Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-18 00:00:00

01 лютого 2023 року позивач [PERSON] звернувся до суду з заявою до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей в особі Шосткинської міської ради, про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з відповідачем [PERSON] позивач перебував в зареєстрованому шлюбі, який вони уклали 18 червня 2018 року та зареєстрували у виконавчому комітеті Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис за №85. Від шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . У зв`язку із наявністю різних поглядів щодо подальшої долі нашої сім`ї, на підставі рішенням Шосткинського міського районного суду Сумської області від 13.10.2022 року у справі №589/2267/22 шлюб між сторонами було розірвано. Позивач зазначає, що до розірвання шлюбу, а саме 31 серпня 2022 року [PERSON] залишила малолітнього сина [PERSON] на виховання та утримання позивача, а саме переїхала мешкати до країни агресора - росії. Позивач зазначив, що протягом майже півроку відповідачка [PERSON] не опікується утриманням сина [PERSON] і не допомагає його утримувати. Син проживає з позивачем та перебуває на його повному утриманні та вихованні. Позивач звернувся 20 січня 2023 року до Шосткинського міськрайонного суду з заявою про видачу судом судового наказу про [PERSON] на його користь аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] . Станом на день подання позову судового наказу не видано. На підставі вищезазначеного, позивач просив позбавити [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , [INFO] , батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . В судове засідання позивач не з`явився, надав через канцелярію суду заяву про розгляд справи у його відсутності, зазначив, що позовні вимоги повністю підтримує, позов просить задовольнити, щодо заочного розгляду справи не заперечував. У судове засідання відповідачка не з`явилася, про час, дату та місце розгляду справи її було повідомлено належним чином, не надала заяву про розгляд справи без її участі, правом надати відзив не скористалася, причини неявки суду не відомі. В судове засідання представник Служби у справах дітей в особі Шосткинської міської радине з`явився, надав через канцелярію суду заяву про розгляд справи у відсутність представника за наявними матеріалами справи відповідно до діючого законодавства. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За відсутності заперечень позивача суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній докази, знаходить, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 03 вересня 2018 року виконавчим комітетом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області, [PERSON] народився [INFO] , про що 03 вересня 2018 року виконавчим комітетом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області складено відповідний актовий запис № 109. Батьками особи зазначено: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Відповідно рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області № 589/2267/22 від 13 жовтня 2022 року ухвалено розірвати шлюб між [PERSON] ( [INFO] , ІПН [NUMBER] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] ) та [PERSON] ( [INFO] , ІПН [NUMBER] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] ) зареєстрований 18 червня 2018 року Виконавчим комітетом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис № 85. Згідно акту від 06 січня 2023 року, затвердженого ТОВ торговий дім «Дизайн» та копією Акту обстеження умов проживання від 18 січня 2023 року, складеного комісією у складі представників служби у справах дітей Шосткинської міської ради, з 31 серпня 2022 року [PERSON] проживає разом з сином [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , та дитина має усі належні умови для проживання та розвитку. Відповідно до акту обстеження умов проживання мати [PERSON] поїзала до росії, батькодитини - [PERSON] з весни 2022 року сам виховує дитину. Згідно судового наказу Шосткинського міськрайонного суду Сумської обалсті від 28 березня 2023 року № 589/342/23 суд постановив стягнути з [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , зареєстрованої та проживаючої за адресою: [ADDRESS] , місце роботи не відомо) на користь [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , зареєстрованого та проживаючого за адресою: [ADDRESS] ) аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частину заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 20.01.2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Довідкою-розрахунком від 20 листопада 2023 року № 54557/72090000, виданої Вишневим відділом державної виконавчої служби підтверджено наявність заборгованості у [PERSON] по сплаті аліментів на утримання сина [PERSON] станом на 20 листопада 2023 року у загальному розмірі - 39 047,28 грн. Згідно довідки від 18 грудня 2023 року № 369/1625/23/16631/2023, наданої Державною прикордонною службою України, [PERSON] , [INFO] , здійснила перетин кордону 31 серня 2022 року та станом на 31 січня 2024 року інші відомості про перетин кордону особою відсутні. У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Статтею 150 СК України передбачений обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Суд оцінивши докази надані позивачем, дійшов висновку, що [PERSON] безвідповідально ставиться до питання виховання своєї дитини та її матеріального забезпечення. Відповідач [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, що встановлено безпосередньо наданими доказами позивачем. Вона не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним освіти. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про необхідність позбавлення [PERSON] , батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . Досліджені докази підтверджують посилання позивачки на те, що відповідач ухиляється від своїх батьківських обов`язків та не приймає участі в житті дитини. Протягом розгляду справи відповідач для себе належних висновків не зробив, реальних кроків щодо виховання та утримання дитини не вчинив. Жодних об`єктивних даних, які б вказували на наявність перешкод у вихованні [PERSON] її малолітнього сина, судом не встановлено. Також, судом не встановлено жодних об`єктивних даних, які б вказували на те, що [PERSON] намагалася виконувати батьківські обов`язки. Відповідачка вкрай формально ставиться до необхідності виконання обов`язку щодо утримання дитини, сплати аліментів. На переконання суду позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] не зашкодить інтересам дитини, його подальшому вихованню та утриманню. Позивач не ставить вимогу про стягнення з відповідача на його користь судових витрат.

Outcome: approved