Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-18 00:00:00

ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 06 грудня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 722251514 у формі електронного документу з використанням електронного підпису. Відповідно до кредитного договору ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надало відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти в сумі 16600 грн. строком на 30 днів, а саме до 05.01.2022 року. 28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 722251514 від 06.12.2021 року, що підтверджується, також, витягом з реєстру прав вимоги № 175 від 05.05.2022 року. 31.12.2020 року Додатковою угодою № 26 до Договору факторингу № 28/1118-01 сторони дійшли згоди викласти текст Договору у новій редакції. 20.10.2022 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № 20102022, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 722251514 від 06.12.2021 року, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги № 2 від 06.03.2023 року. Відповідно до Реєстру боржників від 06.03.2023 року до договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022 року, до позивача перейшло право грошової вимоги в сумі 43\~848 грн. 78 коп., з яких 16\~599,20 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 27\~249,58 грн. сума заборгованості за відсотками. На підставі наведеного, просить суд, стягнути з відповідача в користь позивача заборгованість в розмірі 43\~848 грн. 78 коп., згідно кредитного договору № 722251514 від 06.12.2021 року та понесені судові витрати по справі. Ухвалою суду від 13 листопада 2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. У відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначив, що заперечує проти даного позову та повідомляє, що його довіритель позов не визнає та вважає його безпідставним. Вказує, що позов не містить жодних належних доказів отримання [PERSON] кредитних коштів. Крім того, зазначає, що на момент укладання договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та відповідачем, відтак у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ «Таліон Плюс» на підставі договору факторингу, а тому ТОВ «ФК «ЄАПБ» є неналежним відповідачем. На підставі наведеного просить відмовити у позові ТОВ «ФК «ЄАПБ» повністю. 17 січня 2024 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій наведено доводи на спростування аргументів відзиву. 29 січня 2024 року на адресу суду від представника відповідача надійшло заперечення, у якому наведено доводи на спростування аргументів відповіді на відзив. Представник позивача до судового засідання подав суду заяву про слухання справи у його відсутності, просить суд позов задовольнити. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача до судового засідання подав суду заяву про слухання справи у його відсутності. Суд вважає за можливе слухати справу у відсутності сторін по наявним матеріалам справи. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч. 1\~ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі\~ст. 514 цього Кодексу\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою\~статті 81 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 722251514 від 06.12.2021 року, що підтверджується, також, витягом з реєстру прав вимоги № 175 від 05.05.2022 року (а.с. 85). Із матеріалів справи вбачається, що Додатковою угодою № 26 від 31.12.2020 року до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, укладеною цими сторонами, п. 8.2. викладено у новій редакції і строк дії договору визначено до 31 грудня 2021 року (а.с. 86-89). 06.12.2021 року, тобто після укладення зазначеного договору факторингу, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклало з [PERSON] кредитний договір № 722251514 на суму 16600 грн. строком на 30 днів, а саме до 05.01.2022 року (а.с. зворот 5-9). 20.10.2022 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № 20102022, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 722251514 від 06.12.2021 року, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги № 2 від 06.03.2023 року (а.с.74-81). Відповідно до Реєстру боржників № 2 від 06.03.2023 року до договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022 року, до позивача перейшло право грошової вимоги в сумі 43\~848 грн. 78 коп., з яких 16\~599,20 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 27\~249,58 грн. сума заборгованості за відсотками (а.с. 15,16). Таким чином, судом встановлено, що кредитний договір між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем був укладений 06.12.2021, тобто після укладення 28 листопада 2018 року договору факторингу між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», за умовами якого клієнт ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» передав фактору ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги. І лише 20.10.2022 року на підставі договору факторингу ТОВ «Таліон Плюс» передало ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги, зазначених у відповідних реєстрах прав вимоги. Отже, до позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» не перейшло право вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором № 722251514, оскільки кредитний договір був укладений 06 грудня 2021 року, а договір факторингу, за умовами якого фактору ТОВ «Таліон Плюс» було передано право вимоги за кредитними договорами, був укладений 28 листопада 2018 року, тобто до укладення кредитного договору. Виходячи з вищевказаного, суд дійшов висновку про безпідставність заявленого позивачем позову, оскільки ТОВ «ФК «ЄАПБ» є неналежним позивачем, бо не довів своє право вимагати від [PERSON] сплати заборгованості за кредитним договором, укладеним 06.12.2021 року між ним та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58). Також, п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. За таких обставин, вбачається, що вимоги позивача не знайшли свого підтвердження, отже у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed