Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності на нерухомий об`єкт самовільного будівництва та просить: визнати за ним право власності на самовільно збудований гараж по [ADDRESS] , земельна ділянка для будівництва якого надавалась рішенням №127 виконавчого комітету Корюківської міської ради від 21.08.1995 року. Свої вимоги аргументує тим, що Рішенням №127 виконавчого комітету Корюківської міської ради від 21.08.1995 року йому була виділена земельна ділянка по [ADDRESS] , для будівництва гаража та видано дозвіл на проведення робіт по будівництву гаража відповідно до плану забудови земельної ділянки. Він одразу розпочав будівництво гаража, яке було закінчено у 1997 році. Після закінчення будівництва він користувався гаражем, але не здав його в експлуатацію, тому за ним не було зареєстровано право власності, як за забудовником, на побудований гараж. Зараз виникла необхідність узаконити побудований ним гараж, тому для вирішення даного питання він звернувся до Корюківської міської ради Чернігівської області, де просив винести відповідне рішення і узаконити побудований ним гараж, але у міській раді йому відмовили у вирішенні даного питання, бо зараз це питання не відноситься до компетенції міської ради, побудований ним гараж вважається самочинним будівництвом, бо він не ввів його в експлуатацію в передбачені строки. Спеціалісти міської ради порекомендували звернутись до державної реєстраційної служби, з урахуванням того, що гараж побудований у 1997 році, то начебто є можливість зареєструвати право власності за забудовником відповідно до положень Закону України «Про врегулювання містобудівної діяльності» на підставі амністії. Але в державній реєстраційній службі йому роз`яснили, що даний закон стосується лише житловий будинків, а не гаражів. Таким чином, можливості позасудовим шляхом узаконити побудований ним гараж, немає, тому він звернувся до суду з позовом. В судове засідання позивач не прибув. У позовній заяві вказав про можливість розгляду справи без його участі. Позовні вимоги підтримав. Від відповідача надано відзив на позовну заяву в якому зазначено про можливість розгляду справи без їх участі, а також проти позову не заперечують. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що Рішенням №127 виконавчого комітету Корюківської міської ради від 21.08.1995 року йому була виділена земельна ділянка по [ADDRESS] , для будівництва гаража та видано дозвіл на проведення робіт по будівництву гаража відповідно до плану забудови земельної ділянки. Він одразу розпочав будівництво гаража, яке було закінчено у 1997 році. Після закінчення будівництва він користувався гаражем, але не здав його в експлуатацію, тому за ним не було зареєстровано право власності, як за забудовником, на побудований гараж. Зараз виникла необхідність узаконити побудований ним гараж, тому для вирішення даного питання він звернувся до Корюківської міської ради Чернігівської області, де просив винести відповідне рішення і узаконити побудований ним гараж, але у міській раді йому відмовили у вирішенні даного питання, бо зараз це питання не відноситься до компетенції міської ради, побудований ним гараж вважається самочинним будівництвом, бо він не ввів його в експлуатацію в передбачені строки. Спеціалісти міської ради порекомендували звернутись до державної реєстраційної служби, з урахуванням того, що гараж побудований у 1997 році, то начебто є можливість зареєструвати право власності за забудовником відповідно до положень Закону України «Про врегулювання містобудівної діяльності» на підставі амністії. Але в державній реєстраційній службі йому роз`яснили, що даний закон стосується лише житловий будинків, а не гаражів. Таким чином, можливості позасудовим шляхом узаконити побудований ним гараж, немає, тому він звернувся до суду з позовом. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 1,2,5 ст.376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває право власності на нього. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Враховуючи вищевказане, побудований позивачем гараж вважається самочинним будівництвом, бо дозвіл на будівництво не був ним вчасно реалізований. Земельна ділянка, на якій розташовані самовільно побудований гараж, на даний час не приватизована, належить міській раді, хоча згідно рішення виконавчого комітету Корюківської міської ради №127 від 21.08.1995 року йому була виділена земельна ділянка для будівництва гаража, відповідно до плану забудови по [ADDRESS] , але він не довів до кінця процес приватизації, тому є землекористувачем земельної ділянки, на якій розташований самовільно побудований ним гараж, земельна ділянка надавалась йому на законних підставах, тому суд може визнати за позивачем право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, тим більше, що власник земельної ділянки - відповідач Коркжівська міська рада Чернігівської області, не заперечує проти визнання за ним права власності на нерухомий об`єкт самовільного будівництва. Згідно довідки Корюківського районного комунального підприємства «Рампа» бюро технічної інвентаризації, гараж побудований без порушення будь-яких норм, дане будівництво не порушує прав інших осіб, загальна площа гаражу становить 26,00 м. кв., його загальна інвентарна вартість становить 52455,00 грн., що і є ціною позову. Той факт, що саме позивач є забудовником та фактичним власником побудованого гаража, підтверджується документально: довідкою Корюківського районного Комунального підприємства «Рампа» бюро технічної інвентаризації про належність гаража та його вартість; технічним паспортом на гараж; Копією рішення №127 Виконавчого комітету Корюківської міської ради від 21.08.1995 року про надання земельної ділянки; копією дозволу на проведення робіт по будівництву гаража відповідно до плану забудови земельної ділянки, та іншими документами. На спірний гараж крім нього ніхто не претендує, тому є підстави для визнання за позивачем права власності на самовільно побудований гараж. З`ясувавши обставини справи, перевіривши їх доказами дослідженими у судовому засіданні, суд приходить до висновку про задоволення позову. Згідно положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України про судовий збір. Оскільки позов визнано під час підготовчого судового засідання до початку розгляду справи по суті, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50% відсотків судового збору, що становить 605 грн. 60 коп., а решту судового збору сплаченого позивачем залишити за ним. Враховуючи викладене,

Outcome: approved