Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-12 00:00:00

В листопаді 2023 року представник позивача, адвокат Лебедовська Людмила Юріївна, яка діє в інтересах позивача [PERSON] звернулася через систему «Електронний суд» до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання,\~ посилаючись на наступні обставини. 14.02.2004 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 102. 19.03.2013 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Від шлюбу сторони мають повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає із позивачем та знаходиться на її утриманні. Син [PERSON] продовжує навчатися у Політехнічному Університеті у м. Кошице, на денній формі навчання за першим бакалаврським рівнем вищої освіти, на факультеті гірничої справи, екології, менеджменту та геотехнологій, є студентом 2-го курсу, строк навчання 3 (три) роки, що підтверджується довідкою з навчального закладу від 05.09.2023 року. На період навчального процесу син [PERSON] проживає у гуртожитку, плата за проживання у гуртожитку становить 4000,00 грн. (чотири тисячі гривень 00 коп.) щомісяця. На вихідні дні та канікули син приїжджає додому і знаходиться на утриманні позивача. Син [PERSON] навчається з метою отримання повної вищої освіти, не має можливості працювати, проживає в гуртожитку і в зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги. За змістом статті 199 СК України законодавцем визначено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчатись, тобто на весь період навчання, який охоплює період від вступу до закінчення чи відрахування з навчання. Відповідач на утримання сина матеріальної допомоги не надає, не зважаючи на те, що згідно законодавства зобов`язаний це робити, що позбавляє право сина на повноцінний розвиток та навчання. Позивач не в змозі самостійно утримувати сина, у зв`язку з тим, що йому необхідні кошти на проїзд до місця навчання, проживання, одяг, харчування, підручники тощо, що й зумовило необхідність звернення до суду. Затрати та утримання сина: оплата за гуртожиток 4000,00 грн. щомісяця, проїзд до місця навчання 1000,00 грн. щомісяця, харчування, одяг, медичне страхування, канцтовари, засоби особистого догляду не менше 10000,00 грн. на місяць. Обставини щодо витрат на матеріальне утримання дитини не потребує доказування бо такі витрати як на харчування, лікування, одяг для дитини заявлені виходячи з вимог розумності та спів розмірності. Загальна мінімальна сума на утримання сина становить близько 15000,00 грн. Відповідно до статистичних даних Головного управління статистики в Київській області середня місячна заробітна плата по Київській області у 2023 році становить близько 18000,00 грн. Відповідач отримує пенсію, працює та отримує заробітну плату. На утриманні неповнолітніх та інших осіб у відповідача немає, фінансово спроможній надавати матеріальну допомогу сину в період навчання, але ухиляється вiд утримання та матеріальної допомоги добровільно сину не надає. Інші особи, щодо яких відповідач має аліментні зобов`язання відсутні. Просила суд стягнути з [PERSON] , [INFO] , аліменти на користь [PERSON] , [INFO] , на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини доходу, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до закінчення навчання\~ (а.с. 1-4). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.11.2023 року (а.с. 22) головуючим суддею визначено суддю Орєхова О.І. та матеріали справи передані для розгляду. За відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу (ч. 1 ст. 187 ЦПК України). Відповідно до ч. 6 ст. 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. 09 листопада\~ 2023 року здійснено запит стосовно відомостей про реєстрацію місця проживання відповідача\~ (а.с. 29). 19 грудня 2023 року за вх. № 57963\~ судом отримано з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в Києві та Київській області щодо\~ зареєстрованого місця проживання (перебування) відповідача (а.с. 30). Згідно отриманої інформації [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Перереєстрація з адреси: [ADDRESS] . Якщо відповідачем вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суд відкриває провадження не пізніше наступного дня з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи відповідача (ч. 1 ст. 187 ЦПК України). Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.\~\~ Ухвалою судді 21 грудня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у вищезазначеній справі. Постановлено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання у справі на 17 січня 2024 року (а.с. 31-32). 17 січня 2024 року від представника відповідача [PERSON] була отримана заява за вх. № 3136 про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю в іншому процесі (а.с. 45). Згідно протоколу судового засідання від 17.01.2024 року, розгляд справи було відкладено на 11 годину 00 хвилин 13 лютого 2024 року (а.с. 47).\~ На адресу суду поштовим відправленням надійшов відзив на позовну заяву, за підписом представника відповідача Руслана Семенюти, отриманий та зареєстрований канцелярією суду\~ 22.01.2024 року за вх. № 4095, в якому останній зазначив, що на даний час відповідач не має можливості сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дитини у розмірі 1/4 частки від свого доходу, який становить 7919,13 грн. (пенсія) на місяць, так як має ряд захворювань, внаслідок яких є інвалідом 2 групи (підтверджується пенсійним посвідченням); має на утриманні матір пенсіонерку, інваліда 3 групи, для якої є єдиним помічником, оскільки батько помер, а в силу віку та стану здоров`я мати витрачає основну частину своєї пенсії на ліки. Тому третина доходу відповідача відходить на забезпечення належних умов проживання матері, яка утримувала його в свій час; щомісячно несе витрати на оплату житлово-комунальних послуг за місцем свого проживання в середньому 2500 грн. в місяць; щомісячно несе витрати на придбання продуктів харчування, сезонного одягу, засобів гігієни, що також повинно враховуватися при розгляді справи про стягнення аліментів, як обов`язкові витрати відповідача, які він не може не здійснювати. Станом на сьогоднішній день, відповідач не має у власності будь-якого нерухомого майна. Інших доходів, крім пенсії, не отримує. В свою чергу, позивачем не надано доказів щодо щомісячних витрат на утримання сина в розмірі 11000 грн., в тому числі оплати проживання за гуртожиток, проїзду до місця навчання, затрат на одяг, медичне страхування, канцтовари та інше. Також, позивач не надає жодних доказів про свій матеріальний стан як і про доходи повнолітнього сина сторін. З урахуванням вищевикладеного, відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання свого сина у розмірі 1/6 частини доходу. Просили поновити строк на подання відзиву, позовні вимоги задовольнити частково. Призначити стягнення аліментів з [PERSON] на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/6 частини усіх видів його доходу до закінчення сином навчання, але не більше як до досягнення ним 23 років. Звільнити від сплати судового збору, відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», - від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю І та ІІ групи (а.с. 48-51). На адресу суду через систему «Електронний суд» від представника позивача, адвоката Лебедовської Людмили Юріївни надійшла відповідь на відзив, отримана та зареєстрована канцелярією суду\~ 30.01.2024 року за вх. № 56295, в якому остання зазначила, що відповідач у відзиві наголошує, що має ряд захворювань, хоча жодних доказі чеки, квитанції виписки про погіршення його стану здоров`я суду не надає, окрім посвідчення інваліда 2 групи з 2017 року. Також, відповідач стверджує, що є єдиним помічником своєї матері, але не зазначає, що в нього є брат [PERSON] , [INFO] , який є працездатним, має роботу і теж зобов`язаний піклуватися по свою матір [PERSON] . Жодних документів, доказів, що саме відповідач утримує свою матір чи здійснює її лікування суду не надав. Відповідач вказує, що на його утриманні перебуває мати, пенсіонерка, інвалід 3 групи, але жодних доказів, що він є опікуном чи має статус особи, яка здійснює догляд за інвалідом суду не надає. Також мати відповідача отримує пенсію, різного роду пільги та компенсації від держави. Відповідач стверджує, що він несе витрати на оплату житлово-комунальних послуг та надає квитанції. В даних квитанціях зазначено, що за адресою [ADDRESS] , зареєстрована та проживає одна особа, мати відповідача, [PERSON] , яка користується наданими послугами. Щомісячні витрати відповідача на харчування, лікування та одяг не можуть бути підставою для зменшення розміру аліментних зобов`язань, бо дані витрати несе кожна людина з урахуванням розумності і співрозмірності і не може впливати на обов`язок відповідача утримувати сина, який продовжує навчатися. Перебування на утриманні платника аліментів непрацездатної матері відповідача, не є однозначною підставою для зменшення розміру аліментів. До того ж, факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не передбачена в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів (ст. 182 Сімейного кодексу України). Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Навчання, крім побутових витрат, також потребує значних коштів на придбання літератури, методичного матеріалу, щоденного виділення коштів на харчування та транспорт. Обов`язок по утриманню дитини лежить як на батькові так і на матері дитини, отже матеріальне забезпечення на період навчання повинно покладатися на обох батьків. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними 23 років. Повнолітній син, [PERSON] , здобуває професію і на даний час, навчання є основним видом його діяльності, він не має змоги працювати та повністю себе утримувати. А тому стягнення з відповідача 1/4 частини доходу є мінімальним розміром для стягнення аліментів в період навчання. А тому просила задовольнити позовні вимоги зазначені у позовній заяві та стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] аліменти на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, [PERSON] , [INFO] ,\~ у розмірі 1/4 частини доходу відповідача, щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову до суду і до закінчення сином навчання, але не більше як до досягнення ним 23 років. В судове засідання 13.02.2024 року позивач [PERSON] та представник позивача адвокат Лебедовська Людмила Юріївна, яка діє на підставі ордеру, серія АІ № 1490456 та свідоцтва про право на заняття адвокатської діяльності, не з`явилися, 13.02.2024 року за вх. № 8247 від представника позивача отримано заяву, в якій остання просила справу розглядати за відсутності позивача та представника. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити (а.с. 82). В судове засідання 13.02.2024 року відповідач [PERSON] та представник позивача адвокат Семенюта Руслан Анатолійович, який діє на підставі ордеру, серія АІ № 1522973 та свідоцтва про право на заняття адвокатської діяльності, не з`явилися, 13.02.2024 року за вх. № 8246 від представника відповідача отримано заяву, в якій останній просила справу розглядати за відсутності відповідача та представника. Позовні вимоги визнають повністю та проти задоволення позову не заперечують (а.с. 79-80). Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів (ч. 3 ст. 211 ЦПК України). Тому, суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання за відсутності учасників справи, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 361/8331/18 від 1 жовтня 2020 року. В зазначеній постанові Верховний Суд виходив з такого: «якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні». Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Інших заяв та клопотань на час розгляду справи від учасників судового розгляду на адресу суду не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники справи не з`явилися в судове засіданні, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ В судовому засіданні\~ встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 14 лютого 2004 року, який рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 березня 2013 року\~ було розірвано (а.с. 9-10). Вказане судове рішення набрало законної сили 20.03.2013 року. Встановлено, що від шлюбу у подружжя народилася дитина [PERSON] , [INFO] , про що в матеріалах справи свідчить копія свідоцтва про народження, серія\~ [NUMBER] , виданого повторно Відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області від 06 грудня 2005 року, актовий запис № 1771, де батьками останнього вказано [PERSON] та [PERSON] \~ (а.с. 11). Звертаючись до суду з вказаними вимогами, позивач зазначає, що дитина продовжує навчатися, їй одній без допомоги батька складно забезпечити належний рівень утримання її сина, тому вимушена звернутися з вищевказаними вимогами в судовому порядку. Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини третьої статті 199 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають: той з батьків, з ким проживає дочка, син, які продовжують навчання; безпосередньо дочка, син, які продовжують навчання. Встановлено, що [PERSON] , [INFO] проживає разом із матір`ю, позивачем по справі, що підтверджується Витягами з реєстру територіальної громади від 27.10.2023 року (а.с. 13-14). Враховуючи вимоги статті 199 СК України позивач [PERSON] , як мати [PERSON] , з якою зареєстрований та проживає останній, має право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів. Згідно з ч.2 ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до положення ст. 3 «Конвенції про права дитини» від 20.11.1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Так, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання після досягнення повноліття (незалежного від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка або син, а також самі дочка або син, які продовжують навчання. Згідно з статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів із урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів із одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. В п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Зазначена правова позиція висловлена у Постановах Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 225/1447/16-ц та від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16-ц. У відповідності до п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Отже, обов`язковою умовою стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини є навчання, право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Навчання, крім побутових витрат, також потребує значних коштів на придбання літератури, методичного матеріалу, щоденного виділення коштів на харчування та транспорт. Аналогічна правова позиція висвітлена в постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 761/10510/17. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, при чому обов`язком особистим, індивідуальним, який не залежить від віку батьків. У відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. За змістом вищенаведеної норми суд визначає аліменти у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором за заявою одержувача аліментів, і водночас змінює спосіб стягнення аліментів за позовом одержувача аліментів. При цьому закон не визначає необхідних умов чи підстав для визначення чи зміни способу стягнення аліментів, - визначення способу стягнення аліментів є виключно правом одержувача аліментів. Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові Цивільного касаційного суду Верховного Суду від 04.07.2018 р. по справі № 490/4522/16-ц. Такий правовий висновок міститься і в постанові КЦС ВС від 11.03.2020 № 759/10277/1 (61-22317св19). Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як встановлено, [PERSON] , досяг повноліття в листопаді 2022 року ( [INFO] ). З копії довідки від 05.09.2023 року, яка видана Політехнічним університетом у Кишіце Факультет гірничої справи, екології, менеджменту та геотехнологій вбачається, що [PERSON] дійсно є студентом 2 курсу денної форми за першим бакалаврським рівнем вищої освіти на Факультеті гірничої справи, екології, менеджменту та геотехнологій Політехнічного університету у м. Кишіце. Навчальний рік триває з 01 вересня 2023 року по 31 серпня 2024 року.\~ ( а. с. 12 ). Отже, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що [PERSON] , [INFO] є повнолітнім, навчається на денній формі навчання, а відтак потребує матеріальної допомоги, оскільки саме по собі перебування на денній формі навчання свідчить про неможливість його працевлаштування впродовж часу навчання. Отже, стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання ним коштів, необхідних для його життєдіяльності, оскільки на період навчання він не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними 23 років. Такий правовий висновок міститься в\~ постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 753/20347/20. Відповідач [PERSON] , звертаючись до суду із заявою про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги про стягнення аліментів на період навчання визнав, та не заперечував проти задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.\~ Таким чином, при визначенні розміру аліментів суд враховує взаємний обов`язок батьків по утриманню дитини, встановлені обставини справи, оцінює надані докази в їх сукупності, виходячи з принципу розумності, дійшов висновку щодо можливого стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, в розмірі 1/4\~ частини всіх видів його заробітку (доходу), який є справедливим і не буде накладати непропорційний фінансовий тягар на відповідача. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч. 1 ст.78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України). Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України). Згідно ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджується за рішенням\~ суду від дня\~ пред`явлення позову. Тому, враховуючи вищенаведені обставини, матеріальне становище дитини та батька, матеріальне становище платника аліментів, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] , [INFO] , підлягають стягненню аліменти на користь [PERSON] , [INFO] , на утримання сина, що продовжує навчання, [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 08 листопада 2023 року, і до закінчення навчання, але не пізніш ніж до досягнення сином\~ двадцяти трьох років. Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Згідно ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Дана правова позиція міститься в Постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 462/4973/15-ц. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З 1 січня 2023 року відповідно до Закону України «Про судовий збір» та Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» ставки судового збору змінюються. Як визначено у Законі, судовий збір збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат. Судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана: фізичною особою або фізичною особою підприємцем ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно п. 3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із ч. 6\~ ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. При подачі позовної заяви до суду позивач [PERSON] була звільнена від сплати судового збору. Відповідно п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю І та ІІ груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Так, в матеріалах справи наявна копія пенсійного посвідчення № [NUMBER] від 29.11.2017 року, серія [NUMBER] , відповідача [PERSON] . Вид пенсії: по інвалідності, ІІ група, інвалід армії, термін дії: довічно. Відповідно до даного посвідчення, пред`явник цього посвідчення має право на пільги, встановлені законодавством України (а.с. 56). Оскільки обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, то відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.\~ Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved