Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом. Позов мотивує тим, що з відповідачем по справі вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 21 серпня 1999 року. Від спільного подружнього життя у них народилося троє дітей: дочка [PERSON] [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося, рішенням Калуського міськрайонного суду від 12.06.2020 року шлюб між ними розірвано, з того часу відповідач практично не бачив дітей, оскільки має іншу сім`ю та проживає у м. Одеса. Відповідач, покладених законом на батьків обов`язків, не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні дітей. Всі питання щодо виховання вирішуються нею самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. У січні 2023 виконавчою службою були виявлені факти підробки квитанцій про сплату [PERSON] аліментів на утримання дітей впродовж 2021-2022 років, а 09.06.2023 року винесено вирок щодо [PERSON] - 8500,00 грн. штрафу. 07.09.2023 року згідно інформації №114, відповідно до якої члени комісії прийняли рішення відмовити їй у наданні висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] у зв`язку з тим, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на особу. Вважає, що відповідач відмовився від свого обов`язку утримувати дитину, аліменти платить не регулярно, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками відносно доньки, а відмова у наданні висновку комісії про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , є незаконною та такою, що суперечить інтересам дитини. З метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав. Відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Свій відзив на позовну заяву мотивує тим, що дійсно, за рішенням Калуського міськрайонного суду від 12.06.2020 року шлюб між ними було розірвано, але зв`язку зі своїми дітьми він ніколи не втрачав. Що стосується молодшої дочки, то вона залишилась проживати за рішенням суду зі своєю мамою. Позивач разом із його дітьми залишилась проживати у новому будинку його матері, має у відомстві офісні приміщення його фірми, де проводить свою господарську діяльність, ніяких проблем протягом 5 (п`яти) років не було. У 2023 році позивач чомусь собі вирішила, що вона має право на житловий будинок, який належить його мамі, всіляко старається їй умови, щоб вона там не проживала. До початку 2022 року, мабуть від початку війни, його Надійка перестала з ним спілкуватись. До цього часу вони спілкувались, Надійка разом із сестрами або сама приїжджала до нього в м. Одесу. Був організований відпочинок на базах курорту [PERSON] , а також надійка приїжджала з родичами позивача в м. Южне, де також вони зустрічались, гуляли по м. Одеса, проводили разом час. На даний час заборгованості по сплаті аліментів не має, а весь борг який вини за 2023 рік виплатив позивачу. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Коваленко О.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задоволити. Відповідач [PERSON] в режимі відео конференції поза межами приміщення суду з використання власних технічних засобі позов не визнав. Просить не позбавляти його батьківських прав. Представник третьої особи Бідюк Т.М. в судовому засіданні проти позову заперечила, оскільки дане питання розглядалося на комісії з питань захисту прав дітей та комісія прийняла рішення у наданні висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON] відмовила у зв`язку з тим, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на особу. Суд, заслухавши пояснення відповідачки, її представника, відповідача, представника третьої особи, перевіривши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Зі свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] (а.с. 12) вбачається, що її матір`ю є позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] . Згідно витягу з протоколу №11 засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Калуської міської ради від 06.09.2023 року було вирішено відмовити у наданні висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з тим, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на особу (а.с. 8) З акту оцінки потреб сім`ї (а.с. 13-16), вбачається, що через конфлікти в сім`ї у [PERSON] погіршився стан здоров`я, у неї харчування регулярне, відповідає віку. Дівчинка проявляє замкнутість, пригнічена, а також виявляє страх і тривожність. [PERSON] звички у [PERSON] відсутні. Дівчинка не бажає спілкуватися з батьком, а також з бабусею [PERSON] . Надія здатна до самообслуговування. 11.07.2023 року [PERSON] ходила в поліцію та написала заяву щодо своєї свекрухи, яка вчиняє систематичне домашнє насильство психологічного характеру. Згідно Комплексного психологічного дослідження [PERSON] , [INFO] , встановлено, що батько дитини [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , бабуся [PERSON] , систематично вчиняють домашнє насильство (психологічного та економічного характеру) щодо матері дитини [PERSON] у присутності неповнолітньої [PERSON] та дорослої доньки [PERSON] , [INFO] , маніпулюють, шантажують, провокують, погрожують. Ситуація в сім`ї негативно впливає на емоційно-вольову сферу неповнолітньої [PERSON] , дівчинка проявляє замкнутість, тривожність, неспокій, порушення сну та погіршення успішності у навчальних досягненнях. Рекомендовано психотерапевтичну роботу з психологом для усунення тривожності і замкнутості. Нормалізувати середовище для зниження відчуття депресивних станів. Надати психологічний захист для повернення базового відчуття безпеки (а.с. 17). Згідно погодження №М-232 від 05.07.2023 року Служби у справах дітей Калуської міської ради [PERSON] надано згоду на проведення огляду лікарем-психологом малолітньої [PERSON] без згоди батька (а.с. 18). Згідно довідки лікаря-психолога [PERSON] 03.04.2023 вперше звернулася за амбулаторною допомогою лікаря-психіатра дитячого, КНП «Калуський міський центр первинної медико-санітарної допомоги Калуської міської ради» ДКДВ, та в подальшому зверталася ще декілька разів (а.с. 19). 10.07.2023 року [PERSON] поставлено діагноз: пролонгована депресивна реакція, обумовлена розладом адаптації. Легкий депресивний стан у відповідь на тривалу стресову ситуацію (а.с. 22). Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 (зі змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Встановлено, що зараз дитина проживає з матір`ю, де їй створено належні житлово-побутові умови для проживання. Відповідач заперечує проти позбавлення батьківських прав та хоче брати участь у її житті, мати можливість бачитись з дочкою, що підтверджує небайдуже ставлення батька. Судом не встановлено обставин, які б однозначно свідчили про те, що відповідач не бажає спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, остаточно і свідомо самоусунувся від виконання своїх обов`язків з виховання дитини, яка залишилася проживати з матір`ю. Та обставина, що на час розгляду справи вихованням та розвитком дитини займається мати, не свідчить безумовно про те, що батько дитини не бажає брати участь у її утриманні і вихованні, тобто свідомо та умисно нехтує батьківськими обов`язками. З матеріалів справи вбачається, що відповідач дійсно не в повній мірі виконував свої батьківські обов`язки відносно дочки [PERSON] , зокрема, періодично невчасно сплачував аліменти, однак, на даний час заборгованості по сплаті аліментів не має, а весь борг який вини за 2023 рік виплатив позивачу. Відсутність належної участі відповідача в зустрічах із дочкою та у її вихованні протягом останнього часу пов`язана із припиненням сімейних відносин з матір`ю дитини, погіршення відносин з нею, створення відповідачем іншої сімї. Суд враховує, що відповідач проти позбавлення батьківських прав заперечує та бажає брати участь у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини, що свідчить про його інтерес до дочки. Крім того комісія з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Калуської міської ради від 06.09.2023 року було вирішено відмовити у наданні висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з тим, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на особу. Відповідно до п.18 Постанови, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, проаналізувавши детально дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що в матеріалах справи відсутні об`єктивні та безсумнівні докази свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками стосовно дочки [PERSON] . Враховуючи, що позбавлення батьківських прав, тобто природних прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність та пропорційність застосування якого за обставин цієї справи не доведено, суд приходить до висновку про необхідність, не позбавляючи відповідача батьківських прав, попередити його про необхідність змінити ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed