Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-20 00:00:00

Представник Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, покликаючись на те, що [PERSON] (Позичальник) звернулася до АТ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписала Заяву № б/н від 15.09.2008 року. При укладенні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Позичальник при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що заява, разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою Позичальника підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані їй для ознайомлення у письмовій формі. Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», які згідно до заяви отримані Позичальником для ознайомлення у письмовій формі. Банком, на підставі Договору надання банківських послуг, відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, а Позичальнику надано у користування кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 33000,00 грн., що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п. 3.2, п. 3.3 Договору, на підставі яких Позичальник при укладанні Договору дала свою згоду щодо прийняття будь якого розміру кредитного ліміту та його зміни (збільшення або зменшення) за рішенням та ініціативою Банку. Таким чином, Банк свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, а саме надав Позичальнику можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Позичальник зобов`язалася повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від заборгованості, який встановлений Договором. Однак у процесі користування кредитним рахунком Позичальник не надавала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором, а також підтверджується випискою по рахунку, яка додається до позовної заяви. [INFO] позичальник [PERSON] померла, що підтверджується документом про смерть від 12.10.2022. Спадкоємцем, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, є [PERSON] . Станом на дату смерті заборгованість Позичальника перед Банком за кредитним договором № б/н від 15.09.2008 року становить - 31720,00 грн., яка складається з наступного: 31720,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту. Відтак, позовними вимогами АТ КБ «Приватбанк» просить стягнути з [PERSON] заборгованість у розмірі 31 720,00 грн. Представник відповідача - адвокат Мушинський В.Т. подав відзив на позовну заяву, у якому заперечує позовні вимоги у повному обсязі, покликаючись на те, що після смерті матері [PERSON] відповідачка не успадкувала майно, а тому, відповідно до ч. 1 ст. 1282 ЦК України, у неї відсутній обов`язок для задоволення вимог кредитора. Квартиру [ADDRESS] [PERSON] успадкувала від свого батька [PERSON] , про що свідчить Свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 17 жовтня 2023 року державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Дмитрук С.Д. Відповідно до Свідоцтва, спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з: квартири [ADDRESS] . Первинним власником квартири [ADDRESS] була баба відповідачки по батьковій лінії [PERSON] . Після її смерті квартиру [ADDRESS] успадкував батько відповідачки [PERSON] , а після смерті батька квартиру успадкувала [PERSON] . Просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в прохальній частині позовної заяви просив в разі неявки в судове засідання відповідача проводити розгляд справи за відсутності представника позивача. Відповідачка та її представник не прибули у судове засідання, надавши відзив на позовну заяву, у якому позовні вимоги заперечують, просять відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства. Як слідує з матеріалів справи, [PERSON] 15.09.2008 підписала Заяву № б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, на підставі якої стала клієнтом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк». Позичальник при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що заява, разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Позивачем, на підставі Договору надання банківських послуг, відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, а Позичальнику надано у користування кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 33000,00 грн., що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 12.10.2022 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] м. Івано-Франківську, про що складено відповідний актовий запис за № 2354 (а.с. 64). Позивачем проведено розрахунок заборгованості станом на дату смерті [PERSON] , згідно якого за позичальником наявна заборгованість в сумі 31720,00 грн., яка складається з наступного: 31720,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, у т.ч.: 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 31720,00 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотках; 0,00 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 0,00 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нараховано комісії. Згідно з ст. 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. За приписами ст.ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу. Отже, за змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язаннями у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця, таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржника за зобов`язанням. Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України «Оформлення права на спадщину»). Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Оскільки зі смертю боржника зобов`язання по поверненню кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми ст. 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми. Так, згідно зі ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Відповідно до статті 1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частиною другою та третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Як слідує з матеріалів справи, 09.05.2023 року позивач направив відповідачці лист-претензію з вимогою про погашення заборгованості за кредитним договором. На виконання ухвали суду від 28 листопада 2023 року про витребування доказів, Першою Івано-Франківською державною нотаріальною конторою 11.12.2023 року на адресу суду надіслано копію спадкової справи № 177/2023 після смерті [PERSON] , з якої вбачається, що [PERSON] 04.04.2023 подала заяву до Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори про відмову від прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] . За положеннями ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. А тому, виходячи із наведеного, при вирішенні спору про стягнення зі спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора, судом підлягає встановленню, яке саме майно спадкоємець отримала у спадщину та яка його вартість. У пункті 32 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" № 5 від 30.03.2012 року роз`яснено, що з урахуванням положення ст. 1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що спадкоємці можуть задовольняти вимоги кредиторів лише: у разі прийняття майна у спадщину; у межах вартості успадкованого майна; у розмірі, яка виникла за життя спадкодавця. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частини 1 та 3 ст. 12 ЦПК України). Таким чином, АТ КБ «Приватбанк», як позивач, зобов`язаний довести, що саме відповідачка прийняла спадщину та вартість майна, прийнятого спадкоємцем у спадщину. У той же час позивач не надав суду жодного належного та допустимого доказу того, що відповідач [PERSON] є спадкоємицею померлої [PERSON] з урахуванням тієї обставини, що у спадковій справі наявна заява відповідача [PERSON] про відмову від прийняття спадщини, що залишилася після смерті її матері [PERSON] . Як слідує з матеріалів справи, квартиру [ADDRESS] [PERSON] успадкувала від свого батька [PERSON] , про що свідчить Свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 17 жовтня 2023 року державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Дмитрук С.Д. Відповідно до вищевказаного свідоцтва, спадщина за ним складається з: квартири [ADDRESS] . Первинним власником квартири [ADDRESS] була [PERSON] (баба відповідачки по батьковій лінії). Після її смерті квартиру [ADDRESS] успадкував батько відповідачки [PERSON] , а після смерті батька квартиру успадкувала [PERSON] . Таким чином позивачем не надано доказів, а судом не встановлено, що відповідач прийняла спадщину у встановленому порядку і є спадкоємицею померлого. Відтак, позовні вимоги не підлягають до задоволення. Відповідно до положень ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Положеннями ч. 1 ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України). Судом встановлено, що між [PERSON] та адвокатом Мушинським В.Т. 17.11.2023 року було укладено Договір про надання правової допомоги, за умовами якого сторони погодили, що за надання професійної правничої допомоги Замовник ( [PERSON] ) своєчасно сплачує Виконавцю (адвокату) послуги, зазначені у п. 3.1. Договору. Пунктом 4.1. Договору визначено, що вартість послуг Виконавця становить 10 000,00 грн. На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги суду надано копію квитанції до прибуткового касового ордеру № 9 від 17.11.2023 на суму 10000 грн. Виходячи з предмета та підстав даного позову, значення справи для сторін та конкретні обставини справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, виходячи також із загальних засад законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, принципу співмірності, враховуючи критерій обґрунтованості та доцільності понесених позивачем витрат, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимоги щодо стягнення з відповідача витрат на правничу (правову) допомогу у розмірі 10000 грн. Такий розмір витрат, на думку суду, є цілком обґрунтованим та пропорційним до предмета задоволеного позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved