Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-27 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати поважною причину пропуску позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом та за законом після смерті матері [PERSON] , 1968 року народження, яка померла [INFO] та встановити позивачу додатковий строк терміном два місяці для подання такої заяви, починаючи з дня набрання рішенням законної сили. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , [INFO] . Єдиним спадкоємцем до майна померлої [PERSON] за заповітом є позивач. Постановою державного нотаріуса Овруцької державної нотаріальної контори Житомирської області Фрусевич І.В. від 15.12.2023 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої матері у зв`язку з пропуском встановленого законом строку для подачі такої заяви. В обґрунтування поважності причин пропуску строку для подачі заяви про прийняття спадщини зазначено, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України обставини смерті матері позивача, знищення її тіла внаслідок вибуху призвели до того, що факт її смерті [INFO] встановлювався в судовому порядку. Цьому передувало відкриття кримінального провадження, проблеми із виявлення рештків тіл на місці події, проведення ряду експертиз щодо ідентифікації залишків, звернення з відповідними документами до суду. Всі ці обставини зайняли багато часу і з моменту фактичної смерті матері позивача до постановлення рішення судом 17.10.2023 року пройшло більше 19 місяців, після набрання законної сили таким рішенням позивач змогла отримати свідоцтво про смерть матері та лише після цього змогла звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 22.01.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження (а.с. 21). У судове засідання позивач не з`явилась, від представника останньої надійшла заява, в якій адвокат просив розгляд справи проводити без його участі, позов підтримав. Від представника відповідача надійшла заява, в якій остання просила розгляд справи проводити без її участі. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази окремо та в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є дочкою [PERSON] , [INFO] , що підтверджується рішенням Овруцького районного суду Житомирської області №286/3605/23 від 17.10.2023 року, заповітом від 08.08.2000 року, посвідченим секретарем виконавчого комітету Великочернігівської сільської ради Овруцького району Житомирської області Купріянчук Г.І. (а.с. 8-9, 12). Так, рішенням Овруцького районного суду Житомирської області №286/3605/23 від 17.10.2023 року встановлено факт смерті [PERSON] , [INFO] , уродженки с. Велика Чернігівка Овруцького району Житомирської області, проживаючої в [ADDRESS] . З такого рішення вбачається, що мати позивача - [PERSON] та бабуся [PERSON] проживали разом з її вітчимом [PERSON] в [ADDRESS] . 06.03.2023 року близько 21 год. 00 хв. збройними силами російської федерації було застосовано засоби ведення війни, заборонені міжнародним правом, нанесено авіаційний удар по житлових будинках та адміністративних будівлях м. Овруча Житомирської області. Внаслідок влучання авіабомби в житловий будинок [ADDRESS] , де перебували в підвальному приміщенні будинку мати, вітчим та бабуся позивача, сталося повне руйнування та знищення будинку, подвір`я, господарських споруд, а її рідні загинули, від їх фактично нічого не залишилось. По даному факту відкрито кримінальне провадження №42022062350000055, яке в подальшому було приєднано до загального кримінального провадження №12022060440000028 від 24.02.2022 в ЄРДР, в рамках якого [PERSON] визнана потерпілою. При розборі залишків домогосподарства було знайдено обпалені рештки м`яких тканин, резинку з волоссям, інші об`єкти з біологічним матеріалом, які були відповідно запаковані та передані на експертизу. У подальшому у позивача також було відібрано біологічний матеріал для проведення генетичних експертиз. Відповідно до висновку експерта було встановлено, що мітотипи особи, волосся на вилучених на місці трагедії об`єктах «7» та «8», які надані на дослідження, збігаються між собою та збігаються із мітотипом розчину виділеної ДНК зі зразка букального епітелію [PERSON] . У зв`язку із відсутністю тіл загиблих не могло бути видане лікарське свідоцтво про смерть, на підставі якого може бути видано органом реєстрації актів цивільного стану громадян свідоцтво про смерть. Цим же рішенням встановлено, що встановлено, що позивач є дочкою [PERSON] , [INFO] , про що свідчать копії свідоцтво про народження серії [NUMBER] , свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб (а.с. 8-9). Лише після набрання законної сили рішенням Овруцького районного суду Житомирської області №286/3605/23 від 17.10.2023 року позивач змогла отримати свідоцтво про смерть матері [PERSON] від 21.11.2023 року (а.с. 7). Заповітом від 08.08.2000 року, посвідченим секретарем виконавчого комітету Великочернігівської сільської ради Овруцького району Житомирської області Купріянчук Г.І., [PERSON] заповіла все своє майно дочці - [PERSON] (а.с. 12). З інформаційної довідки №367807093 від 28.02.2024 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що квартира [ADDRESS] була відчужена 01.04.2013 року на користь [PERSON] . Разом з цим, на виконання ухвали суду від 22.01.2024 року державним нотаріусом Овруцької державної нотаріальної контори Житомирської області Фрусевич І.В. надано копію спадкової справи №726/2023 до майна померлої [INFO] [PERSON] . З матеріалів вказаної спадкової справи вбачається, що постановою державного нотаріуса Овруцької державної нотаріальної контори Житомирської області Фрусевич І.В. від 15.12.2023 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої матері у зв`язку з пропуском встановленого законом строку для подачі такої заяви. Також встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 11.04.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Ширінською Л.В., [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] . Право власності [PERSON] на таку квартиру також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №2291586 від 11.04.2013 року. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідно до статей 1216, 1217\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами статті 1223\~ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). За правилами частини першої статті 1268\~ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не відмовився від неї. Відповідно до статті 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Отже, закон розрізняє факти, які свідчать про прийняття спадщини особою, яка на час відкриття спадщини постійно проживала зі спадкодавцем, та особою, яка на час відкриття спадщини не проживала (постійно не проживала) зі спадкодавцем. Подання заяви про прийняття спадщини є дією, яку повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину тоді, коли такий спадкоємець не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Відповідно, пропустити строк на прийняття спадщини може спадкоємець, який постійно не проживав на час відкриття спадщини зі спадкодавцем. Відповідно до частини третьої статті 1272\~ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272\~ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, та у подальшому неодноразово продовжувався і триває до сьогодні. Разом з тим, законодавство України не містить вичерпного переліку поважних причин пропуску строку на прийняття спадщини, а також чітко не вказує які причини є поважними. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд дослідив поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини, які пов`язані з об`єктивними факторами для спадкоємця щодо неможливості вчинення цих дій. Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 23 серпня 2016 року у справі «Дж. К. та інші проти Швеції» («J. K. AND OTHERS v. SWEDEN») зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри». Пріоритет у доказуванні надається не тому хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17. Враховуючи викладене, зважаючи, що спадщина після смерті [PERSON] на час розгляду справи ніким не прийнята, відумерлою у встановленому законом порядку не визнана, встановлення додаткового строку для прийняття спадщини є єдиним шляхом отримання спадкового майна, позивач згідно заповіту є єдиним спадкоємцем до майна померлої матері та не змогла з поважних причин, зокрема, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, воєнним станом, а також тривалим проміжком часу для встановлення в судовому порядку факту смерті матері, у межах строку, відведеного для звернення, звернутися з відповідною заявою до нотаріальної контори, тому суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved