Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-14 00:00:00

\~ \~ \~ \~До Центрального районного суду м. Миколаєва надійшов позов [PERSON] до Приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Баришнікова Артема Дмитровича, [PERSON] , треті особи: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», Державне підприємство «Сетам», у якому з урахуванням заяви про зміну предмета позову просив: визнати електронні торги недійсними від 26 вересня 2019 року з реалізації предмета іпотеки квартири [ADDRESS] недійним застосувавши реституцію шляхом повернення продавцю приватному виконавцю виконавчого округу Миколаївської області Баришнікову Артему Дмитровичу цієї квартири для вирішення звернення стягнення на вказану квартиру в порядку примусового виконання рішення Центрального районного суду м. Миколаєва у справах №487/121/18 та № 490/4070/17. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує на те, що заочне рішення суду, на виконання кого здійснено продаж квартири [ADDRESS] , було скасовано та рішення від 24 листопада 2020 року у справі № 487/121/18 відмовлено у задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Альфа Банк») про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 640/482-К482 від 28 вересня 2005 року. Також позивач вказав на те, що 02 жовтня 2019 року під час ознайомлення з виконавчим провадженням № 59078802 ним виявлено відсутність акту приватного виконавця про затвердження результатів прилюдних торгів (акт реалізації предмета іпотеки). Позивач вказує на те, що приватний виконавець під час здійснення виконавчого провадження був упереджений та зацікавлений у результатах продажу належної позивачу квартири. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 листопада 2019 року задоволено заяву та заборонено державним рестораторам, нотаріусам та іншим суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяження вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо квартири [ADDRESS] . Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 жовтня 2019 року у задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову відмовити. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 жовтня 2019 року відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 06 квітня 2020 року накладено арешт на квартиру [ADDRESS] . Від Державного підприємства «Сетам» надійшли пояснення на позову заяву, у яких зазначено, що ним жодним чином не порушило права позивача та не вчиняло жодних дій, які б свідчили про оспорювання будь-яких його прав чи свобод. Від приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Баришнікова А.Д. надійшов відзиві на позов, у якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог. У період з жовтня 2019 року до 18 березня 2021 року справа перебувала у провадженні іншого складу суду. Протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 19 березня 2021 року для розгляду цієї справи визначено головуючого суддю Шолох Л.М. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 березня 2021 року справу прийнято до свого провадження суддею Шолох Л.М. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва 07 грудня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті. У судове засідання з`явилася представник позивача [PERSON] та представник відповідача [PERSON] [PERSON] . Представники відповідачів приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Баришніков А.Д., АТ «Альфа-Банк» та третя особа ДП «Сетам». Враховуючи повторну неявку представників відповідачів та третьої особи, наявність у справі їх відзивів та пояснень на позов, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, які не з`явилися. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала та просила його задовольнити, представник відповідача [PERSON] просила у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи № 490/9037/19, 487/121/18 судом встановлено таке. Заочним рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 листопада 2018 року у справі № 487/121/18 повністю задоволено позов ПАТ «Укрсоцбанк» та стягнуто у солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 651/424-К482 від 28 вересня 2005 року у загальному розмірі 318\~165, 08 грн та вирішено питання про розподіл судових витрат. На виконання цього рішення видано виконавчий лист, який звернуто до примусового виконання. Виконавче провадження № 59078802 (зведене виконавче провадження №5907888) здійснювалося приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Баришніковим А.Д. виконавцем Баришніковим А.Д. здійснено опис та арешт квартири [ADDRESS] , яка належить на праві власності позивачу. Постановою приватного виконавця Баришнікова А.Д. від 18 червня 2019 року визначено, що вартість зазначеної квартири складає 312\~005, 00 грн. Не погоджуючись із визначеною вартістю майна, позивач [PERSON] подав до суду скаргу на постанову приватного виконавця. Однак, ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 жовтня 2019 року скарга повернута [PERSON] з огляду на те, що скаржник не усунув недоліки. Надалі 26 вересня 2019 року ДП «Сетам» проведено прилюдні торги та реалізовано квартиру [ADDRESS] . Цього ж дня відповідно до протоколу проведення електронних торгів № 433763 визначено переможця [PERSON] . Належна сума від переможця надійшла 30 вересня та 01 жовтня 2019 року. Акт про реалізацію предмета іпотеки складено 04 жовтня 2019 року та направлено до ДП «Сетам». Надалі ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 09 жовтня 2019 року задоволено заяву [PERSON] та скасовано заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 листопада 2018 року у справі № 487/121/18 за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості скасовано та призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження. За результатами судового розгляду справи № 487/121/18 рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 листопада 2020 року у задоволенні позову АТ «Альфа Банк» до [PERSON] відмовлено. Як свідчать матеріали справи № 487/121/18 це рішення у апеляційному та касаційному порядках не переглядалася, відтак рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 листопада 2020 року набрало законної сили. Відповідачу [PERSON] 15 квітня 2020 року видано свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] , яка раніше належала [PERSON] (позовних вимог про визнання цього свідоцтва недійсним позивачем не заявлено). На підставі цього свідоцтва 15 квітня 2020 року до Державного реєстру речових прав внесено запис № 36265449 про право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , яка раніше належала [PERSON] . Судом досліджено матеріали справи № 490/4070/17, з яких вбачається таке. Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 січня 2018 року стягнуто в солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «УкрСоцбанк» заборгованість за кредитним договором № 640/78-К78 від 23 лютого 2007 року в сумі 83\~394, 40 дол. США, що складає еквівалент за курсом НБУ 2\~389\~416, 35 грн, з якої заборгованість за кредитом 58\~287, 99 дол. США, заборгованість за відсотками 25\~106, 41 дол. США. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 листопада 2019 року задоволено заяву [PERSON] , скасовано заочне рішення та призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження. Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 лютого 2021 року позов задоволено частково. С втягнуто з [PERSON] на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором № 640/78-К78 від 23 лютого 2007 року в сумі 26\~662,40 дол. СШ, що складає еквівалент за курсом НБУ 745\~294, 09 грн, з яких заборгованість за кредитом 19\~516 дол. США; заборгованість за відсотками 7106, 40 дол. США. Стягнуто у солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] на користь АТ «Альфа Банк» заборгованість за кредитним договором №640/78-К78 від 23 лютого 2007 року в сумі 2969,20 дол. США, що складає еквівалент за курсом НБУ 83\~122, 75 грн, з яких: заборгованість за кредитом 2236 дол. США; заборгованість за відсотками 433,20 дол. США. За результатами апеляційного провадження, постановою Миколаївського апеляційного суду від 11 травня 2021 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року, рішення рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 лютого 2021 року скасовано, у задоволенні позову відмовлено. Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позовних вимог, суд зазначає таке. За змістом частини першої\~статті 650 ЦК України\~особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства. Згідно із частиною четвертою\~статті 656 ЦК України\~до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. З аналізу змісту частини першої статті\~650, частини першої статті\~655\~та частини четвертої статті\~656 ЦК України\~можливо дійти висновку, що процедура набуття майна на прилюдних торгах є різновидом договору купівлі-продажу. Сторонами договору купівлі-продажу є продавець і покупець. Частиною першою\~статті 215 ЦК України\~передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до частини третьої\~статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця учасника прилюдних торгів, та враховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином, який може визнаватися недійсним у судовому порядку. Дотримання нормативно встановлених правил призначення та проведення прилюдних торгів є обов`язковою умовою правомірності правочину. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх добровільно, регламентуються\~Законом України «Про виконавче провадження». Згідно зі\~статтею 1\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» (в редакції чинній на момент здійснення прилюдних торгів)\~виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені\~Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього\~Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього\~Закону\~підлягають примусовому виконанню. Згідно з частиною першою статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом. Відповідно до частини першої, другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і Законом України «Про виконавче провадження»; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки. Пунктом 1 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Статтею 48 Закону України «Про виконавче провадження»\~передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов`язки суб`єктів матеріальних правовідносин цивільної справи. Закон України «Про виконавче провадження»\~визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх добровільно. Згідно із частиною першою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник. Таким чином, правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статей\~203,\~215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів, передбачених Порядком реалізації арештованого майна, затвердженим\~наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5, який діяв на час проведення оспорюваних електронних торгів (далі - Порядок). Згідно з Порядком електронні торги - продаж майна за принципом аукціону засобами системи електронних торгів через веб-сайт, за яким його власником стає учасник, який під час торгів запропонував за нього найвищу ціну. Відповідно до пунктів 3, 4 розділу II Порядку виконавець у строк не пізніше п`яти робочих днів після ознайомлення із результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна готує проект заявки на реалізацію арештованого майна, який містить інформацію, передбачену абзацами третім-шістнадцятим пункту 2 цього розділу. Виконавець направляє заявку на реалізацію арештованого майна начальнику відділу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, для підписання та передачі організатору. У разі встановлення відповідності документів вимогам законодавства чи після приведення їх у відповідність до вимог законодавства начальник відділу державної виконавчої служби підписує (за допомогою електронного цифрового підпису або власноруч у випадку, передбаченому пунктом 4 розділу 1 цього Порядку) заявку на реалізацію арештованого майна та надсилає її організатору разом із документами, передбаченими абзацами четвертим-тринадцятим пункту 3 розділу II цього Порядку, в електронному вигляді через особистий кабінет відділу державної виконавчої служби для знесення інформації про проведення електронних торгів у Систему. Перевірка змісту заявки на відповідність вимогам законодавства організатором не здійснюється. За відповідність документів, на підставі яких вноситься інформація до Системи, а також за достовірність інформації, зазначеної у заявці, відповідають посадові особи відділу державної виконавчої служби (приватний виконавець). ДП «Сетам» розміщує інформацію в системі електронних торгів виключно на підставі документів, наданих відповідним органом державної виконавчої служби. Обов`язок організатора торгів перевіряти законність дій державного виконавця щодо передачі майна на реалізацію та достовірність інформації, зазначеної у заявці на реалізацію арештованого майна, у тому числі наявність рішень щодо заборони органу ДВС вчиняти дії по виконанню виконавчого провадження чинним законодавством не передбачений. Державний виконавець здійснює лише підготовчі дії з метою проведення електронних торгів, а самі електронні торги з реалізації рухомого майна організовує і проводить організатор електронних торгів. Процедура реалізації майна на прилюдних торгах полягає у забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця-учасника прилюдних торгів за плату. Така процедура полягає в укладенні та виконанні договору купівлі-продажу. На підтвердження його укладення складається відповідний протокол, а на підтвердження виконання з боку продавця - акт про проведені прилюдні торги. Такі висновки сформульовані у пункті 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц (провадження № 14-577цс19). У постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі № 3-242гс16 зроблено висновок, що при вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити, чи мало місце порушення вимог Тимчасового порядку та інших норм законодавства при проведенні електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів. У постанові Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року у справі №668/5633/14-ц також викладено правовий висновок, що головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а тому, окрім наявності порушення норм закону при проведенні прилюдних торгів, повинні бути встановлені й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1884цс15, від 25 листопада 2015 року у справі № 6-1749цс15, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-2988цс15, від 29 червня 2016 року у справах № 6-370цс16 та № 6-547цс16. Тобто, для визнання судом електронних торгів недійсним необхідним є: наявність підстав для визнання прилюдних торгів недійсними (порушення правил проведення електронних торгів); встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Підставою для пред`явлення позову про визнання прилюдних торгів недійсними є наявність порушення норм закону при проведенні торгів водночас із порушенням прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює. Судом встановлено, що на оскаржуваний позивачем прилюдних торгах, які відбулися 26 вересня 2019 року, на виконання заочного рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 листопада 2018 року у справі № 487/121/18 в межах виконавчого провадження № 59078802 (зведене провадження № 59078888) продано належну позивачу на праві власності квартиру [ADDRESS] за 464\~560,44 грн. Надалі, після завершення оскаржуваних торгів 09 жовтня 2019 року, це заочне рішення скасовано, а за результатами судового розгляду справи № 487/121/18 за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості було у задоволенні позову відмолено (рішення суду від 24 листопада 2020 року). На цю обставину і посилається позивач як на обґрунтування позовної вимоги про визнання прилюдних торгів недійсними. Так на момент здійснення виконавчого провадження № 59078802 з виконання виконавчого листа № 487/121/18, виданого Центральним районним судом м. Миколаєва 08 квітня 2019 року, рішення суду на підставі якого видано цей виконавчий лист. Будь-яких рішень про визнання протиправними дій чи рішень приватного виконавця Баришнікова А.Д. під час здійснення виконавчого провадження № 59078802 судом у справі №487/121/18 не ухвалювалося. Суд відхиляє доводи позивача про відсутність акту про затвердження результатів прилюдних торгів (акт про реалізацію предмета іпотеки) у матеріалах виконавчого провадження під час ознайомлення позивача з ним, оскільки це не підтверджено належними та допустими доказами. Однак,\~слід зазначити,\~що відповідно\~до статті\~41\~Конституції України\~кожен має\~право володіти,\~користуватися і\~розпоряджатися своєю\~власністю,\~результатами своєї\~інтелектуальної,\~творчої діяльності. Право\~приватної власності\~набувається в\~порядку,\~визначеному законом. Ніхто\~не може\~бути протиправно\~позбавлений права\~власності.\~Право приватної\~власності є\~непорушним. Примусове\~відчуження об`єктів\~права приватної\~власності може\~бути застосоване\~лише як\~виняток з\~мотивів суспільної\~необхідності,\~на підставі\~і в\~порядку,\~встановлених законом,\~та за\~умови попереднього\~і повного\~відшкодування їх\~вартості.\~Примусове відчуження\~таких об`єктів\~з наступним\~повним відшкодуванням\~їх вартості\~допускається лише\~в умовах\~воєнного чи\~надзвичайного стану. Конфіскація\~майна може\~бути застосована\~виключно за\~рішенням суду\~у випадках,\~обсязі та\~порядку,\~встановлених законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Прилюдні торги є правочином з купівлі-продажу майна, обов`язковою умовою для його вчинення є наявність у продавця права здійснювати його відчуження. Враховуючи що у даному випадку продаж спірного майна здійснювався примусово, без волевиявлення позивача [PERSON] , обов`язковою підставою для його продажу приватним виконавцем є відповідне рішення суду, яке набрало законної сили та яке перебуває на виконанні у цього виконавця. Оскільки рішення суду, на підставі якого здійснювався продаж належної позивачу квартири скасовано та надалі відмовлено у задоволенні позову у справі № 490/121/18 (а також відмовлено у задоволенні позову і у справі № 490/4070/17) про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Альфа Банк» заборгованості за кредитним договором, підстави для відчуження спірної квартири позивача відсутня. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що продаж квартири позивача на прилюдних торгах без визначених законодавством підстав є порушенням визначеного Конституцією України права [PERSON] володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Підсумовуючи викладене суд дійшов всиновку про необхідність визнати прилюдні торги з реалізації квартири [ADDRESS] недійсними. Частина перша\~статті 216\~ЦК України\~визначає,\~що недійсний\~правочин не\~створює юридичних\~наслідків,\~крім тих,\~що пов`язані\~з його\~недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів (частина третя статті 216 ЦК України). Правові наслідки, передбачені частиною першою та другою статті 216 ЦК України, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. За змістом частин першої та другої статті 216 ЦК України правовими наслідками недійсності правочину є реституція (основний наслідок) та відшкодування збитків (додатковий наслідок). Суд не може застосувати наслідки недійсності оспорюваного правочину з власної ініціативи (згідно з абзацом 2 частини п`ятої статті 216 ЦК України таке право є у суду лише щодо нікчемних правочинів). Тлумачення статті 216 ЦК України свідчить, що слід відмежовувати правові наслідки недійсності правочину і правові наслідки виконання недійсного правочину; до правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Окрім цього якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною; правові наслідки виконання двостороннього недійсного правочину охоплюють собою двосторонню реституцію; законом можуть бути встановлені особливі умови застосування наслідків визначених в статті 216 ЦК або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Отже, наслідками недійсності правочину є поновлення сторін у початковому становищі (двостороння реституція), тобто взаємне повернення переданого за недійсним правочином, яке може застосовуватися лише тоді, коли майно, передане за правочином, залишається у його сторони. Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. Метою проведення реституції є відновлення між сторонами такого собі status quo у фактичному та правовому становищі, що існував до вчинення правочину, шляхом, так би мовити, абсолютного знищення юридичного значення будь-яких дій, що вчинялися суб`єктами - учасниками недійсного правочину. Реституція це спеціальний зобов`язальний спосіб захисту права власності, який може застосовуватися лише у випадку, коли предмет недійсного правочину станом на час вирішення відповідного питання перебуває в тієї сторони недійсного правочину, якій він і був переданий. Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. Правило статті 216 ЦК України застосовується виключно до сторін правочину. Такі ж висновки зроблено Верховним Судом у постанові № 925/1276/19 від 09 вересня 2019 року. У заяві про зміну предмета позову позивач просить застосувати реституцію у вигляді повернення спірної квартири приватному виконавцю Баришнікову А.Д. для вирішення питання про звернення стягнення на це майно. Виходячи із змісту спірного правочину реституція у цьому випадку має бути проведена у вигляді повернення позивачу [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] у порядку визначеному законодавством та повернення [PERSON] коштів сплачених ним за це майно за результатами прилюдних торгів. За такого, спосіб реституції, про який просить позивач не є належним способом захисту прав позивача, тому в цій частині позову слід відмовити. Суд не вирішує питання щодо повернення позивачу права власності на спірну квартиру та повернення сплачених [PERSON] коштів за результатами прилюдних торгів 26 вересня 2019 року, оскільки такі позовні вимоги позивачем не заявлено. Підсумовуючи викладене суд дійшов всиновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог та визнання прилюдних торгів з реалізації квартири [ADDRESS] недійсними. У задоволенні позову в інші частині слід відмовити.

Outcome: partial