Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-18 00:00:00

В провадженні судді перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з виконанням трудових обов`язків. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 23.07.1974 року по 13.10.1995 року працював на різних посадах в підземних умовах на шахті №1 ім. Артема та на шахті ім. Кірова Рудоуправління ім. Кірова виробничого об`єднання «Кривбасруда», а саме: з 23.07.1974 року по 01.08.1975 року - підземним електрослюсарем шахти №1 ім. Артема; з 01.08.1975 року по 20.10.1975 року - підземним слюсарем шахти ім. Кірова; з 20.10.1975 року по 01.11.1976 року - підземним слюсарем експериментальної дільниці шахти №1 ім. Артема; з 01.11.1976 року по 11.04.1978 року - підземним бурильником свердловин дільниці №11 шахти №1 ім. Артема; з 11.04.1978 року по 01.11.1987 року - підземним бурильником свердловин дільниці № 11 шахти ім. Кірова; з 01.11.1987 року по 01.10.1988 року - підземним машиністом бурової установки дільниці №11 шахти ім. Кірова; з 01.10.1988 року по 10.05.1989 року - підземним заступником начальника дільниці №11 шахти ім. Кірова; з 10.05.1989 року по 01.10.1990 року - машиністом бурової установки підземної дільниці №11 шахти ім. Кірова; з 01.10.1990 року по 13.10.1995 року - підземним гірником очисного забою дільниці №11 шахти ім. Кірова; 13.10.1995 року звільнений у зв`язку з виходом на пенсію за віком, ст. 38 КЗпП України. Відповідно до акту розслідування хронічного професійного захворювання (отруєння) від 14.03.1995 року встановлено, що [PERSON] протягом тривалого часу (13 років 4 міс.) працював в безпосередньому контакті з вібраційної установкою «КБУ» в якості бурильника глибоких свердловин. Відповідно до акту розслідування хронічного професійного захворювання (отруєння) від 02.06.1995 року встановлено, що [PERSON] протягом тривалого часу (20 років 9 міс.), працював в підземних умовах в якості слюсаря та бурильника. Відповідно до акту розслідування хронічного професійного захворювання (отруєння) від 21.04.1996 року встановлено, що [PERSON] 17 років пропрацював у шкідливих умовах на підземних роботах, в якості машиніста бурової установки експлуатував бурову техніку, яка створює шум, рівень якого перевищує допустимі. Згідно з випискою із акту огляду у ЛТЕК від 19.04.1995 року позивачу первинно було встановлено 30% втрати професійної працездатності по вібраційній хворобі та третя група інвалідності з 17.04.1995 року по 01.05.1996 року. У відповідності до наказу РУ ім. Кірова №415 від 22.05.1995 року призначено виплачувати позивачу відшкодування шкоди у розмірі 12993000 крб. щомісячно та виплатити разову допомогу у розмірі 1299300000 крб. Згідно з витягом із акту огляду у ЛТЕК від 09.11.1995 року позивачу повторно встановлено 30% втрати професійної працездатності по вібраційній хворобі до 01.05.1995 року, первинно - 5% по пиловому бронхіту з 23.10.1995 року по 01.05.1996 року та третя група інвалідності. У відповідності до наказу РУ ім. Кірова №1178 від 14.12.1995 року призначено виплачувати відшкодування шкоди у розмірі 22738 000 крб. щомісячно з 23.10.1995 року по 01.11.1995 року, у розмірі 30241000 крб. щомісячно з 01.11.1995 року по 01.05.1996 року та виплатити одноразову допомогу у розмірі 234825000 крб. Згідно з витягом із акту огляду у ЛТЕК від 07.05.1996 року позивачу встановлено повторно 35% по пиловому бронхіту та вібраційній хворобі та первинно - 5 % по кохлеарному невриту з 01.05.1996 року по 01.05.1997 року. У відповідності до наказу РУ ім. Кірова №457 від 28.05.1996 року призначено виплачувати відшкодування шкоди у розмірі 43202000 крб. щомісячно з 01.05.1996 року по 01.05.1997 року та виплатити одноразову допомогу у розмірі 594022000 крб. В подальшому, у 1999 році та 2000 році позивачу підтверджувалася втрата професійної працездатності у розмірі 40% та 3 група інвалідності з черговими переоглядами. Згідно з довідкою МСЕК №303882 від 03.04.2003 року позивачу встановлено 40% втрати професійної працездатності та 3 група інвалідності безстроково. [PERSON] постійно відчуває стійкий фізичний біль, обмежені рухи в шийному та поперековому відділах хребта, плечових, ліктьових і колінних суглобах, з іррадіацією болю в кінцівки, утруднення ходи, оніміння кінцівок, кашель зі скудним мокротинням, задишку при помірному фізичному навантаженні, зниження слуху. Чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури і лікування вимагають від позивача додаткових зусиль для організації свого життя. Тому, просить суд стягнути з ПАТ «АМКР» на свою користь відшкодування моральної шкоди у розмірі 350000,00 грн. без утримання податків та зборів. Ухвалою суду від 21.11.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу наданий строк для надання відзиву. 18.12.2023 року представником відповідача [PERSON] подано до суду відзив. Згідно якого останній просить в задоволенні позовної заяви відмовити у повному обсязі. Відзив мотивований тим, що відповідно до\~пункту 1\~Наказу Міністерства\~промисловості України\~від 08\~жовтня 1996\~року №179\~«Про створення\~Криворізького державного\~гірничо-металургійного\~комбінату «Криворіжсталь»\~створено Криворізький\~державний гірничо-металургійний\~комбінат «Криворіжсталь»\~на основі\~державної власності\~шляхом приєднання\~Новокриворізького державного\~гірничо-збагачувального\~комбінату та\~орендного підприємства\~«Криворізький коксохімічний\~завод» до\~Криворізького державного\~металургійного комбінату\~«Криворіжсталь» на\~засадах відповідних\~виробництв.\~Пунктом 3\~Наказу №179\~від 08.10.1996\~року визначено\~Криворізький державний\~гірничо-металургійний\~комбінат «Криворіжсталь»\~правонаступником майнових\~та немайнових\~прав ізобов`язань реорганізованих Криворізького державного металургійного комбінату «Криворіжсталь», Новокриворізького державного гірничо-збагачувального комбінату з моменту видання цього наказу, а орендованого підприємства «Криворізький коксохімічний завод» з моменту передачі Фондом державного майна України гірничо-металургійного комбінату державної частки орендного підприємства «Криворізький коксохімічний завод» на визначених умовах. Згідно наказу Державного комітету Промислової політики України №165 від 19.04.2001 року «Про подальшу реструктуризацію РУ ім. Кірова» передано об`єкти та виробничі потужності Державного Підприємства «Рудоуправління імені Кірова» на баланс Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» для збільшення статутного фонду. Відповідно до зазначеного наказу перехід прав і обов`язків від Державного підприємства до Криворізького Державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» не відбувся. Відповідно до Наказу Міністерства промислової політики України від 07 квітня 2004 року №166 «Про створення ВАТ «Криворіжсталь» створено акціонерне товариство «Криворізький гірничо-металургійний комбінат «Криворіжсталь» шляхом перетворення Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь». Затверджено Статут відкритого акціонерного товариства «Криворізький гірничо-металургійний комбінат «Криворіжсталь». Після передачі 19.04.2001 року об`єктів та певних виробничих потужностей Державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» на баланс Відповідача не відбулося правонаступництва (передачі прав і обов`язків), а Позивач на момент виникнення професійного захворювання з 23.07.1974 року по 13.10.1995 року перебував у трудових відносинах саме з Державним підприємством «Рудоуправління імені Кірова», шахта №1 ім. Артема» Відповідно до постанови Господарського суду Дніпропетровської області від 15.09.2011 року по справі №Б38/330-10 ліквідовано юридичну особу Державне підприємство «Рудоуправління ім. Кірова». Також, згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань юридична особа - Державне підприємство «Рудоуправління ім. Кірова» припинена, дата запису - 20 вересня 2011 року, номер запису 12271170019006457. З цього вбачається, що Державне підприємство «Рудоуправління ім. Кірова» існувало до 2011 року та припинено без правонаступництва. Таким чином, на момент звернення з позовом до суду Позивача, Державне підприємство «Рудоуправління імені Кірова» на час роботи на якому Позивач отримав професійне захворювання, було ліквідовано без правонаступництва, а ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» не є його правонаступником. Тому, представник відповідача зазначає, що в спірних правовідносинах не було встановлено вчинення зі сторони відповідача (адже відсутній факт правонаступництва) будь-яких неправомірних дій, що змогли б призвести до виникнення у позивача професійного захворювання, отже відсутня одна з обов`язкових передумов для відшкодування шкоди. Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши письмові матеріали справи, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що з 23.07.1974 року по 13.10.1995 року позивач працював на різних посадах в підземних умовах на шахті №1 ім. Артема та на шахті ім.. Кірова Рудоуправління ім. Кірова (а.с. 10-13). Актом розслідування хронічного професійного захворювання (отруєння) від 14.03.1995 року на Рудоуправлінні ім. Кірова, встановлено, що причинами професійного захворювання є тривала робота 13 р. 4 м. в підземних умовах в безпосередньому контакті з буровою установкою, в умовах завищеної вібрації, відсутність засобів профілактики в побутовому комбінаті, фоторія теплових ванночек тощо, відсутність та неефективність індивідуального захисту від вібрації (а.с. 15-17). Актом розслідування хронічного професійного захворювання (отруєння) від 02.06.1995 року на Рудоуправлінні ім. Кірова причинами професійного захворювання встановлено: тривала роботи 20 р. 9 м. в умовах підвищеної концентрації пилу на робочому місці; недосконала та низька ефективність засобів індивідуального захисту дихання; несправність сантехнічних пристроїв; порушення режимів провітрювання гірничих виробок (а.с. 18-20). Актом розслідування хронічного професійного захворювання (отруєння) від 21.04.1996 року на Рудоуправлінні ім. Кірова встановлено, що причинами професійного захворювання є конструктивні недоліки машин та механізмів; тривалий стаж роботи в умовах впливу виробничого шуму, який перевищує нормативні значення; недосконалість застосованих засобів захисту від шуму (а.с. 21-23). 19.04.1995 року [PERSON] встановлено 3 групу інвалідності та 30% втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням (а.с. 24). 09.11.1995 року та 07.05.1996 року [PERSON] встановлено 35% втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням (а.с. 26). При наступних оглядах 28.04.1999 року, 11.04.2000 року та 03.04.2003 року [PERSON] встановлено 40% втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням та 3 групу інвалідності (а.с. 29, 30, 31). За загальним правилом про дію нормативно-правового акту в часі до кожної події, факту чи відносин застосовується той нормативно-правовий акт, який був чинним на момент, коли вказана подія, факт чи відносини мали місце (ст. 58 Конституції України). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України, відповідно в п. 5 Постанови «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, оскільки питання про відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодуванню моральної шкоди у цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Згідно зі ст.ст.440, 440-1 ЦК УРСР (в редакції 1963 року, що діяв на час виникнення спірних правовідносин), шкода, спричинена особі чи майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному об`ємі особою, яка завдала шкоди. Моральна шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. При цьому, відповідно до ст. 441 ЦК УРСР, організація повинна відшкодувати шкоду, заподіяну з вини її працівників під час виконання ними своїх трудових (службових) обов`язків. Згідно зі ст. 450 ЦК УРСР, організації, діяльність яких пов`язана з підвищеною небезпекою для оточуючих, зобов`язані відшкодувати шкоду, спричинену джерелом підвищеної небезпеки. Згідно з ч. 1,3 ст. 13 ЗУ «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників в галузі охорони праці. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Також, у відповідності до вимог, що випливають з порушення особистих немайнових прав, строки позовної давності згідно ст. 83 ЦК України УРСР 1963 року не застосовуються. Дана норма також регламентується п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди). Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень та у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Суд не бере до уваги доводи зазначені у відзиві, що ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» не є правонаступником «Шахта №1 ім. Артема Рудоуправління імені Кірова» на якому працював позивач, оскільки вже неодноразово Верховним Судом (справа 210/1982/20, 210/5663/20) встановлено факт правонаступництва ПАТ «АМКР» шахти ім.. Кірова та шахти ім. Артема ДП «Рудоуправління ім. Кірова». Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Суд доходить\~висновку,\~що позовні\~вимоги [PERSON] до відповідача є обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам чинного законодавства. Розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи. Свої моральні страждання, пов`язані з отриманням професійного захворювання позивач оцінює в розмірі 350000,00 гривень. Вирішуючи питання щодо розміру моральної шкоди, суд враховує роз`яснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р., з подальшими змінами, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили. Відтак, суд, враховуючи конкретні обставини по справі, моральні страждання позивача, ураховано тяжкість завданої позивачеві моральної шкоди, глибину, тривалість та характер моральних та фізичних страждань, їх інтенсивність та довготривалість, стан здоров`я, тяжкість професійного захворювання, настання у зв`язку з цим негативних змін у житті, необхідність лікування, втрату у зв`язку з цим життєвих зв`язків, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, що вимагає додаткових зусиль для організації свого життя, обсяг втрати позивачем працездатності унаслідок профзахворювання, та виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості вважає, що сума компенсації спричиненої позивачеві моральної шкоди має бути стягнута в розмірі 120000,00 грн. Відповідно до ст.141\~ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням положення, п.п.1 п.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою сплачується судовий збір у розмірі 1,0 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленої законом на 1 січня календарного року. З огляду, на суму стягнутої моральної шкоди з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1200,00 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: partial