Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-18 00:00:00

10.12.2020 р. до Васильківського міськрайонного суду Київської області надійшов позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, в якому позивач просила встановити факт її проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки з [PERSON] у період з березня 2004 р. до 13.03.2020 р.; визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] житловий будинок загальною площею 109,9 кв.м, житловою плошею 27,8 кв.м та земельну ділянку площею 0,061 га, розташовані за адресою: [ADDRESS] , визнавши за нею право власності на частину вказаного майна. Заявлені вимоги мотивує тим, що починаючи з березня 2004 р. і до дня смерті - [INFO] , [PERSON] , позивач проживала з останнім однією сім`єю, вели спільне господарство, за спільні кошти будували будинок, що розташований на земельній ділянці, подарованій нею 14.07.2004 р. [PERSON] . Проте в зареєстрованому шлюбі не перебували, спільних дітей не мали. В 2019 р. ввели побудований ними будинок по [ADDRESS] в експлуатацію та право власності зареєстрували за [PERSON] , де останній в березні 2019 р. зареєстрував своє місце проживання. [INFO] [PERSON] помер в м. Василькові Київської області. Вважаючи доведеним факт проживання із покійним однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з березня 2004 р. до 13.03.2020 р., звернулася до суду із вказаним позовом. Представник позивача у судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Позов підтримує та просить задовольнити. Представник відповідачів в судове засідання не з`явилася. В поданій до суду заяві просила відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві, а саме через безпідставність та необґрунтованість позову. Зокрема вказала, що довідки органу місцевого самоврядування є неналежним доказом, оскільки містять посилання на адресу місця проживання спадкодавця, яка була присвоєна лише після введення будинку в експлуатацію, тобто з 2019 р. При цьому стверджували, що будинок будувався виключно за кошти покійного та відповідачів, підтвердженням чого, а саме матеріальну та фізичну участь у будівництві, будуть покази свідків. Пізніше представник відповідачів від допиту заявлених свідків відмовилася. Письмових доказів, викладених у відзиві обставин, відповідачами не додано. Визнано факт реєстрації [PERSON] у збудованому будинку в 2019 р. після введення такого в експлуатацію. Заслухавши покази свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , з`ясувавши обставини справи в межах наданих письмових доказів, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] в м. Васильків Київської області помер [PERSON] , [INFO] , що засвідчено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 18.03.2020 р. виконавчим комітетом Крушинської сільської ради Васильківського району Київської області, актовий запис № 8. Як вбачається з паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого 02.03.1999 р. Ватутінським РУ ГУ МВС Ураїни в м. Києві, місце проживання [PERSON] , [INFO] , було зареєстровано з 09.11.1989 р. за адресою: [ADDRESS] . З 15.08.1989 р., згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , актовий запис № 661, [PERSON] в зареєстрованому шлюбі не перебував. Відповідно до договору дарування земельної ділянки, укладеного 14.07.2004 р. між [PERSON] (дарувальник) та [PERSON] (обдаровуваний), останній отримав в дар земельну ділянку площею 0,061 га, розташовану по [ADDRESS] . Договір посвідчений державним нотаріусом Васильківської районної державної нотаріальної контори Київської області, зареєстрований в реєстрі за № 2-4987. З огляду технічної документації із землеустрою щодо складення документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд [PERSON] на території в [ADDRESS] , зареєстрованої 20.07.2011 р. Головним управлінням держкомзему у Київській області, земельна ділянка площею 0,0800 га отримана [PERSON] безоплатно у приватну власність на підставі рішення Крушинської сільської ради № 185 від 06.08.2004 р. для будівництва та обслуговування жилого будинку та розташована в [ADDRESS] . Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 160536877 від 21.09.2019, житловий будинок загальною площею 109,9 кв.м, житлова площа 27,8 кв.м, розташований по [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] . З огляду технічного паспорту, інвентаризаційна справа № 588, на індивідуальний житловий будинок [ADDRESS] , виготовлений 08.02.2019 р. на замовлення [PERSON] , рік побудови житлового будинку 2004. У відповідності до довідки Крушинської сільської ради № 188 від 18.03.2020 р., виданої громадянці [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована та проживає за адресою [ADDRESS] , остання поховала [PERSON] , [INFO] , за власні кошти. Згідно довідки Крушинської сільської ради № 294 від 03.06.2020 р., [PERSON] , [INFO] , проживав, був зареєстрований в [ADDRESS] , з 22.03.2019 р. до дня смерті [INFO] . Разом з ним проживала та вела спільне господарство [PERSON] , [INFO] , з березня 2004 р. без реєстрації місця проживання. Як вбачається з паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого 20.03.1999 р. Васильківським МВ ГУ МВС Ураїни в Київській області, [PERSON] , [INFO] , починаючи з 30.06.1976 р. зареєстрована в [ADDRESS] . Згідно ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною підставою для виникнення у них прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Згідно із частиною першою статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте ними до шлюбу; майно, набуте ними за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно набуте ними за час шлюбу, але за кошти, які належали їм особисто; житло, набуте ними за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (стаття 70 СК України ). Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 р. у справі № 6-843цс17, постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 р. у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 р. у справі № 404/1515/16-ц, а також постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 р. у справі № 372/504/17. Сам по собі факт перебування позивача у близьких стосунках чоловіка та жінки не заперечували і відповідачі, вказуючи у відзиві на те, що їх батько періодично проживав в селі з позивачкою. Також в судовому засіданні факт перебування позивача у близьких стосунках чоловіка та жінки із покійним [PERSON] та їх спільне проживання однією сім`єю, ведення спільного господарства, будівництво будинку за спільні кошти, підтвердили свідки. Так, свідок [PERSON] суду показала, що є сестрою першої дружини [PERSON] , який в 2001 р. пішов жити в будинок до позивачки, де проживав разом з її дітьми. Новий будинок будували разом. Іноді до них приїздив син [PERSON] . Другого сина вона не бачила, як і не бачила, щоб хтось з синів [PERSON] будував будинок. Свідок приходила в гості до [PERSON] та [PERSON] , які, з її слів, жили дружно як сім`я 19 років аж до смерті чоловіка. Помер [PERSON] в лікарні, де робили операцію. Свідок [PERSON] суду показала, що [PERSON] квартиру та дві машини залишив синам. [PERSON] та [PERSON] зійшлись і жили однією сім`єю 19 років у [PERSON] , а коли побудувались, то перейшли жити в новий будинок. Стверджує, що сини не допомогали в будівництві: старший взагалі не їздив, а менший приїжджав за торбами. В гостях у родини вона з чоловіком були часто, на свята і так. Чоловік [PERSON] допомагав будувати будинок, просив інших хлопців. Позивач працювала, отримувала пенсію, всі гроші йшли на будівництво. Свідок [PERSON] , що є кумою позивачки, часто була в гостях у [PERSON] та [PERSON] , які, з її слів, прожили разом 19 років в хаті [PERSON] . Потім переїхали жити в новий будинок, де були до смерті [PERSON] . Синів померлого на будівництві вона не бачила. Будувались за спільні кошти. [PERSON] працював на заводі в Києві. Реєструвати шлюб збирались та все відкладали, тому і не встигли. Крім того, в підтвердження факту перебування позивача\~у близьких\~стосунках чоловіка\~та жінкиз померлим [PERSON] додано до справи фото-світлини, зроблені в різні періоди з 2001 р. до 2015 р. Проте, суд, через відсутність опису світлин та обставин, за яких такі зроблені, позбавлений можливості встановити осіб та обставин, наявні на фото. Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до правової позиції Верховного Суду викладеної у постанові від 12 грудня 2019 р., справа № 490/4949/17, провадження № 61-46210св18, сам собою факт перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між ними склалися та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю. Постановою Верховного Суду від 12 грудня 2019 р. у справі № 466/3769/16 (провадження № 61-5296св19) встановлено, що показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, як і спільна присутність на святах та пересилання коштів не можуть свідчити про те, що між сторонами склались усталені відносини, які притаманні подружжю, що міститься в постанові Верховного Суду від 15 серпня 2019 р. у справі № 588/350/15 (провадження № 61-30273св18) та сам собою факт періодичного спільного відпочинку не є достатньою підставою для визнання факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу (Постанова Верховного Суду від 27 лютого 2019 р. у справі № 522/25049/16-ц (провадження № 61-11607св18), постанови Верховного Суду від 11 грудня 2019 р. в справі № 712/14547/16-ц (провадження № 61-44641св18) від 24 січня 2020 р. в справі № 490/10757/16-ц (провадження № 61-42601св18). Суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень\~ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із відмовою в позові понесені позивачем судові витрати залишаються на ньому.

Outcome: dismissed