Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-27 00:00:00

Підстави заявлених позовних вимог. [PERSON] звернувся з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" , третя особа - начальник вагонної дільниці «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця» Алли Бондарчук, про скасування наказу про звільнення, про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступні обставини. Так [PERSON] працював на посаді начальника пасажирського поїзда у виробничому підрозділі вагонна дільниця станції Київ-Пасажирський Філії «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - «АТ «Укрзалізниця», «Відповідач»). 15.06.2023 р. Відповідачем було відправлено Позивачу лист № 208 від 15.06.2023 р. (далі - «Лист № 208»). В Листі № 208 вказано про те, що 29.05.2023 р. наказом начальника Виробничого підрозділу вагонна дільниця станції Київ-Пасажирський Філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця» № 2179/ос від 16.06.2023 р. (далі - «Наказ № 2179/ос») Позивача звільнено з роботи. Формулювання причини звільнення Позивача відповідно до Наказу № 2179/ос, вказане в Листі № 208, - за прогул без поважних причин. Правовою підставою для звільнення у Листі № 208 вказано п. 4 ст. 40 Кодексу законів про працю України (далі - «КЗпП України»). Позивач вважає, що звільнення Позивача із займаної посади проведено із грубим порушенням норм чинного законодавства про працю, у зв`язку з чим воно є незаконним з підстав, вказаних у цій позовній заяві. Так, 12.06.2023 р. за місцем проживання [PERSON] надійшов лист від Відповідача № ПКВЧ1-2-1447 від 08.06.2023 р. (далі - «Лист від 08.06.2023 р.»). В Листі від 08.06.2023 р. містилось прохання щодо надання Позивачем виправдовуючих документів щодо причин відсутності на робочому місці з 29.05.2023 р. Також у Листі від 08.06.2023 р. було вказано про те, що наслідком ненадання [PERSON] відповіді, документів та письмових пояснень, його буде звільнено за прогул без поважних причин відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. У Листі від 08.06.2023 р. не було вказівки на строк надання відповіді на нього із наданням пояснень та документів, однак дотримуючись принципу розумності та добросовісності, 12.06.2023 р. було направлено пояснення, в яких вказано про те, що з 29.05.2023 р. [PERSON] перебуває на лікарняному за межами України. Також [PERSON] повідомив про те, що документи про тимчасову непрацездатність будуть надані після завершення лікування та проходження повного курсу терапії. У зв`язку із специфікою виконуваної Позивачем роботи, погіршення стану його здоров`я та незадовільне самопочуття було виявлено під час перебування його за межами України. Це було пов`язано з тим, що Позивач був начальником пасажирського поїзда міжнародного сполучення. Очевидним є те, що погіршення стану здоров`я є тим процесом, який цілком і повністю перебуває поза межами волі людини та не підконтрольний їй. А тому можна безапеляційно стверджувати про те, що відсутність на роботі у зв`язку з незадовільним станом здоров`ям є такою, що пов`язана з поважними причинами. Так, чинне законодавство України, яким передбачено відповідальність за неявку чи неперебування особи в певному місці (процесуальне законодавство, законодавство з питань проходження військової служби тощо) вказує на те, що невиконання відповідних обов`язків за станом здоров`я не може бути підставою для притягнення особи до будь-якого виду юридичної відповідальності. Достовірність пояснень [PERSON] підтверджується медичною довідкою ТОВ «Медікус 1», яке є юридичною особою - недержавним закладом охорони здоров`я, що зареєстрований за законодавством Республіки Польща. Із змісту вказаної довідки вбачається, що [PERSON] перебував в стані тимчасової непрацездатності з 29.05.2023 р. по 23.06.2023 р. Однак відповідні пояснення Позивача не були враховані при прийнятті рішення про його звільнення, оскільки вони були отримані Відповідачем лише 10.07.2023 р. Позивач вважає, що неотримання Відповідачем пояснень [PERSON] свідчить про протиправну бездіяльність роботодавця при з`ясуванні усіх обставин, які повинні враховуватися при застосуванні дисциплінарного стягнення. Окрім того, із змісту Листа № 208 неможливо достовірно встановити дату звільнення [PERSON] , оскільки з його змісту вбачається, що звільнення відбулось 29.05.2023 р. на підставі Наказу № 2179/ос від 16.06.2023 р.. Небажання Відповідача отримати пояснення від Позивача а також лише формальне виконання ним вимог КЗпП України щодо витребування пояснень щодо причин відсутності Позивача на роботі підтверджується ще і тим, що прийняття рішення про звільнення відбулось до моменту не лише отримання пояснень, а й до моменту теоретично можливого їх отримання. Так, Відповідачу було достовірно відомо про те, що Лист від 08.06.2023 р. доставлено на адресу [PERSON] лише 12.06.2023 р При цьому пояснення [PERSON] були направлені Відповідачу на поштове відділення з індексом «03049», яке є обслуговуючим відділенням виробничого підрозділу вагонної дільниці ст. Київ-Пасажирський Філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця», а відправка Листа № 208 відбулась із поштового відділення з індексом «04208». Позивач вважає, що така поведінка уповноважених представників Відповідача була викликана небажанням отримувати поштову кореспонденцію від Позивача, оскільки при відправці Листа № 208 з поштового відділення з індексом «03049», ймовірним було б те, що працівник підприємства поштового зв`язку повідомив би представника Відповідача про те, що на його адресу надійшло поштове відправлення від [PERSON] .. Однак очевидним є те, що Відповідача не цікавило об`єктивне встановлення усіх обставин справи, а його єдиною метою було безпідставне притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності шляхом накладення дисциплінарного стягнення у виді незаконного звільнення із займаної посади. Окрім того, звільнення [PERSON] із займаної посади відбулось із порушенням порядку, визначеного ст. 43 КЗпП України. Так, відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.п. 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 ст. 40 і п.п. 2 і 3 ст. 41 КЗпП України, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України, Бюро економічної безпеки України чи органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового та митного законодавства. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний строк обгрунтоване письмове подання роботодавця про розірвання трудового договору з працівником. Подання роботодавця має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з`явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності. Однак Позивача ніхто не повідомляв про розгляд Первинною профспілковою організацією вагонної дільниці ст. Київ-Пасажирський питання про його звільнення в порядку, передбаченому ч.ч. 1-3 ст. 43 КЗпП України. При цьому Відповідачу було достовірно відомо про те, що [PERSON] є членом профспілкового органу Первинної профспілкової організації вагонної дільниці ст. Київ-Пасажирський, у зв`язку з чим його звільнення могло бути проведено виключно за згоди профспілкової організації відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні та провести з ним розрахунок у строки, визначені ст. 116 КЗпП України. Однак ні 29.05.2023 р. ні 15.06.2023 р. ні 16.06.2023 р. з Позивачем не було проведено розрахунків, обов`язковість яких визначена ст.ст. 47, 116 КЗпП України. Безумовно, такий стан речей порушує законні права та інтереси [PERSON] , за захистом яких він змушений звернутися до суду в порядку, визначеному нормами ЦПК України. На підставі викладеного, позивач просить: 1. Скасувати наказ начальника Виробничого підрозділу вагонна дільниця станції Документ сформований в системі «Електронний суд» 20.07.2023 14 Київ-Пасажирський філії «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця» № 2179/ос про звільнення [PERSON] із посади начальника пасажирського поїзда Виробничого підрозділу вагонна дільниця станції Київ-Пасажирський філії «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця»; 2. Поновити [PERSON] , на посаді начальника пасажирського поїзда Виробничого підрозділу вагонна дільниця станції Київ-Пасажирський філії «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця»; 3. Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу. Позиція відповідача. Акціонерне товариство "Українська залізниця" позовні вимог не визнало у повному обсязі, а також надало відзив на позовні вимоги наступного змісту. Так 21 травня 2023року з метою здійснення тестової поїздки зі станції Київ - пасажирський відправився склад пасажирського поїзда №921/920 сполученням Київ-Варшава-Київ. Обслуговування зазначеного поїзда покладено на начальника пасажирського поїзда [PERSON] та провідників пасажирських вагонів. Тож, робочим місцем Позивача був саме поїзд №921/920 Київ-Варшава-Київ. 29 травня 2023 року по прибуттю поїзда на станцію Дорогуськ Позивач залишив своє робоче місце та повідомив провідника, що відправився навідати родича, але на момент відправлення поїзда зі станції Дорогуськ Позивач на робоче місце не повернувся, як і не повернувся на момент відправлення поїзда з Варшави 01.06.2023 року. А тому і на момент прибуття поїзда в Україну на станцію Київ - пасажирський Позивач був відсутній на своєму робочому місці. Залишивши своє робоче місце та лишивши членів поїзної бригади без контролю під час шляху прямування поїзда до кінцевої станції та перетинання його через кордон Польщі та України, при цьому не повідомивши жодну особу про причини своєї відсутності, Позивач порушив свої посадові обов`язки та трудову дисципліну. Доказом того, що позивач був відсутній на робочому місці 05.06.2023 року підтверджується рапортом інструктора поїзних бригад, який повідомив про це начальника Вагонної дільниці станції Київ-Пасажирський. Листами від 05.06.2023 року №ПКВЧ-1-2/1413 Відповідач - Акціонерне товариство «Українська залізниця» звернулось до Головного управління Національної поліції у м. Києві, Державної прикордонної служби України та Служби безпеки України, якими намагався встановити, або отримати інформацію про місце перебування [PERSON] .. Листом від 09.06.2023 року №23/27157/23-Вих Адміністрація Державної прикордонної служби України повідомила, що інформація про перетин державного кордону особою стосується її приватного життя, а тому така інформація може поширюватися лише за згодою особи, тому в Адміністрації Держприкордонслужби відсутні правові підстави для надання інформації про зазначену у запиті особу. Відповідач намагався дізнатися чи встановити місцезнаходження особи Позивача, але це дало результатів. Протоколом оперативної наради при начальнику Вагонної дільниці станції Київ-Пасажирський №ПКВЧ-1-Р/104 від 08.06.2023 року розглянуто рапорт інструктора поїзних бригад від 05.06.2023 року, яким ухвалено притягнути до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з роботи Позивача на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України, направити до профспілкового комітету подання щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з роботи начальника пасажирського поїзда [PERSON] .. 13.06.2023 року Первинною профспілковою організацією вагонної дільниці ст. Київ - пасажирський розглянуто подання начальника вагонної дільниці ст. Київ - пасажирський від 09.06.2023 року №ПКВЧ1-2/1451 щодо надання погодження на притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з роботи на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України. Протоколом ППОВЧ-1 від 13.06.2023 року №5 АТ «Укрзалізниця» надана згода на притягнення до дисциплінарної відповідальності - звільнення Позивача за прогул без поважних причин. Отже, наказом №2179/ос від 15.06.2023 року Позивача звільнено з посади начальника пасажирського поїзда на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України. Враховуючи ту обставину, що Позивач для ознайомлення із вказаним вище наказом до відділу управління персоналом та соціальних питань не з`явився, Відповідачем був складений акт виробничого підрозділу вагонної дільниці станції Київ-пасажирський АТ «Укрзалізниця» про те, що [PERSON] звільнений з роботи за прогул без поважних причин з 29.05.2023 року на підставі наказу №2179/ос від 15.06.2023 року, цього ж дня на адресу Позивача був направлений лист, яким повідомлялось Позивача про звільнення з роботи за прогул без поважних причин на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України, та пропонувалось останньому з`явитись до відділу кадрів для отримання трудової книжки. Однак, Позивач до відділу кадрів не з`явився, пояснень своєї відсутності не надав. Враховуючи викладене, вважаємо, що Відповідач жодним чином не порушив діюче трудове законодавство при звільненні Позивача на підставі пункту 4 статі 40 КЗпП України. Щодо ствердження Позивача про те, що неможливо достовірно встановити дату звільнення [PERSON] оскільки зі змісту листа №208 вбачається, що звільнення відбулось 29.05.2023 року на підставі наказу 2179/ос від 16.06.2023 року, оскільки факт відсутності відповідача був триваючим. Щодо тверджень Позивача стосовно перебування його на лікарняному та повідомлення Відповідача про вказану обставину. Позивач стверджує, що 12.06.2023 року направив пояснення в адресу Відповідача про те, що з 29.05.2023 року перебуває на лікарняному за межами України, а також повідомив про те, що документи на підтвердження тимчасової непрацездатності будуть надані після завершення лікування та проходження повного курсу терапії, шляхом направлення листа, на адресу Відповідача та як доказ направлення додає квитанцію про направлення листа та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Однак Відповідач стверджує, що є незрозумілим, які саме пояснення позивач направляв, оскільки вони їх не отримали. Окрім того, Відповідачу є незрозумілим, який позивач 12.06.2023 року особисто міг отримати лист від Відповідача, та в свою чергу направити свої пояснення на адресу Відповідача, в той час як він, згідно медичної довідки недержавного закладу охорони здоров`я ТОВ «Медікус 1», перебував на лікуванні у Польщі. Факт того, що Позивач особисто отримав лист, направлений йому Відповідачем підтверджує сам Позивач надаючи трекінг - роздруківку з сайту Укрпошти в якій зазначається: «Відправлення вручено: особисто». Також на рекомендованому поштовому повідомленні №6501229670248 відправленого з Одеси на адресу Вагонна дільниця СТ Київ Пас, Київ, 03049, зазначається відправник [PERSON] та й у своєму позові він також посилається на той факт, що ним були направлені пояснення особисто. Відповідач також не визнає чинність наданої Позивачем медичної довідки, а також факту перебування Позивача на лікуванні за межами України. Так Позивач надав до суду копію медичної довідки виданої недержавним закладом охорони здоров`я ТОВ «Медікус 1» вул. Шуйського, 2, відповідно до зробленого перекладу з польської мови, в довідці визначається, що [PERSON] , проживаючий за адресою: [ADDRESS] , діагноз: поширений остеохондроз хребта з переважним ураженням поперекового відділу, з вираженим больовим синдромом. Довідка видана з 29.05.2023 по 23.06.2023 року. Вказана довідка перекладена перекладачем Чорномаз Олександрою Валеріївною підпис якої посвідчено приватним нотаріусом Поведьонковою І.І. Однак вважає, що зазначена медична довідка з перекладом та нотаріально посвідченим підписом перекладача не може бути розглянута як належний та допустимий доказ на підставі того, що зазначена довідка не апостильована, а тому не має офіційного підтвердження підпису та печатки, які засвідчують дійсність повноважень особи - підписанта. Відповідач також посилається на те, що Позивач, перебуваючи за кордоном надіслав інструктору поїзних бригад [PERSON] , який також знаходився разом з Позивачем на маршруті поїзда, заяву про звільнення за власним бажанням. Однак, Відповідач не прийняв зазначену заяву до уваги, бо по-перше, вона була без дати її написання, а по-друге, без дати звільнення за власним бажанням. Позивач не надав її особисто, а тому зазначені наміри Позивача піддавались сумнівам. Через тривалий час відсутності на робочому місці Позивача та невизначеність його намірів відносно звільнення за власним бажанням, начальник юридичного відділу ПКВЧ-1 звернулась до Позивача шляхом зв`язку через месенджер «Вайбер» в якому просила останнього повідомити про причини відсутності на роботі з 14-00 години 29.05.2023 року. Позивач повідомив, що ним була надана заява на звільнення за власним бажанням, в подальшому у переписці останній наполягав на його звільненні. Пояснення сторін в судовому засіданні. В судовому засіданні представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог, а також пояснив, що позивача була звільнено без законних підстав, та сама процедура звільнення позивача була порушена. Так, позивачу стало зле, а тому він вимушений був залишиться у р. Польща, при цьому він перебував на лікарняному. Він намагався пояснити це керівництву, але його не бажали чути та звільнили, при цьому не дочекавшись його письмових пояснень. Представник позивача також повідомив, що йому достовірно невідомо, де на час розгляду справи перебуває позивач. В судовому засіданні представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову, оскільки позивач, будучи начальником поїзда, покинув своє робоче місце після прибуття до Р. Польща, при цьому, він не повідомив провідників поїзду про те, що не повернеться до робочого місця. У зв`язку з чим, потяг повернувся до України без позивача. Представники АТ «Укрзалізниця» намагались зв`язатись з позивачем для з`ясування причини його відсутності, однак позивач не надав пояснення, а навпаки через додаток «Вайбер» надіслав заяву про його звільнення за власним бажанням. Враховуючи викладені факти, адміністрацією було прийнято звільнити позивача з посади за прогул без поважних причин. Окрім того, попередньо було отримано згоду профспілки на звільнення позивача. Представник відповідача вважає, що позивач не збирається повертатись до робочого місця, але намагається стягнути з відповідача кошти. Третя особа - начальник вагонної дільниці «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця» Алли Бондарчук в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлялась за місцем реєстрації, проте судові повістки повернулись без отримання. Встановлені судом обставини справи та відповідні правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] працював на посаді начальника пасажирського поїзда у виробничому підрозділі вагонна дільниця станції Київ-Пасажирський Філії «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця». 21 травня 2023року з метою здійснення тестової поїздки зі станції Київ - пасажирський відправився склад пасажирського поїзда №921/920 сполученням Київ-Варшава-Київ. Обслуговування зазначеного поїзда покладено на начальника пасажирського поїзда [PERSON] та провідників пасажирських вагонів. Тож, робочим місцем Позивача був саме поїзд №921/920 Київ-Варшава-Київ. Вищевказаний факт в судовому засіданні підтвердили представники сторін, а тому він на підлягає доказуванню. В судовому засіданні встановлено, що 29 травня 2023 року по прибуттю поїзда на станцію Дорогуськ Позивач залишив своє робоче місце та повідомив провідника, що відправився навідати родича, але на момент відправлення поїзда зі станції Дорогуськ Позивач на робоче місце не повернувся, як і не повернувся на момент відправлення поїзда з Варшави 01.06.2023 року. А тому і на момент прибуття поїзда в Україну на станцію Київ - пасажирський Позивач був відсутній на своєму робочому місці. Доказом того, що позивач був відсутній на робочому місці 05.06.2023 року є рапорта провідників [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а також рапорт інструктора поїзних бригад [PERSON] .. Актами від 04.06.2023р., та від 05.06.2023р., 06.06.2023р. та 07.06.2023р. було зафіксовано відсутність на робочому місці позивача. Листами від 05.06.2023 року №ПКВЧ-1-2/1413 Відповідач - Акціонерне товариство «Українська залізниця» звернулось до Головного управління Національної поліції у м. Києві, Державної прикордонної служби України та Служби безпеки України, якими намагався встановити, або отримати інформацію про місце перебування [PERSON] .. Посадовою інструкцією начальника пасажирського поїзда від 23.04.2015 року на Позивача покладалися наступні завдання і обов`язки, зокрема: підпункт 2.1.1. пункту 2.1. Начальник поїзда повинен забезпечити виконання вимог Інструкції начальнику пасажирського поїзда затвердженої наказом Укрзалізниці від 27.04.2012 року №158- Ц., вказана інструкція визначає та регулює обов`язки, права та відповідальність начальника пасажирського поїзда у пункті формування при явці на роботу та при підготовці до рейсу, на шляху прямування, у пункті обороту і після прибуття поїзда до пункту формування; підпункт 2.1.4 Здійснювати контроль за роботою поїзної бригади, дотриманням трудової дисципліни і виконанням посадових обов`язків; 2.1.7 Організовувати своєчасну посадку і висадку пасажирів; 2.1.9 Забезпечувати громадський порядок у вагонах, вживати відповідних заходів до його порушників; 2.1.10 В аварійних ситуаціях організовувати роботу з ліквідації наслідків аварій і надання допомоги потерпілим ; 2.1.11 Сприяти роботі працівників прикордонної та митної служб під час перетинання державного кордону; 2.1.14 Забезпечити дотримання графіка роботи і відпочинку членів поїзної бригади під час всього часу роботи (від моменту явки на роботу до моменту здачі вагона) та забезпечити належні умови роботи. Начальник пасажирського поїзду несе дисциплінарну та адміністративну відповідальність за порушення трудової дисципліни та посадових обов`язків, передбачених нормативною документацією, згідно із законодавством про працю та Положенням про дисципліну. В судовому засіданні встановлено, що в період з 29 травня 2023 року по 08 червня 2023р. [PERSON] не повідомляв відповідача АТ «Укрзалізниця» про причини відсутності на робочому місці. Необхідно відзначити, що відповідач АТ «Укрзалізниця» надала копії електронних доказів щодо повідомлень, які були між позивачем з його номеру телефону [NUMBER] та номером начальника юридичного відділу АТ «Укрзалізниця» Кислицької Ю.О.. З даних повідомлень убачається, що АТ «Укрзалізниця» направила на номер позивача [NUMBER] копію листа від 08.06.2023р., в якому просила надати пояснення щодо його відсутності на робочому місці, на що була надана копію листа від імені позивача щодо звільнення за власним бажанням. В судовому засіданні представник позивача не заперечував того факту, що номер [NUMBER] належить саме позивачу, однак пояснив, що не може ані підтвердити наявність даної переписки, ані її відсутність. Протоколом оперативної наради при начальнику Вагонної дільниці станції Київ-Пасажирський №ПКВЧ-1-Р/104 від 08.06.2023 року розглянуто рапорт інструктора поїзних бригад від 05.06.2023 року, яким ухвалено притягнути до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з роботи Позивача на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України, направити до профспілкового комітету подання щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з роботи начальника пасажирського поїзда [PERSON] .. 13.06.2023 року Первинною профспілковою організацією вагонної дільниці ст. Київ - пасажирський розглянуто подання начальника вагонної дільниці ст. Київ - пасажирський від 09.06.2023 року №ПКВЧ1-2/1451 щодо надання погодження на притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з роботи на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України. Протоколом ППОВЧ-1 від 13.06.2023 року №5 АТ «Укрзалізниця» надана згода на притягнення до дисциплінарної відповідальності - звільнення Позивача за прогул без поважних причин. Наказом №2179/ос від 15.06.2023 року Позивача звільнено з посади начальника пасажирського поїзда на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України. Оцінка наданих доказів судом. Частиною 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до чч. 1,2 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування . Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Приписами ч. 1 ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ч. 3 ст. 89 ЦПК України суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оцінивши наявні докази суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до пункту 4 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадках: прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. В судовому засіданні було встановлено, що позивач [PERSON] , який працював начальником пасажирського поїзда у виробничому підрозділі вагонна дільниця станції Київ-Пасажирський Філії «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця», здійснював трудові обов`язки у складі пасажирського поїзда №921/920 сполученням Київ-Варшава-Київ. В судовому засіданні встановлено, що 29 травня 2023 року по прибуттю поїзда на станцію Дорогуськ Позивач залишив своє робоче місце та повідомив провідника, що відправився навідати родича, але на момент відправлення поїзда зі станції Дорогуськ Позивач на робоче місце не повернувся, як і не повернувся на момент відправлення поїзда з Варшави 01.06.2023 року. А тому і на момент прибуття поїзда в Україну на станцію Київ - пасажирський Позивач був відсутній на своєму робочому місці. Вищевказаний факт підтверджується рапортами провідників [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а також рапортом інструктора поїзних бригад [PERSON] , а також актами від 04.06.2023р., та від 05.06.2023р., 06.06.2023р. та 07.06.2023р. було зафіксовано відсутність на робочому місці позивача. У Постанові Верховного Суду Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 9 листопада 2021 року у справі № 235/5659/20 зазначено, що: «прогулом визнається відсутність працівника на роботі, як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад: самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу, тощо). Отже, визначальним для вирішення питання законності звільнення з роботи за прогул є не тільки встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, а й встановлення поважності причин відсутності». Саме з`ясування поважності відсутності позивача на роботі є визначальним фактом для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Поважними визнаються такі причини, які виключають вину працівника. Позивач посилається на те, що 29 травня 2023р. у нього погіршився стан здоров`я, а тому він був вимушений залишитись у Р. Польща, що підтверджується медичною довідкою ТОВ «Медікус 1», яке є юридичною особою - недержавним закладом охорони здоров`я, що зареєстрований за законодавством Республіки Польща. Із змісту вказаної довідки вбачається, що [PERSON] перебував в стані тимчасової непрацездатності з 29.05.2023 р. по 23.06.2023 р. Суд вважає, що зазначена медична довідка з перекладом та нотаріально посвідченим підписом перекладача не може бути розглянута як належний та допустимий доказ на підставі того, що зазначена довідка не апостильована, а тому не має офіційного підтвердження підпису та печатки, які засвідчують дійсність повноважень особи - підписанта. Статтею 15 Договору між Україною та Республікою Польща про правову допомогу та правові відносини у цивільних та кримінальних справах, ратифікованого Постановою Верховної Ради України №3941-ХІІ від 04.02.1994 року зі змінами та доповненнями, встановлено, що документи, які підготував або засвідчив відповідний орган однієї з Договірних Сторін, скріплені гербовою печаткою і підписом уповноваженої особи, мають силу документа на території іншої Договірної Сторони без потреби будь-якого іншого засвідчення. Це стосується також копій і перекладів документів, які засвідчені відповідним органом. З огляду на ту обставину, що медична довідка, надана Позивачу не державним закладом охорони здоров`я ТОВ «Медікус - 1» не містить гербової печатки, а підпис лікаря зазначений без розшифрування його прізвища та ім`я, то вказана довідка не має сили такого документа, який би не потребував додаткового засвідчення. Статтею другою Конвенції, що скасовує легалізацію іноземних офіційних документів, до якої Україна приєдналась на підставі Закону України №2933-ІІІ від 10січня 2002 року «Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів» передбачено, що кожна з Договірних держав звільняє від легалізації документи, на які поширюється ця Конвенція і які мають бути представлені на її території. Для цілей цієї Конвенції під легалізацією розуміється тільки формальна процедура, що застосовується дипломатичними або консульськими агентами країни, на території якої документ має бути представлений для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплено документ. (стаття третя Конвенції). Частина друга статті п`ятої Конвенції передбачає, що заповнений належним чином апостиль засвідчує справжність підпису, якість, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичність відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ. Суд вважає, що згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України надана Позивачем медична довідка є недопустимим доказом. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позивач допустив прогул, оскільки він був відсутній на робочому місці без поважних причин, починаючи з 29.05.2023р. до дати його звільнення. В даному випадку, суд також вважає, що положення ст. 40 КЗпП України, згідно якого не допускається звільнення працівника з ініціативи роботодавця в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці, в даному випадку не застосовується. Відповідно до ч. 1 ст. 43 КзПП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України, Бюро економічної безпеки України чи органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового та митного законодавства. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний строк обгрунтоване письмове подання роботодавця про розірвання трудового договору з працівником. 13.06.2023 року Первинною профспілковою організацією вагонної дільниці ст. Київ - пасажирський розглянуто подання начальника вагонної дільниці ст. Київ - пасажирський від 09.06.2023 року №ПКВЧ1-2/1451 щодо надання погодження на притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з роботи на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України. Протоколом ППОВЧ-1 від 13.06.2023 року №5 АТ «Укрзалізниця» надана згода на притягнення до дисциплінарної відповідальності - звільнення Позивача за прогул без поважних причин. Відповідно до статті 148 КЗпП, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Відповідно до статті 149 КЗпП, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Судом також встановлено, що 12.06.2023 р. за місцем проживання [PERSON] надійшов лист від Відповідача № ПКВЧ1-2-1447 від 08.06.2023 р. (далі - «Лист від 08.06.2023 р.»). В Листі від 08.06.2023 р. містилось прохання щодо надання Позивачем виправдовуючих документів щодо причин відсутності на робочому місці з 29.05.2023 р. Також у Листі від 08.06.2023 р. було вказано про те, що наслідком ненадання [PERSON] відповіді, документів та письмових пояснень, його буде звільнено за прогул без поважних причин відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Позивач стверджує, що 12.06.2023 р. ним було направлено пояснення, в яких вказано про те, що з 29.05.2023 р. [PERSON] перебуває на лікарняному за межами України. Також [PERSON] повідомив про те, що документи про тимчасову непрацездатність будуть надані після завершення лікування та проходження повного курсу терапії. Суд критично оцінює доводи позивача щодо не встановлення відповідачем поважності причин його відсутності та відсутність вказівки щодо кінцевої дати для можливості надання відповідних пояснень. Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантій, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Разом з тим, правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, в тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника. Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений наданими суду доказами. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 липня 2021 року у справі № 643/10816/17, а також у постанові Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року (провадження № 6-2801цс15). Зважаючи на відсутність позивача на робочому місці, а також відсутності інформації щодо фактичного місця перебування позивача, відповідач як роботодавець вживав заходів, направлених на отримання від позивача пояснень про причини відсутності, зокрема, шляхом направлення листа, що як не заперечується позивачем ним отриманий. При цьому чинним законодавством не передбачено обов`язку для роботодавця щодо встановлення строку для надання письмових пояснень, а відтак не зазначення такого строку у листі не може свідчити про порушення вимог трудового законодавства. Окрім того, позивач був обізнаний щодо необхідності як надання письмових пояснень власної відсутності на робочому місці, але бажав, щоб його звільнили за власним бажанням, про що свідчить переписка у додатку «Вайбер». Враховуючи, що звільнення позивача з роботи на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України відбулося з дотриманням вимог трудового законодавства, а тому відсутні підстави для визнання протиправним та скасування наказу начальника Виробничого підрозділу вагонна дільниця станції Київ-Пасажирський філії «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця» № 2179/ос від 16.06.2023р. про звільнення [PERSON] із посади начальника пасажирського поїзда Виробничого підрозділу вагонна дільниця станції Київ-Пасажирський філії «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця», а також поновлення [PERSON] , на посаді начальника пасажирського поїзда Виробничого підрозділу вагонна дільниця станції Київ-Пасажирський філії «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця»; Вимоги позивача про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у даному випадку є похідними вимогами від основної вимоги про визнання наказу відповідача протиправним та його скасування. Враховуючи, що судом відмовлено у задоволенні основної позовної вимоги, похідні вимоги теж не підлягають задоволенню. У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, судові витрати залишити за позивачем.

Outcome: dismissed