Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-11 00:00:00

у листопаді 2023 року [PERSON] через свого представника - [PERSON] звернулась до суду з заявою, в якій просила: - встановити неправильність запису в актовому записі про її народження № 2 від 06.04.1944 року, складеного виконавчим комітетом Дібровської сільської ради Баранівського району Житомирської області, а саме: щодо по-батькові її батька виправити з « [PERSON] » на « [PERSON] »; - зобов`язати Голосіївський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) внести зміни до актового запису про її народження № 2 від 06.04.1944 року, складеного виконавчим комітетом Дібровської сільської ради Баранівського району Житомирської області, вказавши по-батькові батька « [PERSON] ». В обґрунтування заяви вказала, що 14.04.1961 року Баранівським районним у Житомирській області відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області мені, [PERSON] (дівоче прізвище - [PERSON] ), видано свідоцтво про народження [NUMBER] . При цьому, під час внесення інформації до книги записів актів громадянського стану про народження від 06.04.1944 року за №2 було допущено помилку щодо внесення запису по-батькові мого батька, а саме вказано « [PERSON] » при тому, що вірним є « [PERSON] ». З метою усунення неправильності запису по-батькові батька вона зверталась із заявою до Голосіївського районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві щодо внесення змін до актового запису про народження від 06.04.1944 року за №2, складеного виконавчим комітетом Дібровської сільської ради Баранівського району Житомирської області, а саме виправлення по-батькові батька з « [PERSON] » на « [PERSON] », але отримала відмову із-за відсутності підтверджуючих документів, а саме актового запису про шлюб батьків та відомостей про нього. З урахуванням викладеного, запис внесений до акту громадянського стану про народження від 06.04.1944 року за №2 відносно по-батькові її батька - є неправильним та потребує виправлення помилково внесених відомостей. Внесення змін до актового запису про народження має для неї юридичне значення. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Хоменко В.С. від 20.11.2023 року відкрито провадження по справі та призначено судове засідання на 12.02.2024 року (а.с. 19). В судовому засіданні представник заявника - [PERSON] заяву підтримала, просила задовольнити, посилаючись на те, що це в подальшому має значення для реалізації спадкових прав заявника. Заінтересовані особи в судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи за відсутності її представника та зазначила, що думка Голосіївського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із зазначеного в заяві [PERSON] висловлена у висновку про внесення змін до актового запису цивільного стану від 11.05.2018 року № 91. Заслухавши представника заявника, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. У відповідності до ст.ст.13, 81 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 14.04.1961 року (повторно), [PERSON] народилась [INFO] в селении Дибровка, район Барановский, область Житомирская (мова документа), про що зроблено актовий запис № 2. Батьки: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с. 5). Згідно свідоцтва про одруження [NUMBER] зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис 9037 (а.с. 6). Відповідно до паспорту серія [NUMBER] від 09.07.1996 року, [PERSON] народилась [INFO] у с. Дібровка Баранівського району Житомирської області (а.с. 3). З матеріалів справи вбачається, що Народним судом 4-ї дільниці міста Житомира у справі № 496 1949 рік про встановлення тотожності прізвища, постановлено ухвалу про визнання факту, що [PERSON] він же [PERSON] (а.с. 7). На аркушах справи 8-9 міститься копія свідоцтва за участь у Великій Вітчизняній війні на ім`я [PERSON] . Згідно висновку Голосіївського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) № 91 про внесення змін до актового запису цивільного стану від 11.05.2018 року відмовлено у виправленні по батькові батька [PERSON] з « [PERSON] » на « [PERSON] » через відсутність підтверджуючих документів, а саме відсутності актового запису про шлюб батьків та відомостей про нього (а.с. 10-12). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За загальними правилами доказування, визначеними ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відносини, пов`язані з проведенням державної реєстрації актів цивільного стану, внесенням до актових записів цивільного стану змін, їх поновленням і анулюванням, засади діяльності органів державної реєстрації актів цивільного стану врегульовані Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків (ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», ч. 1 ст. 49 ЦК України). Згідно з ч. 2 ст. 49 ЦК України актами цивільного стану є народження фізичної особи, встановлення її походження, набуття громадянства, вихід з громадянства та його втрата, досягнення відповідного віку, надання повної цивільної дієздатності, обмеження цивільної дієздатності, визнання особи недієздатною, шлюб, розірвання шлюбу, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, зміна імені, інвалідність, смерть тощо. Частиною 4 ст. 49 ЦК України передбачено, що реєстрація актів цивільного стану проводиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація актів цивільного стану у встановлених законом випадках є обов`язковою. Державній реєстрації відповідно до цього Закону підлягають народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акта цивільного стану. Частиною 1 ст. 22 Закону «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. Пленум Верховного Суду України у п. 11 постанови від 07.07.1995 року № 12 «Про практику розгляду судами справ про встановлення неправильності запису в актах громадянського стану» роз`яснив судам, що суд постановляє рішення про неправильність запису в акті громадського стану, саме в тій частині цього запису, в якій встановлено неправильність, а не запису всього акта громадянського стану. Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Виходячи зі змісту п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 (зі змінами) «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», судом розглядаються справи про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті (у тому числі факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали). Суд може встановлювати факти належності документів, які не належать до тих, що посвідчують особу. В той же час, відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як вбачається із частини 2 вказаної вище статті, ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до частини 2 вказаної вище статті, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Частиною 3 вказаної вище статті передбачено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Як вбачається з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно з частиною 2 вказаної вище статті, питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Приймаючи до уваги викладене, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню, оскільки з поданих заявником доказів неможливо встановити факт неправильності запису в актовому записі про її народження № 2 від 06.04.1944 року, а саме: щодо виправлення по-батькові її батька з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Зокрема, в ухвалі Народного суду 4-ї дільниці міста Житомира у справі № 496 1949 рік про встановлення тотожності прізвища, якою постановлено ухвалу про визнання факту, що [PERSON] він же [PERSON] , й яка надана заявником при зверненні до суду на обґрунтування своїх вимог, зазначається, що [PERSON] прізвище поміняв під час Вітчизняної війни. Діти та дружина носять прізвища [PERSON] . В свідоцтві про народження заявника зазначено прізвище матері як [PERSON] . Будь-яких доказів того, що мати заявника, сама заявник змінювали прізвища не надані. Окрім того, надана ухвала Народного суду 4-ї дільниці міста Житомира у справі № 496 1949 рік не містить відмітки про набрання нею законної сили, а також матеріали справи не містять доказів її виконання. На підставі наданих заявником письмових документів: ухвала Народного суду 4-ї дільниці міста Житомира у справі № 496 1949 рік та копії посвідчення на ім`я [PERSON] , датованого 1946 роком, встановити факт, який просить заявник, суд підстав не вбачає. Інші докази, подані заявником, вказаних висновків суду не спростовують. За таких обставин, суд надходить до висновку про відмову у задоволенні заяви [PERSON] , заінтересована особа: Голосіївський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про встановлення факту, що має юридичне значення. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed