Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем. В позовній заяві вона посилається на те, що 11 вересня 2018 року позивач зареєструвала шлюб з відповідачем. Під час шлюбу, у сторін народилася донька - [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини позивача з відповідачем фактично припинилися, сторони припинили вести спільне господарство, їх більше не пов`язує спільний побут. За період шлюбних відносин між сторонами постійно відбувалися сварки, конфлікти засновані на взаємному непорозумінні один до одного, вони втратили віру в подальше сумісне життя та втратили один до одного відчуття любові. Сім`я фактично розпалася та її відновлення неможливе, оскільки подальше спільне проживання і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивачки. Вищезазначене стало причиною для розірвання шлюбу. Майнового спору між сторонами не має. Позивач у судове засідання не з`явилася, проте одночасно з позовом подала клопотання, в якому просила розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримувала в повному обсязі та просила їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з`явився, був належним чином повідомленим про дату та місце судового розгляду, у тому числі через оголошення про виклик, клопотань та заяв про причини неявки або відкладення не надавав. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позові вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Згідно свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] , виданого повторно 08 вересня 2023 року Івано-Франківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Івано-Франківської області, [PERSON] та [PERSON] 11 вересня 2018 року зареєстрували шлюб, актовий запис № 1989. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини - « [PERSON] ». Від шлюбу мають спільну малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 21 грудня 2018 року Виконкомом Ямницької сільської ради об`єднаної територіальної громади Павлівського старостинського округу села Павлівка, актовий запис № 49. Судом було встановлено, що на теперішній час подружні відносини між сторонами припинені, подальше сумісне життя і збереження сім`ї стало неможливим. Сім`я розпалась остаточно і зберегти її неможливо. За положеннями ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Як роз`яснено у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Вирішуючи питання про можливість задоволення позову, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. В даному випадку заходів для відновлення родинних відносин вжито не було, сторони не мешкають однією сім`єю, на примирення не згодні - зазначене свідчить про те, що родина розпалася остаточно, тому позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, тому позов підлягає задоволенню. На підставі ст. ст. 105, 110, 112, 114, 115 СК України та

Outcome: approved