Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-12 00:00:00

заявниця звернулася до суду в порядку окремого провадження, з заявою про визнання [PERSON] , безвісно відсутнім. Свої вимоги мотивувала тим, що його її колишній чоловік в 1999 році залишив сім`ю, і з того часу вони проживають окремо, втративши з ним будь-який зв`язок. Оскільки заявниці не відоме місце проживання її колишнього чоловіка, просить суд визнати його безвісно відсутнім. Ухвалою суду від 27 жовтня 2023 року, в порядку ч. 1 ст. 307 ЦПК України, до початку розгляду справи направлено запити в відповідні організації за останнім місцем проживання відсутнього (житлово-експлуатаційні організації, органи реєстрації місця проживання осіб або органи місцевого самоврядування) і за останнім місцем роботи про наявність відомостей щодо фізичної особи, місцеперебування якої невідоме. Заявник в судовому засіданні вимоги заяви підтримала, просили такі задовільнити. Заінтересована особа в судовому засіданні проти задоволення заяви не заперечила. Дослідивши подані суду документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні вимог виходячи з наступного. Судом було встановлено, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 31 липня 2017 року, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Згідно довідки ЛКП «Левандівка», від 25 вересня 2023 року, [PERSON] , [INFO] був зареєстрований за адресою [ADDRESS] з 14 березня 1996 року по 30 березня 2004 року за рішенням суду. Суду було також надано довідку до акту огляду медико-соціальною експертною комісією №615405, згідно якої, заінтересована особа по справі [PERSON] , має другу групу інвалідності. Згідно відповіді П`ятої міської клінічної поліклініки м. Львова, від 01 листопада 2023 року, [PERSON] , не укладав декларації з сімейними лікарями, та в електронній системі охорони здоров`я відсутня інформація про звернення [PERSON] , до лікарів закладу. Як вбачається з даних Державної прикордонної служби України, відомостей щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованими територіями, [PERSON] , в базі даних не виявлено. Відповіддю КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень» встановлено, що [PERSON] , за медичною допомогою не звертався, на обліку в лікаря-нарколога медичного центру не перебуває. Крім того, в Міського відділу реєстрації актів цивільного стану міста Львова не виявлено актового запису про зміну імені [PERSON] . Судом також встановлено, що [PERSON] , на стаціонарному і лаболаторному лікуванні з 01 січня 1972 року і по 09 листопада 2023 року в Комунальному закладі «Львівська обласна державна клінічна психіатрична лікарня», - не перебуває. У відповідності з положеннями ст. 43 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. Безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер. Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня, визначеного відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦК України; наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 травня 2018 року у справі № 225/1297/17 зроблено висновок, що «безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер. Згідно з положеннями ст. 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. В той же час, під час розгляду справи, заявником зазначено, що в них з колишнім чоловіком [PERSON] , не склалося сімейне життя, та в 1999 році він залишив сім`ю. Проте, сам по собі факт не проживання [PERSON] , за місцем реєстрації протягом тривалого часу та фактична відсутність відомостей про його місце перебування не є безумовною підставою для визнання його безвісно відсутнім. Водночас, ні заява про оголошення [PERSON] , померлим, ні матеріали справи не містять доказів які б вказували на існування обставин, що загрожували йому смертю, або обставин, що дають підставу припускати його загибель від певного нещасного випадку. При цьому, особа, яку заявник просить визнати безвісно відсутньою не є членом її сім`ї, суду не надано доказів спільного проживання осіб, тобто необґрунтована необхідність визнання колишнього чоловіка заявниці, з яким вони не спілкуються з 1999 року безвісно відсутньою у зв`язку з наведеним. Крім того, як зазначалось вище, для визнання особи безвісно відсутньою необхідна наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою. Зі змісту заяви [PERSON] , вбачається, що визнання безвісно відсутнім [PERSON] , необхідно їй з метою отримання певних соціальних пільг, виключно для захисту свої приватних інтересів. В той же час заявником не було надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту вчинення нею дій, спрямованих на отримання інформації про місце перебування колишнього чоловіка. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість вимог заявника та відсутність підстав для визнання [PERSON] , безвісно відсутнім, оскільки факт його зникнення не підтверджується жодними належними та допустимими доказами. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, про відмову в задоволенні заяви, з огляду на її безпідставність. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed