Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-19 00:00:00

5 грудня 2023 року, представниця [PERSON] адвокат Губська Х.Ю. звернулась до Овідіопольського райсуду Одеської області із вищевказаним позовом, в якому просила суд, стягнути з відповідача на користь позивача суму відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири - 15478,77 грн., в рахунок відшкодування витрат, пов?язаних з проведенням незалежної оцінки вартості матеріального збитку - 6000 грн., судовий збір в сумі 1073,60 грн. та витрати на надання правової допомоги в сумі 10000 грн., мотивуючи тим, що позивач є власником квартири [ADDRESS] , яку 01.05.2023 р. було затоплено відповідачем, про що комісією ОК «Вдома» складено Акт про залиття житлового приміщення від 01.05.2023 р. Крім цього, 30.06.2023 внаслідок обстеження на предмет злиття з квартири відповідача [ADDRESS] в цьому багатоквартирному будинку, було встановлено, що причиною затікання (затоплення) є витік води з каналізації, розташованої у квартирі відповідача [ADDRESS] , яка знаходиться над квартирою позивача [ADDRESS] на 10 поверсі, а саме: «врізка відводу каналізаційної труби здійснена самовільно, не за проектом, у місці де відвід стояти не повинен. Замість заглушки було встановлено целофановий пакет, внаслідок чого, вода з каналізації витікала на підлогу, а потім в кв. [ADDRESS] ». Відповідач добровільно відшкодовувати шкоду, завдану залиттям квартири з його вини відмовився, незважаючи на письмову досудову вимогу від 16.10.2023 р., що змусило позивача звернутися до суду за відновленням своїх порушених прав. У визначений ухвалою суду від 06.12.2023 р., згідно з якою, розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, 15-ти денний строк з дня вручення даної ухвали та матеріалів позову з додатками в порядку ст. 178 ЦПК України, відповідач відзиву на позов, письмових пояснень, заперечень чи зустрічного позову не надав, хоча вказані матеріали позову та ухвалу суду у відповідності до вимог ст.ст. 130,131 ЦПК України, направлялись за останньою відомою судові адресою місця проживання відповідача у квартирі [ADDRESS] , яка належить йому на праві власності згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав № 350268485 від 13.10.2023 р. (місце знаходження нерухомого майна), що підтверджується зворотним поштовим повідомленням, яке повернулося до суду з відміткою листоноші «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 31,45,46). Відповідно до Постанови КЦС ВС від 10.05.2023 р. № 755/17944/18 (61-185св23) довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв?язку «відсутній за вказаною адресою» - вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду, так як зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. На підставі ст. 280 ЦПК України, якщо відповідач не подав відзив на позов, суд вважає можливим розглянути справу на підставі даних, які є в матеріалах справи та зі згоди позивача, який не заперечує проти вирішення справи в заочному порядку, ухвалити рішення при заочному розгляді справи в порядку спрощеного позовного провадження, що відповідає положенням ст.ст. 191 ч. 2 ст. 281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, суд дійшов наступних висновків. Суд встановив і це підтверджується матеріалами справи, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 247801485 від 11.03.2021 позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] (а.с. 6). Згідно з даними технічного паспорту від 03.03.2021 належна позивачу квартира, загальною площею 39,1 кв. м, розташована на 9-му поверсі та складається з 1 кімнати площею 9,6 кв. м, 2 кімнати 7,6 кв. м, житловою площею 17,2 кв. м., кухні площею 10,3 кв. м, санвузлу площею 3,3 кв. м, коридору 5,0 кв. м., балкону 3,3 кв.м (а.с. 27-28). 01.05.2023 р. квартиру позивача було затоплено відповідачем, про що комісією ОК «Вдома» складено Акт про залиття житлового приміщення від 01.05.2023 р. (а.с. 30). З вказаного Акту вбачається, що при обстеженні квартири позивача комісією виявлені наступні пошкодження: в коридорі були пошкоджені шпалери на стінах та стеля, в санвузлі була повністю пошкоджена стеля та стіни. Причиною залиття став імовірний витік води чи інші проблеми в одній з вищерозташованих над квартирою позивача квартири на 10 поверсі. Тоді ж була обстежена квартира [ADDRESS] , однак жодних проявів витоку води чи залиття саме з цієї квартири не було. 30.06.2023 комісією у складі управляючого [PERSON] , бухгалтера [PERSON] , сантехніка [PERSON] за адресою [ADDRESS] - була обстежена квартира [ADDRESS] , на предмет злиття з квартири [ADDRESS] , про що було складено акт №1 від 30.06.2023 р. (а.с. 29). Власником квартири [ADDRESS] , що розташована поверхом вище, є відповідач [PERSON] , згідно з інформаційною довідкою №350268485 від 13.10.2023 р. (а.с. 31). У вищевказаному Акті зазначено, що причина затікання витік води з каналізації, розташованої у кв. [ADDRESS] на 10 поверсі, а саме: «врізка відводу каналізаційної труби здійснена самовільно, не за проектом, у місці де відвід стояти не повинен. Замість заглушки було встановлено целофановий пакет. В наслідок чого вода з каналізації витікала на підлогу, а потім в кв. [ADDRESS] ». В результаті затікання води були пошкоджені оздоблювальні матеріали в санвузлі, коридорі та кухні (а.с. 29). Отже, комісією було встановлено вину власника квартири [ADDRESS] та в Акті зазначено, що ремонт необхідно провести силами [PERSON] . При повторному обстеженні квартири позивача комісією виявлені наступні додаткові пошкодження: постраждали також й стіни на кухні та дверний укіс. Зазначені Актах від 01.05.2023 р. та від 30.06.2023 р. складені у відповідності до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207 (далі - Правила) передбачено, що в разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил). В додатку № 4 до Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. 16.10.2023 р. позивач звертався до відповідача з досудовою вимогою щодо відшкодування майнової шкоди, яка була залишена відповідачем без відповіді та задоволення (а.с. 32). Для встановлення вартості відновлювального ремонту квартири внаслідок залиття, позивач уклав договір з суб`єктом оціночної діяльності на проведення оцінки вартості матеріального збитку нанесеного нерухомому майну та згідно Звіту про незалежну оцінку вартості матеріального збитку, нанесеного власнику квартири [ADDRESS] , загальною площею 39,1 м2, внаслідок залиття з квартири [ADDRESS] , станом на дату оцінки 19.09.2023 р. вартість матеріального збитку становить 14987,02 грн., а вартість відновлювального ремонту становить 15478,77 грн., і яку суд вважає обґрунтованою і підтвердженою документально вищевказаним Звітом, у зв?язку з чим, вказані сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача (а.с. 7-26). За проведення незалежної оцінки вартості матеріального збитку позивачем були понесені витрати в розмірі 6000 грн., що підтверджується копією платіжної інструкції № ПН1192 від 19.09.2023 р. (а.с. 33). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 та частина перша статті 16 ЦК України). У пунктах 8,9 частини другої статті 19 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України). Зобов?язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, в силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України). У частині першій статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до Постанови Об`єднаної палати Касаційного Цивільного Суду ВС від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. У частинах першій, другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв?язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв?язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому, такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов?язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв?язку з порушенням. Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов?язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на вищенаведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди - саме на відповідача покладено обов?язок доведення відсутності вини у завданні шкоди. Такий висновок викладено в Постанові Верховного Суду від 27 травня 2021 року у справі № 761/12945/19 (провадження № 61-15575св20), від 19 лютого 2020 року у справі № 369/8038/17 (провадження № 61-1857св19). Згідно із п. 3 роз`яснень Верховного Суду України, сформульованих у\~постанові пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», - під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв1язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Суд зазначає, що встановлений судом факт порушення відповідачем прав позивача свідчить про наявність моральної шкоди. Зазначений висновок суду узгоджується з правовою позицією Європейського суду з прав людини, яка полягає в тому, що порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справи «Войтенко проти України», «Науменко проти України»). Так, Європейський суд з прав людини в пункті 37 рішення у справі «Недайборщ проти Російської Федерації» (Скарга № 42255/04) від 01 липня 2010 року зокрема зазначив, що суд нагадує свою постійну позицію про те, що заявнику не може бути пред?явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс. Згідно практики Європейського суду з прав людини - завжди призначається компенсація за порушення прав людини. Право на відшкодування з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача але й для відповідача, що спонукало б відповідача вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства. \~ \~ \~ \~Визначаючи розмір\~моральної шкоди,\~яка підлягає\~до відшкодування,\~суд бере\~до уваги\~ту обставину,\~що залиття квартири призвело до вимушених змін у звичайному укладі життя позивача, що завдало останньому окрім матеріальної шкоди у виді проведення необхідного ремонту своєї квартири, ще й моральної шкоди. У позивача [PERSON] , з вини відповідача, виникла необхідність вжиття заходів для усунення наслідків завданої шкоди, що потягнуло за собою постійне хвилювання через збитки та незаплановані в такі важкі часи додаткові витрати, дискомфорт в повсякденному житті через вологість в квартирі, появи плісняви та неприємного запаху. Також, у зв`язку з тим, що відповідач добровільно відмовився відшкодовувати завдану шкоду, позивач був вимушений витратити свій час на захист своїх порушених прав, звертатись за правовою допомогою до адвоката, складати документи, проводити обстеження квартир, здійснювати оцінку для з`ясування розміру матеріальної шкоди, звертатись до суду за стягненням суми матеріальної шкоди, та яка об?єктивно могла бути відшкодована позивачу відповідачем у безспірному порядку добровільно, чого відповідачем зроблено не було. На думку суду, враховуючи характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач, їх тривалість, можливість відновлення, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 10000 грн., яку просив позивач, і суму якої суд вважає виваженою та справедливою в даному випадку, а тому її належить стягнути з відповідача на користь позивача з підстав, описаних вище. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно з ч. 1ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов?язаних з розглядом справи. Положеннями\~статті 59 Конституції України\~закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з пунктом 4 частини першої\~статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 частини першої\~статті 1 Закону № 5076-VI\~встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз?яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої\~статті 1 Закону № 5076-VI). Відповідно до\~статті 19 Закону № 5076-VI\~видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва за надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом\~статті 137 ЦПК України\~витрати, пов?язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із : складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов?язок доведення не співмірності витрат - покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини третьої\~статті 141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої\~статті 141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв?язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. ВС КАС у\~постанові від 21.01.2021 р. у справі № 280/2635/20\~вказав, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено Водночас ВС КАС у\~постанові від 28.12.2020 р. у справі № 640/18402/19\~дійшов висновку: якщо договором з адвокатом передбачено фіксовану вартість правової допомоги, то детальний опис робіт не є обов?язковим, оскільки в такому разі розмір гонорару адвоката не залежить від обсягу послуг і часу, витраченого адвокатом, а отже є визначеним. \~ \~ \~ \~Окрім того, при ухваленні рішення суд приймає до уваги додаткову постанову Великої Палати Верховного Суду по справі № 755/9215/15-ц від 19.02.2020 року, провадження № 14-382цс19, в якої висловлена правова позиція щодо вирішення питання про розподіл судових витрат між учасниками справи. На підтвердження витрат на правову допомогу представницею позивача надано суду копію договору про надання правової допомоги № 703 від 16.10.2023 р., оригінал адвокатського ордеру серії ВН № 1307227 від 29.11.2023 р., копію додаткової угоди № 1 від 16.10.2023, копію рахунку-фактури № 80 від 16.10.2023 та копію платіжної інструкції № 0.0.3310389926.1 та № 0.0.3234831162.1 (а.с. 37,51,54-58). За результатом дослідження судом наданих стороною позивача доказів на підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до висновку, що розмір витрат є обґрунтованим та пропорційним і в повній мірі відповідають матеріалам даної цивільної справи. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним і документально підтверджені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір. Враховуючи задоволення позову, згідно зі\~ ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 грн. (а.с. 39).

Outcome: approved