Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-14 00:00:00

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02 лютого 2024 року задоволено частково позовні вимоги [PERSON] , стягнуто з Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Вінницькій області на його користь у відшкодування моральної шкоди 20000,00 грн, а також 214,72 грн судового збору. У решті позову відмовлено. При ухвалені цього рішення не було вирішено питання щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу, про вирішення яких було заявлено представником відповідача, про що подана відповідна заява з вказівкою, що докази будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення рішення. 05 лютого 2024 року на електронну пошту суду надійшла заява представника позивача адвоката Куцого Р. А. про ухвалення додаткового рішення у справі щодо розподілу судових витрат, а саме витрат на правничу допомогу. В обґрунтування цієї заяви адвокатом вказано, що у позові наведено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач очікував понести у зв`язку із розглядом справи у 50000,00 грн. Відповідно до витягу з договору про надання правової допомоги від 30 жовтня 2023 року, акту про надані послуги а професійну правничу допомогу адвоката від 02 лютого 2024 року, що містить детальний опис робіт (наданих послуг) розмір понесених [PERSON] витрат становить 47417,60 грн, які останнім оплачені та підтверджуються квитанцією до прибуткового касового ордера від 02 лютого 2024 року №15. Разом із тим, зважаючи на часткове задоволення позовних вимог (1/5 частина) представник позивача просив стягнути з відповідача на користь [PERSON] судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9483,52 грн. Служба відновлення та розвитку інфраструктури у Вінницькій області надала свої заперечення на заяву та, посилаючись на судову практику, в тому числі і щодо сплати адвокату «гонорару успіху», вказувала, що суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат з урахуванням того, чи були такі витрати понесенні фактично та, чи сума їх була обґрунтованою та, враховуючи виконані роботи, складність справи, принцип співмірності та розумності вважають, що заява не підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч.1, 3 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Згідно ч. 4 ст. 270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. У контексті вказаної статті процесуального закону, враховуючи характер вирішуваного питання і сукупність наявних в матеріалах справі доказів, суд не вбачає необхідності виклику сторін в судове засідання. Частина 1 ст. 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються\~з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 вказаної статті Кодексу). Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України\~сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (ч. 1 ст. 60 ЦПК України). За змістом\~ст. 15 ЦПК України\~учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до\~Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в ч. 4 ст. 62 ЦПК України. За положеннями п. 4. ст. 1, ч. 3, 5 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~договір про надання правової\~допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити\~Конституції України\~та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики. Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката. Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis § 268 рішення ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). Відповідно до\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої\~статті 137 ЦПК України\~суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Пунктами 1, 2, 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України\~передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст.\~137\~та ч. 8 ст.\~141 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18). Визначаючись із розподілом витрат на правничу допомогу, суд враховує, що позивач скористався допомогою адвоката, про що свідчить угода з адвокатом на правничу допомогу від 30 жовтня 2023 року. Зі змісту п. 4.1 цього договору за послуги надані адвокатом, замовник сплачує виконавцю гонорар (винагороду) визначеному у розмірі 40 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який встановлений станом на 01 січня кожного поточного року в якому надавалися послуги адвокатом, за годину його роботи, на підставі підписаного сторонами акту про надані послуги на професійну правничу допомогу адвоката. Також, замовник сплачує виконавцю додатковий гонорар («гонорар успіху») у розмірі 20 відсотків від ціни позову за досягнутий адвокатом результат у справі (повне або часткове задоволення судом позову). Згідно акту про надані послуги на професійну правничу допомогу адвоката від 02 лютого 2024 року, відповідно до договору про надання правової допомоги від 30 жовтня 2023 року адвокат Куций Р. А. та Яворський С. С. погодили обсяг наданих юридичних послуг, виконаних адвокатом робіт, зокрема: 1. пов`язаних із підготовкою до розгляду в суді першої інстанції, збір доказів: - надання 30 жовтня 2023 року [PERSON] правової інформації, консультація та роз`яснення з питань відшкодування завданої йому моральної шкоди в наслідок незаконного звільнення зі Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Вінницькій області, що встановлено судовим рішенням у справі № 127/33297/21 - 6 год. 00 хв.; надання 31 жовтня 2023 року [PERSON] правової інформації, консультація по зібраних документах на обґрунтування позову ва роз`яснення з питань розрахунку судового збору, складення та направлення суду позовної заяви - 6 год. 00 хв.; 2. виконаних адвокатом за представництво [PERSON] у Вінницькому міському суді Вінницької області та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою: -\~\~надання 16 січня 2024 року [PERSON] правової інформації, консультація та роз`яснення з питань по одержаних фотокопіях документів, долучених до матеріалів справи № 127/34252/23 - 4 год. 00 хв.; -\~\~надання 19 січня 2024 року [PERSON] правової інформації, консультація та роз`яснення пов`язані із опрацюванням відзиву відповідача на позовну заяву, підготовкою, написанням і направленням відповіді на відзив суду та копії учасникам справи - 6 год. 00 хв.; - надання 23 січня 2024 року [PERSON] правової інформації, консультація та роз`яснення для складення та направлення заяви суду з додатками (повідомлення про результат розгляду скарг та прийняту постанову касаційної інстанції по справі № 127/33297/21 про визнання незаконним наказу про звільнення та поновлення на роботі) - 2 год. 00 хв. Всього витраченого часу адвоката у справі № 127/34252/23 - 24 год. 00 хв. Цим актом також визначений розрахунок гонорару (винагорода) адвокату, враховуючи мінімальний прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 2023 та 2024 рік, а також додатковий гонорар («гонорар успіху»), що загалом становить 47417,60 грн. Сплата цієї суми підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера №15 від 02 лютого 2024 року на суму 47417,60 грн. З огляду на надані представником позивача докази, ухвалене судом 02 лютого 2024 року рішення про часткове задоволення позову суд вважає, що існують підстави для розподілу між сторонами витрат на професійну правничу допомогу, понесених [PERSON] . Суд, проаналізувавши надані послуги (без гонорару успіху), дійшов такого висновку. Так судом установлено, що до їх складу включені виконання адвокатом роботи - надання 23 січня 2024 року [PERSON] правової інформації, консультація та роз`яснення для складення та направлення заяви суду з додатками (повідомлення про результат розгляду скарг та прийняту постанову касаційної інстанції по справі №127/33297/21 про визнання незаконним наказу про звільнення та поновлення на роботі) тривалістю 2 год. 00 хв. В той же час такого виду правова допомога жодним чином не стосується даної цивільної справи №127/34252/23 і у матеріалах справи відсутні будь-якого виду заяви позивача чи його представника з даного приводу, тому витрати позивача за таку послугу не можуть бути предметом розподілу. Крім того суд звертає увагу на послугу по підготовці, написанню і відправленню відповіді на відзив на яку з урахуванням опрацювання відзиву потрачено 6 годин. Слід зазначити, що відповідь на відзив за своїм змістом фактично є аналогічна позовній заяві, до неї не надавалися жодні докази, а її направлення здійснювалося електронною поштою. Тобто час, витрачений на вказане не повною мірою відповідає обсягу наданих адвокатом послуг та є надмірним, ураховуючи, зокрема, складність справи та фактичні обставини, на яких вона ґрунтується. Слід також звернути увагу на консультації по одержаних документах, долучених до матеріалів справи та обсяг визначеного часу щодо цього (4 год). В той же час слід відмітити, що обсяг доказів, наданих стороною позивача, в даній справі є незначним, в основному це є судові рішення по справах. При цьому представником [PERSON] в них був адвокат Куций Р. А., який є і представником в даній справі, який і готував позовну заяву з цими доказами та для її підготовки відповідно було витрачено 6 год. З моменту відкриття провадження в справі жодна із сторін доказів не надавала. Після відкриття провадження справі матеріали справи, крім заяв по суті, містять лише заяву відповідача про зупинення провадження в справі. Отже стягнення повної вартості за вказані послуги не узгоджується з критеріями реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру. Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору. Крім того, з огляду на усі вищевказані норми процесуального законодавства, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін). Тож суд може зменшити розмір понесених витрат на правничу допомогу, якщо обсяг робіт і час, витрачений на підготовку документів, є явно неспівмірним із складністю виконаних адвокатом робіт. З огляду на викладене, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, суд дійшов висновку, що відображена у наданих доказах інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом роботи (наданих послуг) не відповідає критерію розумності, заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу не є співмірним із складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та підлягає зменшенню з урахуванням поданої представником відповідача заяви та зважаючи на часткове задоволення позову з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3000,00 грн у відшкодування витрат на правничу допомогу. Щодо визначення умовами угоди з адвокатом на правничу допомогу від 30 жовтня 2023 року сплати адвокату певного гонорару успіху, то слід зазначити, що для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися та узгоджені між адвокатом та клієнтом, зокрема, у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату певного гонорару успіху у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи це питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність ( пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19 ). Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові також зазначила, що суд повинен оцінювати необхідність\~та розумність\~судових витрат у вигляді «гонорару успіху» саме в контексті компенсації цих витрат за рахунок іншої сторони судової справи. Як уже зазначалося, положеннями ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи і наданих послуг та фінансового стану учасників справи. Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19. Такі самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини\~\~і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» ( Iatridis v. Greece, заява № 31107/96 ) ( щодо справедливої сатисфакції ) Європейський суд з прав людини вирішував питання обов`язковості для суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». Європейський суд з прав людини вказав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними ( § 55 ). Таким чином зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату «гонорару успіху», не є обов`язковими для суду при вирішенні питання про розподіл судових витрат та покладення таких витрат на іншу сторону справи, оскільки у такому випадку суд, застосовуючи відповідні положення процесуального законодавства, зокрема частин четвертої, п`ятої статті 137 ЦПК України, може оцінювати необхідність, розумність та інші критерії співмірності цих витрат. Однак вищенаведене не означає, що такі зобов`язання між адвокатом та клієнтом не є обов`язковими для сторін договору про надання правничої допомоги у разі якщо такий договір є дійсним. Такого висновку дійшов Верховний суд у постанові від 03 серпня 2022 року у справі № 520/10409/18. Тобто, вирішуючи питання про розподіл судових витрат ( відшкодування їх за рахунок іншої сторони ) у формі «гонорару успіху», суд повинен виходити з договору між адвокатом та клієнтом, який створює саме для них права та обов`язки, і погодженого ними розміру гонорару (у даному випадку обрахованого ними у відсотковому співвідношенні від ціни позову), а й з пропорційності цих витрат фактично понесеним судовим витратам, безпосередньо пов`язаним із розглядом справи, які визначені адвокатом та оцінені судом, зокрема, з точки зору складності цієї справи та розумної необхідності цих судових витрат для даної справи. Адже саме розмір витрат, понесених заявником на фактично надані реальні та неминучі послуги з правничої допомоги, і саме з метою досягнення певного правового результату вирішення конфлікту сторін, кореспондується з витратами, які має право відшкодувати на свою користь заявник за рахунок відповідача - судові витрати, понесені ним на сплату гонорару успіху. Слід також звернути увагу, що судові витрати, які за своєю суттю є додатковою оплатою за успішне завершення справи у суді ( «гонорар успіху» ) до оплати фактично наданих послуг, про яку сторони договору про надання правничої допомоги домовилися у цьому правочині, не можуть покладатися на сторону, на яку судові витрати іншої сторони мають бути віднесені відповідно до процесуальних норм з розподілу судових витрат. Такий висновок стосується навіть й того випадку, якщо судом зменшується розмір гонорару, визначеного на власний розсуд сторонами договору, без одночасної оцінки відповідності його розміру всім критеріям судових витрат на правничу допомогу, унормованих главою 8 «Судові витрати» ЦПК України, у їх сукупності. Тобто, не буде правомірним просте зменшення судом таких судових витрат у спосіб визначення іншого ( меншого ) відсотку від того, який обумовлений у договорі про надання правничої допомоги щодо базового його ( відсотку ) нарахування. В справі сторони угоди з адвокатом на правничу допомогу погодили «гонорар успіху» в розмірі 20% ціни позову за досягнутий результат (повне чи часткове задоволення позову), що з розрахунку ціни позову становить 20000,00 грн. При вирішенні питання про розподіл судових витрат заявлена до стягнення сума у виді «гонорару успіху» не може оцінюватись судом виходячи суто з такої домовленості сторін у договорі про надання правничої допомоги, а оцінюється на предмет її пропорційності, необхідності, неминучості порівняно з фактично понесеними витратами на правничу допомогу. Отже, оцінюючи заявлений розмір на відповідність фактичним витратам на правову допомогу, які заявник планував понести у суді, виходячи із обсягу запланованої правової допомоги та складності справи, і фактично понесеним витратам відповідно до акту наданих послуг, і витратам, які за оцінкою суду підлягають врахуванню при віднесенні на відповідача, виходячи з оцінки самим заявником та адвокатом, з яким він мав домовленість щодо певного результату розгляду справи з точки зору її складності, розумної необхідності і реальності понесених судових витрат та враховуючи пропорційність розміру «гонорару успіху» з урахуванням результатів розгляду справи, суд дійшов висновку, що співмірний і розумний розмір гонорару успіху позивача, який підлягає стягненню з відповідача становить 4000,00 грн. Отже, виходячи із загальних засад законодавства щодо справедливості, добросовісності, принципу співмірності та розумності судових витрат, враховуючи всі обставини цієї справи в сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви та стягнення з відповідача на користь позивача 7\~000,00 грн витрат на правничу допомогу. На підставі викладеного та

Outcome: approved