Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-25 00:00:00

Короткий зміст позовним вимог [PERSON] 12 грудня 2023 року звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з КП «Київпастранс» на його користь матеріальну шкоди завдану в результаті ДТП в розмірі 28965,49 грн та компенсацію моральної шкоди в розмірі 9000,00 грн, а також вартість оцінки дослідження транспортного засобу в розмірі 3740,00 грн та вирішити питання розподілу судових витрат. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що 31 січня 2022 року близько 22.25 год. в м. Києві по просп. Героїв Сталінграда, 64/65, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Volkswagen Golf», д.н.з. [NUMBER] та тролейбуса д.н. [NUMBER] , що належить КП «Київпастранс». Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 28 квітня 2022 року справа 756/2222/22 водія [PERSON] визнано винним у вчиненні ДТП. На момент ДТП КП «Київпастранс» не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземних транспортних засобів. Згідно зі Звіту про оцінку автотоварознавчого дослідження транспортного засобу № 28/22, складеного 11 квітня 2022 року, вартість ремонту легкового автомобіля «Volkswagen Golf» д.н.з. [NUMBER] , складає 28965,49 грн. Матеріальну шкоду завдану пригодою, а також витрати пов`язані з проведенням оцінки дослідження транспортного засобу позивач просить суд стягнути з власника транспортного засобу КП «Київпастранс», з яким винна у ДТП особа перебувала у трудових відносинах. Крім того вказує, що йому спричинена моральна шкода, що полягає в зміні звичного способу життя, необхідністю пошуку коштів та спрямування бюджету на ремонт транспортного засобу, душевних хвилюваннях, яку оцінює в 9000,00 грн. Рух справи Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 грудня 2023 року справу передано головуючому судді Шролик І.С. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 20 грудня 2023 року відкрито спрощене провадження по справі та призначено справу до розгляду. 06 лютого 2024 року до суду представником КП «Київпастранс» подано відзив на позовну заяву. В якому вказує, що в обґрунтування розміру заподіяного збитку позивач посилається на звіт автотоварознавчого дослідження та просить стягнути вартість відновлювального ремонту без урахування фізичного зносу, що становить 28965,49 грн. При цьому в звіті вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля становить 16731,53 грн. Простять звернути увагу, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували проведення відновлювального ремонту транспортного засобу. Вважають, що позивач має право на відшкодування завданої шкоди у розмірі 15857,68 грн, вартість матеріального збитку зазначеного в Звіті, з вирахуванням ПДВ. Щодо вимог про стягнення моральної шкоди просять відмовити за недоведеністю. 08 лютого 2024 року судове засідання відкладено до 21 лютого 2024 року. 20 лютого 2024 року на адресу суду засобами поштового зв`язку надійшла відповідь на відзив. У судовому засіданні 21 лютого 2024 року позивач та його представник підтримали заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просили задовольнити з підстав та мотивів викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. Представник відповідача КП «Київпастранс» в судове засідання 21 лютого 2024 року не прибув, про день та час розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Представником відповідача на офіційну електронну адресу суду скерована заява про відкладення судового розгляду в день розгляд справи, яка передана судді в судовому засіданні о 14.40 год на стадії дослідження письмових доказів. Вказана заява залишена судом без задоволення. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні 21 лютого 2024 року, просив вирішити спір на розсуд суду. Вислухавши пояснення позивача та його представника, третю особу, дослідивши докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Фактичні обставини справи Судом встановлено, що [PERSON] 31 січня 2022 року близько 22.25 год. керуючи тролейбусом, д.н. [NUMBER] по просп. Героїв Сталінграда, 64/65, в м. Києві не був уважний та не врахував габарит, не дотримався безпечного бокового інтервалу та здійснив зіткнення з автомобілем «Volkswagen Golf», д.н.з. [NUMBER] , який рухався в попутному напрямку, що призвело до механічних пошкоджень вказаних транспортних засобів. Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 28 квітня 2022 року [PERSON] визнано винним у ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності (а.с. 3). Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно звіту про оцінку № 28/22 автотоварознавчого дослідження транспортного засобу від 11 квітня 2022 року вартість ремонту легкового автомобіля «Volkswagen Golf», д.н.з. [NUMBER] після ушкодження ДТП складає 28965,49 грн, в тому числі ПДВ 2912,85 грн (а.с. 10-14). Судом встановлено, та не заперечувалося сторонами, що [PERSON] на момент дорожньо-транспортної пригоди перебував у трудових відносинах з КП «Київпастранс». Станом на момент дорожньо-траспортної пригоди відповідач не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземних транспортних засобів. Позивач [PERSON] звертався до МТСБУ зі заявою про виплату страхового відшкодування, однак йому відмовлено. Спір між сторонами виник з приводу стягнення з КП «Київпастранс», як власника транспортного засобу збитків завданих їх працівником в результаті ДТП виходячи з вартості ремонтних робіт. Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, яка встановлює загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 ст. 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» встановлено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Пунктом 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки їх власникам (володільцям) питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини (частина перша статті 1188 ЦК України). Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Статті 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб`єктного складу відповідальних осіб (коли обов`язок відшкодування шкоди покладається не безпосередньо на особу, яка заподіяла таку шкоду, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини особи, яка завдала шкоди. Не є таким суб`єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Зазначений висновок узгоджується і з нормою частини першої статті 1172 ЦК України та частини другої статті 1187 ЦК України. Судом встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що [PERSON] працював в КП «Київпастранс» і здійснив ДТП керуючи належним відповідачу тролейбусом борт 4353, при виконанні трудових обов`язків. Тому враховуючи положення ст. 1172 ЦК України, КП «Київпастранс» зобов`язане відшкодувати шкоду завдану їх працівником. Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно Звіту № 28/22 від 11 квітня 2022 року, складеного суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] на замовлення позивача, вартість ремонту легкового автомобіля «Volkswagen Golf», д.н.з. [NUMBER] після ушкодження ДТП складає 28965,49 грн, в тому числі ПДВ 2912,85 грн. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, з врахуванням наведеного, позивач у повному обсязі довів свої позовні вимоги в частині стягнення з відповідача вартості ремонту легкового автомобіля після ушкодження ДТП в розмірі 28965,49 грн, в тому числі ПДВ 2912,85 грн. Жодних доказів на спростування розміру збитків, спричинених власнику автомобіля «Volkswagen Golf», д.н.з. [NUMBER] , визначених у звіті про оцінку № 28/22 автотоварознавчого дослідження транспортного засобу від 11 квітня 2022 року, відповідачем суду не надано. Доводи представника відповідача про застосування аналогію Закону « Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в частині не відшкодування коефіцієнту фізичного зносу та ПДВ, суд вважає неприйнятним, тому що дія цього закону застосовується на правовідносини із страховиком. Винна особа, а в даному випадку власник автомобіля має відшкодувати завдані збитки, які визначаються з обсягу відновлюваного ремонту, які має понести власник для відновлення пошкодженого авто, що включає й коефіцієнт фізичного зносу деталей, які підлягають заміні й ПДВ, якій обраховано у звіті. Також матеріалами справи підтверджені витрати позивача, пов`язані з проведенням дослідження транспортного засобу в розмірі 3740,00 грн, згідно платіжної інструкції (а.с. 21). Щодо відшкодування завданої моральної шкоди. Відповідно до частини першої та пункту 1 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частинами 2, 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 5 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). За змістом ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Заявляючи вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач посилався на те, що ним перенесено моральні та душевні страждання, у зв`язку із фізичним пошкодженням транспортного засобу, змінився звичайний ритм життя, позивач вимушено мав користуватися громадським транспортом, що спричинило неподобства пов`язані із роботою та побутом. Доказів спричинення шкоди здоров`ю, позивач не надав. Враховуючи характер та ступінь вини відповідача, глибину душевних та фізичних страждань позивача, зміну його звичного способу життя, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з КП «Київпастранс» на користь позивача моральної шкоди в розмірі 2000,00 грн. Саме такий розмір моральної шкоди, на переконання суду, є виваженим та співмірним, не спричинить збагачення позивача за рахунок відповідача та не поставить в край тяжкий майновий стан відповідача. Щодо розподілу судових витрат При вирішенні питання розподілу судових витрат, суд дійшов наступних висновків. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням ціни позову, та розміру задоволених позовних вимог згідно ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача КП «Київпастранс» на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору, пропорційно задоволеним вимогам в сумі 891,92 грн.

Outcome: partial