Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-19 00:00:00

Стислий виклад суті спору АТ КБ "Приватбанк" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 12.01.2013 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н, згідно умов якого банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який в подальшому неодноразово змінювався. Договір укладено шляхом заповнення заяви-анкети, на підставі чого відповідач отримав кредитну карту для доступу до кредитного рахунку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Свої зобов`язання з передачі грошових коштів банк виконав шляхом надання доступу до кредитних коштів через банківські картки. Однак, в порушення норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 15.11.2023 заборгованість відповідача перед банком складала 56 688, 52 грн., яка складається з наступного: 47 236, 26 грн. - заборгованості за тілом кредиту, 9 454, 26 грн. - заборгованості за простроченими відсотками. В зв`язку з цим, позивач просив стягнути з [PERSON] на користь банку заборгованість у вказаному вище розмірі та сплачений судовий збір у розмірі 2147, 20 грн. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії Згідно витребуваної інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача, [PERSON] зареєстрований по [ADDRESS] . Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 22.12.2023 відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у якій роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 07.02.2024 по справі витребувано докази, а саме: у позивача - АТ Б «ПриватБанк» докази - розрахунок заборгованості відповідача [PERSON] , за період з 12.01.2013 по 15.11.2023 (дату, станом на яку позивачем визначена заборгованість), з деталізацією окремим рядком суми фактично отриманих відповідачем кредитних коштів та суми коштів, сплачених позивачем на погашення заборгованості. На виконання указаної ухвали 20.02.2024 суду надана заява з поясненнями. В судове засідання представник позивача не з`явився, повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. В заявах, доданих до позову, просив здійснювати розгляд справи без його участі, не заперечив щодо ухвалення заочного рішення. Враховуючи вказане суд розглядає справу без участі представника АТ КБ «ПриватБанк». Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належними чином в порядку ст.ст. 128-131 ЦПК України шляхом надсилання судових повісток на зареєстровану адресу проживання, які, повернуті до суду з відміткою про відсутність адресата. Про причини неявки суд не повідомляв, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав. Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив. На підставі вищевикладеного та враховуючи те, що представник позивача проти ухвалення заочного рішення не заперечив, суд, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення по ній на підставі наявних у справі доказів згідно вимог ст. 280 ЦПК України. У відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Фактичні обставини встановлені судом Вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши та оцінивши в судовому засіданні письмові докази в їх сукупності, встановивши таким чином фактичні обставини справи, суд прийшов до наступних висновків. Так, з матеріалів справи встановлено, що 12.01.2013 [PERSON] підписав анкету-заяву про отримання кредиту та про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг й ознайомлення з Тарифами банку (а.с. 66). До позову додано заяву-приєднання до Умов та правил надання банківських послуг яка підписана [PERSON] 12.01.2023 в якій зазначено анкетні дані заявника та про бажання оформити саме Пенсійну картку (66). Також додано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг яка підписана [PERSON] 12.12.2022 та в якій зазначено про умови отримання і користування двома кредитними продуктами картка Універсальна та картка Універсальна Gold (а.с. 67-76). Паспорт споживчого кредиту щодо різних типів кредитних продуктів, який зазначено, що підписано [PERSON] 29.08.2021 (а.с. 77-81). Доданий текст Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк», та витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт, у яких відсутній підпис відповідача, який би підтверджував його ознайомлення з даними документами (а.с. 82, 84-111). Згідно розрахунків, наданих АТ КБ «Приватбанк», заборгованість відповідача перед банком станом на 15.11.2023 складала 56 688,52 грн., яка складається з наступного: 47 234, 26 грн. - заборгованості за тілом кредиту, 9454, 26 грн. - заборгованості за простроченими відсотками. Згідно вказаних розрахунку, процентна ставка за відсотками неодноразово змінювалася : 01.11.2015 3,6%, з 01.08.2020 - 3,5 %, з 03.09.2020 - до 3,4 %, 01.08.2020 - до 3,4 % річних. Також з вказаного розрахунку вбачається, що кошти, які повертав відповідач банку, зараховувались на погашення відсотків, а також на їх погашення знімалися кошти з самого тіла кредиту, чим збільшувався його розмір. Крім того, згідно двох розрахунків поданих позивачем відповідачем будо внесено коштів на погашення заборгованості - 46 292, 67 грн. та 253 027, 39 грн. (а.с. 7-15, 16-24). Як вбачається з довідок про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на ім`я [PERSON] , останньому неодноразово видавались кредитні картки за договором, а саме - 03.02.2014 (термін дії до 09/17), 17.09.2018 (термін дії до 08.22), 03.09.2020 (термін дії до 04/24), 08.11.2022 (термін дії до 08/26), 09.12.2022 (термін дії до 12/26), 12.12.2022 (термін дії до 12/26). Кредитний ліміт за договором б/н також неодноразово змінювався (дев`ятнадцять разів), востаннє - 01.05.2023 до «0» грн. Також згідно вказаної довідки зазначено, що стартом карткового рахунку є 03.02.2014 (а. с. 64, 65). Згідно виписок по рахунку, відповідач користувався наданими банком кредитними коштами та повертав їх, станом на 01.11.2023 розмір заборгованості відповідача перед банком складає 56 688, 52 грн. (а.с. 25-63). Оцінка доводів сторін, мотиви застосування норм права та висновки суду по суті спору Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. За вимогами статей 12, 80, 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно із ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім заборгованості за тілом кредиту стягнути і інші складові його вартості, зокрема заборгованість за простроченими відсотками. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", "Універсальна Contract", "Універсальна Gold" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. При цьому, надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника від 12.01.2013, яка безпосередньо підписана останнім, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). В свою чергу, примірник Умов, підписаний відповідачем 12.12.2022 (а.с.76) не можна вважати доказом того, що ще з часу початку користування кредитними коштами та, відповідно, часу, з яког онарахована заборгованість, відповідач погодився на вказані умови, так як між початком користування коштами, нарахуванням відсотків за корисутвання ними і часом підписання умов минуло 8 років. Також суд враховує, що додана до позову Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг підписана відповідачем лише 29.08.2021, тобто через 6 років після початку нарахування заборгованості, що не дає підстав враховувати цей доказ як підтвердження правильності нарахованого розміру заборгованості. Інших примірників Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку чи витягів з Тарифів обслуговування кредитних карт, які б були підписані відповідачем при зверненін з Заявою-анкетою чи початку користування кредитними коштами - матеріали справи не містять. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір процентів за користування кредитом та відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, на підставі яких банком нараховано зазначений в позові сукупний розмір заборгованості. Тому, в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Також, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив би покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Суд зазначає, що згідно довідки (а.с.65) та виписки (а.с. 25-63), з лютого 2014 року і по даний час у відповідача було шість активних банківських карток, якими він користувавсь і з яких списувалися і переводилися кошти, та які відповідач поповнював своїми коштами. Водночас, суду не надано відомостей, на яких саме умовах було видано всі шість карток, в якому розмірі взаємні перекази по картками можна вважати списанням чи погашенням заборгованості відповідача саме за договором від 12.01.2013, а з наданого розрахунку заборгованості неможливо з`ясувати, з якої саме картки здійснювалося зняття та поповнення коштів. Суд зазначає щодо прострочених відсотків, що до стягнення підлягають лише суми коштів, що передбачені умовами кредитного договору. Водночас правові підстави для стягнення заборгованості по прострочених відсотках у суду відсутні у зв`язку з безпідставністю позовних вимог у цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті в анкеті-заяві від 12.01.2013, яка підписана [PERSON] , та оскільки витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку не може вважатися складовою частиною спірного кредитного договору, з огляду на наведене вище. Подібний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 21.10.2020 по справі № 190/1419/19. Також, долучений до матеріалів справи паспорт споживчого кредиту не можна вважати підтвердженням того, що сторони обумовили зазначені умови кредитування, оскільки він був підписаний відповідачем лише 29.08.2021, тобто набагато пізніше після початку користування кредитними коштами і часу нарахування прострочених відсотків позивачем. Крім того, ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, адже у паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін та його змісту. Такі висновки, сформовані у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23.05.2022 у справі № 393/126/20. Щодо наданих позивачем розрахунку та виписок, якими позивач підтверджує розмір заборгованості за тілом кредиту, суд зазначає наступне. Згідно розрахунку, у відповідача заборгованість за тілом кредиту складає 47 234, 26 грн., при цьому розмір заборгованості обраховується не з часу подання позивачем анкети чи видачі першої кратки (03.02.2014) а з 01.01.2015, хоча з наданої вииски вбачається , що користування коштами почалося 03.02.2014. Однак період часу по 01.01.2015 не охоплений розрахунком заборгованості. Також вбачається, що банком з кредитного рахунку відповідача (з сум тіла кредиту) здійснювалося списання кредитних коштів на погашення відсотків та комісії, інших платежів, сплата яких у саме цих розмірах та за рахунок тіла кредиту не передбачена договором, підписаним відповідачем. Зазначена обставина підтверджується випискою руху коштів по рахунку, з якої вбачається, що після списання відсотків за використання кредитного ліміту відповідно зменшувався залишок коштів на рахунку на суму такого списання, тим самим збільшувалась заборгованість відповідача за тілом кредиту. Оскільки кошти, внесені відповідачем на погашення отриманого кредиту були безпідставно зараховані банком на погашення відсотків (за відсутності погодження цих умов), то їх необхідно врахувати як погашення відповідачем заборгованості за тілом кредиту. Враховуючи вказане, для належного встановлення розміру фактичної заборгованості, судом будо постановлено ухвалу про витребування доказів, а саме - надання позивачем розрахунку заборгованості відповідача [PERSON] , за період з 12.01.2013 по 15.11.2023 (дату, станом на яку позивачем визначена заборгованість), з деталізацією окремим рядком суми фактично отриманих відповідачем кредитних коштів та суми коштів, сплачених позивачем на погашення заборгованості. Однак, позивачем на вимогу суду було лише повторно надано виписку про користування коштами, без деталізації окремим рядком суми фактично отриманих відповідачем кредитних коштів та суми коштів, сплачених позивачем на погашення заборгованості, з поясненням, що позивач не може надати витребувані відомості з технічних причин. Тобто вбачається, що фактично ухвала про надання доказів не виконана, так як позивач не володіє належними відомостями про фактично отримані та повернуті кошти відповідачем. Вказане саме по собі ставить під обгрунтований сумнів вірність наданого позивачем розрахунку заборгованості, з врахуванням зазначених вище мотивів щодо оцінки інших доказів. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд зазначає, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Враховуючи вказане, суд приходить до висновку, що факт наявності та розмір заборгованості відповідача перед позивачем не доведений належними та достатніми доказами , а тому позовні вимоги є безпідставними та необгрунтованими. Тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Розподіл судових витрат Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України та в зв`язку з відмовою в позові, судові витрати у виді судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду, суд покладає на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed