Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-12 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 16 грудня 2021 року між ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 3084114118/758256, який був підписаний електронним підписом позичальника та надісланий на номер мобільного телефону відповідача. 12 серпня 2022 року між ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», було укладено договір факторингу № 12082022, у відповідності до якого первісний кредитор відступив позивачу право вимоги до відповідача коштів, право на одержання яких належить первісному кредитору. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 12082022 від 12 серпня 2022 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 12000,00 грн., з яких: заборгованість за основною сумою боргу 5000,00 грн., заборгованість за відсотками 7000,00 грн. Після отримання права вимоги до відповідача, а саме з 12 серпня 2022 року позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Крім того, 19 грудня 2021 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та [PERSON] було укладено договір позики № 0509904377, який був підписаний одноразовим ідентифікатором позичальника в якості аналога власноручного підпису позичальника. 24 листопада 2022 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», було укладено договір факторингу № 24/11-22, у відповідності до якого первісний кредитор відступив позивачу право вимоги до відповідача коштів, право на одержання яких належить первісному кредитору. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 24/11-22 від 24 листопада 2022 року набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 32112,50 грн., з яких: заборгованість за основною сумою боргу 5000,00 грн., заборгованість за відсотками 27112,50 грн. Після отримання права вимоги до відповідача, а саме з 24 листопада 2022 року позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Просить стягнути\~з відповідача\~на користь\~позивача заборгованість\~за кредитним\~договором №\~3084114118/758256\~у розмірі\~12000,00\~грн.,\~за кредитним\~договором №\~0509904377\~у розмірі\~32112,50\~грн.\~та судовий\~збір. Представник позивача в судове засідання не з`явився, але в позовній заяві просить розглядати справу без його участі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач надав суду письмову заяву про часткове визнання позовних вимог, а саме визнає заборгованість за основною сумою боргу, а відсотки не визнає, просить розглядати справу без його участі. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, обґрунтування позовних вимог та їх заперечення, суд приходить до наступного. Так, в судовому засіданні встановлено, що 16 грудня 2021 року між ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту № 3084114118/758256, який був підписаний електронним підписом позичальника та надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Згідно умов зазначеного договору ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» надав [PERSON] кредит у\~розмірі 5000,00\~грн.\~строком на\~30\~днів до\~14\~січня 2022\~року,\~за користування\~кредитом \~клієнт \~сплачує товариству\~456,25%\~річних від\~суми кредиту\~в розрахунку\~1,25%\~на добу,\~тип процентної\~ставки фіксована.\~Кредит надається\~в безготівковій\~формі на\~реквізити платіжної\~банківської картки,\~вказаної клієнтом,\~рахунок позичальника\~4314-14ХХ-ХХХХ-2634.\~В п.\~2.4\~розділу 2\~договору зазначено,\~що обчислення\~строку нарахування\~кредиту та\~нарахування процентів\~за договором\~здійснюється за\~фактичну \~кількість календарних\~днів користування\~кредитом,\~проценти за\~користування кредитом\~нараховуються з\~першого дня\~надання кредиту\~до дня\~повного погашення\~заборгованості за\~кредитом. Приймаючи умови кредитного договору, клієнт підтверджує, що він ознайомлений з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Договір підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до додатку до договору про надання фінансового кредиту № 3084114118/758256 від 16 грудня 2021 року загальна вартість кредиту складає 6875,00 грн., з яких заборгованість за основною сумою боргу 5000,00 грн., заборгованість за відсотками 1875,00 грн. Докази перерахування грошових коштів позичальнику за договором про надання фінансового кредиту № 3084114118/758256 від 16 грудня 2021 року суду не надано. Суд не бере до уваги квитанцію за сплату №126038111 від 19 грудня 2021 року про зарахування 5000,00 грн. на картку 4314-14ХХ-ХХХХ-2634, оскільки в квитанції не зазначено призначення платежу, та одержувачем зазначено ТОВ "Інфінанс" . 12 серпня 2022 року між ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», було укладено договір факторингу № 12082022, у відповідності до якого первісний кредитор відступив позивачу право вимоги до відповідача коштів, право на одержання яких належить первісному кредитору. Відповідно до Витягу з реєстру боржників до договору факторингу 12082022 від 12 серпня 2022 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги за договором про надання фінансового кредиту № 3084114118/758256 від 16 грудня 2021 року, боржник [PERSON] . Сума заборгованості 12000,00 грн., з яких: заборгованість за основною сумою боргу 5000,00 грн., заборгованість за відсотками 7000,00 грн. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 12\~серпня 2022\~року позивачем не здійснювалось нарахування жодних штрафних санкцій. З розрахунку заборгованості за договором про надання фінансового кредиту № 3084114118/758256 від 16 грудня 2021 року, вбачається, що заборгованість за кредитним договором за період з 12 серпня 2022 року по 31 березня 2023 року складає 12000,00 грн., з яких: заборгованість за основною сумою боргу 5000,00 грн., заборгованість за відсотками 7000,00 грн. Також, 19 грудня 2021 року між ТОВ «Інфінанс» та [PERSON] було укладено договір позики № 0509904377, який був підписаний одноразовим ідентифікатором позичальника 2u9u3q в якості аналога власноручного підпису позичальника. Згідно умов зазначеного договору ТОВ «ІНФІНАНС» надав [PERSON] кредит у розмірі 5000,00 грн. строком на 14 днів, строк дії договору 3 роки. Відсоткова ставка 1,75% за один день користування кредитом застосовується за умови належного виконання умов договору та відсутності пролонгацій, річна відсоткова ставка 638,75% застосовується за умови належного виконання умов договору та відсутності пролонгацій. Загальна вартість кредиту становить 6225,00 грн. за умови належного виконання умов договору та відсутності пролонгацій. Реальна річна процентна ставка становить 30183,15% за умови належного виконання умов договору та відсутності пролонгацій. Максимальна відсоткова ставка 3,5% за один день користування кредитом застосовується за умови неналежного виконання умов договору або скасування програми лояльності. Максимальна річна відсоткова ставка 1277,5% застосовується за умови неналежного виконання умов договору або скасування програми лояльності. З довідки про ідентифікацію, наданої ТОВ «Інфінанс», вбачається, що [PERSON] , з яким укладено договір № 0509904377 від 19 грудня 2021 року, ідентифікований ТОВ «Інфінанс». Акцепт договору позичальника (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора): 2u9u3q, час відправки ідентифікатора 19 грудня 2021 року. Докази перерахування грошових коштів позичальнику за договором позики № 0509904377 від 19 грудня 2021 року суду не надано. 24 листопада 2022 року між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», було укладено договір факторингу № 24/11-22/2, у відповідності до якого первісний кредитор відступив позивачу право вимоги до відповідача коштів, право на одержання яких належить первісному кредитору. Відповідно до Витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 24/11-22/2 від 24 листопада 2022 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги за кредитним договором № 0509904377, боржник [PERSON] .Сума заборгованості 32112,50 грн., з яких: заборгованість за основною сумою боргу 5000,00 грн., заборгованість за відсотками 27112,50 грн. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 24\~листопада 2022\~року позивачем не здійснювалось нарахування жодних штрафних санкцій. Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором № 0509904377 від 19 грудня 2021 року, заборгованість за кредитним договором за період з 24 листопада 2022 року по 31 березня 2023 року складає 32112,50 грн., з яких: заборгованість за основною сумою боргу 5000,00 грн., заборгованість за відсотками 27112,50 грн. Суд не бере до уваги повідомлення ТОВ «Інфінанс» від 24 листопада 2022 року боржнику про відступлення прав вимоги, оскільки в повідомленні не зазначено, якому боржнику воно направлено, за яким кредитним договором відступлено право вимоги та який розмір заборгованості необхідно сплатити. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до частин першої, другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Згідно із статтею 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно із ст. ст. 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно до пункту першого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги по суті - це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно статті 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Положеннями частини першої статті 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Частиною другою статті 1056-1 ЦК України встановлено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів Із прийняттям\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» №\~675-VIII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 вказаного Закону). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12\~статті 11 Закону № 675-VIII). За змістом\~статті 12\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію»,\~ якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Положення статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). При цьому, за змістом наведеного Закону електронним підписом, тобто одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. Аналогічні за змістом висновки, викладені у численних постановах Верховного Суду, зокрема постанові від 12 січня 2021 по справі №524/5556/19, від 09 вересня 2020 року по справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року по справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року по справі №127/33824/19 тощо. Отже, як вбачається з кредитних договорів, між сторонами досягнуто згоду щодо всіх істотних умов договорів позики, які оформлені сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Аналогічна позиція міститься у постанові Верховного Суду від 02 лютого 2022 року у справі № 345/3085/19. Згідно п. 1 ч. 1\~ст. 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі\~ст. 514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~ст. 516 ЦК України\~заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. В ч. 2\~ст. 517 ЦК України\~передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним. При цьому, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (частина перша\~статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»\~в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Відповідно до частини другої\~статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»\~первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Таким чином, з наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені\~Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Аналогічні за змістом висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №755/2284/16-ц, провадження №61-4685св19. Позивачем на підтвердження своїх позовних вимог надано копії кредитних договорів та складені позивачем розрахунки заборгованості за кредитними договорами. Ухвалою суду від 09 жовтня 2023 року визнано явку представника позивача в судове засідання обов`язковою, оскільки представник позивача не надав суду докази перерахування грошових коштів позичальнику за кредитними договорами. Натомість, факт отримання відповідачем кредитних коштів ним не спростовується, оскільки він визнає заборгованість за основною сумою боргу, а відсотки не визнає. З розрахунків заборгованості за договором про надання фінансового кредиту № 3084114118/758256 від 16 грудня 2021 року та за договором позики № 0509904377 від 19 грудня 2021 року вбачається, що відповідач не здійснював погашення заборгованості за кредитними договорами. При цьому, у договорі про надання фінансового кредиту № 3084114118/758256 від 16 грудня 2021 року та у договорі позики № 0509904377 від 19 грудня 2021 року зазначено та погоджено сторонами, що нарахування процентів за договором здійснюється за користування кредитом. Тобто, проценти визначені за користування кредитом, а не як міра відповідальності за невиконання кредитного договору відповідачем. Термін «користування чужими коштами» Велика Палата Верховного Суду розтлумачила в постанові від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 (пункти 34, 35, 37 відповідно). Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин у силу частини другої\~статті 1054 ЦК України\~. Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої\~статті 625 ЦК України\~боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, «користування кредитом» - це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами кредитного договору. Таким чином, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою\~статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав) Вище зазначена правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року по справі №910/4518/16. В постанові\~Великої Палати\~Верховного Суду\~від 28\~березня 2018\~року по\~справі №\~444/9519/12\~викладена правова\~позиція стосовно\~того,\~що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. З моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалось нарахування відсотків. Натомість, позивач не довів суду саме за який період до передачі прав вимоги нараховані відсотки за договором про надання фінансового кредиту № 3084114118/758256 від 16 грудня 2021 року та за договором позики № 0509904377 від 19 грудня 2021 року, не надав суду жодного доказу того, що звертався до відповідача з вимогою про повернення кредитних коштів. Крім того, в договорі про надання фінансового кредиту № 3084114118/758256 від 16 грудня 2021 року та у договорі позики № 0509904377 від 19 грудня 2021 року зазначено, що відсотки нараховуються за користування кредитом, а не як міра відповідальності за невиконання кредитного договору відповідачем. Таким чином, приймаючи до уваги те, що відповідачем фактично визнано отримання ним кредитних коштів у розмірі 5000,00 грн. за договором про\~надання фінансового\~кредиту №\~3084114118/758256\~від 16\~грудня 2021\~року та\~у розмірі\~5000,00\~грн.\~за договором\~позики №\~0509904377\~від 19\~грудня 2021\~року, та розглядаючи справу в межах позовних вимог, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором про надання фінансового кредиту № 3084114118/758256 від 16 грудня 2021 року станом на 31 березня 2023 року в розмірі 5000,00 грн., з яких заборгованість за основною сумою боргу 5000,00 грн., та заборгованість за договором позики № 0509904377 від 19 грудня 2021 року станом на 31 березня 2023 року в розмірі 5000,00 грн., з яких заборгованість за основною сумою боргу 5000,00 грн. В частині позовних вимог щодо стягнення заборгованості за відсотками в розмірі 7000,00 грн. за договором про надання фінансового кредиту № 3084114118/758256 від 16 грудня 2021 року відмовити, оскільки позивачем надано докази, що заборгованість за відсотками нарахована за період з 12 серпня 2022 року по 31 березня 2023 року, тобто за межами дії строку користування кредитного договору (30 днів), при цьому позивач не зазначає, що це є вимоги про стягнення грошових коштів в порядку ст. 625 ЦК України. В частині позовних вимог щодо стягнення заборгованості за відсотками в розмірі 27112,50 грн. за договором позики № 0509904377 від 19 грудня 2021 року відмовити, оскільки позивачем надано докази, що заборгованість за відсотками нарахована за період з 24 листопада 2022 року по 31 березня 2023 року, тобто за межами дії строку користування кредитного договору (14 днів), при цьому позивач не зазначає, що це є вимоги про стягнення грошових коштів в порядку ст. 625 ЦК України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд пропорційно до задоволеної частини позовних вимог стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 608,44 грн.

Outcome: partial