № 662 у наведеній частині. Таким чином, вчиняючи 21 січня 2021 року виконавчий напис № 54, приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. неправомірно керувався пунктом 2 Переліку документів у редакції постанови № 662, яка на той час уже була нечинною згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, резолютивна частина якої була опублікована в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23. Подібна позиція наведена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17, в якій, зокрема, суд зазначив: «Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 27 березня 2017 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника». Зазначене вище дає підстави для визнання спірного виконавчого напису № 54 таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час їх вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Наведений висновок сформульовано у постанові Великої Палати Верховного Суду 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21). Згідно із ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Матеріалами справи підтверджується понесення позивачкою судових витрат в сумі 1073,60 грн. Оскільки позов повністю задоволено, то судовий збір в сумі 1073,60 грн. слід стягнути з відповідача.

Outcome: approved