Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-25 00:00:00

В вересні 2023 року позивач [PERSON] звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, завданої протиправним рішенням органу державної влади, в якому позивач зазначив, що протоколами ВАД № 055599, ВАД № 055598 від 08.04.2023 року, ВАД № 055597 від 08.04.2023 року, ВАД № 055599 від 08.04.2023 року поліцейського ГУНП його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП. Окрім того, відносно позивача також був складений протокол затримання АЗ № 090822 від 08.04.2023 року, в ході якого позивач був затриманий та щодо нього були застосовані кайданки. Постановою Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 29.05.2023 року по об`єднаному провадженню справу відносно позивача за ч.1 ст. 173-2 КУпАП провадженням було закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, постанова набрала законної сили 09.06.2023 року. Тому позивач вважає, що внаслідок незаконних дій посадової особи ГУНП щодо складання зазначених протоколів йому було завдано моральну шкоду. Також перенесені ним моральні страждання внесли негативні зміни у його життя, що призвело до погіршення та позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, а також інші негативні наслідки морального характеру, викликані необхідністю захищати свої права у судах різних інстанцій. Закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення свідчить про те, що його притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, відтак відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосовувались з боку держави будь-які заходи примусу та чи були понесені особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.Таким чином, внаслідок незаконного ініціювання провадження у справі про адміністративне правопорушення [PERSON] вважає, що відповідно до діючих нормативно-правових актів, підтверджених усталеною судовою практикою, він має право на відшкодування моральної шкоди.Враховуючи викладене, позивач, посилаючись на статті 1167, 1174 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), просив суд стягнути з Державного бюджету на його користь 200000 грн. відшкодування моральної шкоди шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку. Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 12.09.2023 року по даній цивільній справі судом відкрито провадження, призначено судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачем ГУНП в Дніпропетровській області 29.12.2023 року подано письмовий відзив, в якому він заперечував у повному обсязі проти задоволення позовних вимог з огляду на недоведеність позивачем факту заподіяння йому моральної шкоди належними доказами, оскільки всі твердження позивача є оціночними судженнями, які свідчать про психологічну оцінку особою ситуації, що склалася навколо. Наведені обставини не свідчать про наявність причинного зв`язку між моральними стражданнями позивача і діями відповідача та вини останнього в її заподіянні. Окрім того, позивачем не наведений обґрунтований розрахунок суми заявленої моральної шкоди. Позивачем 10.01.2024 року подано відповідь на відзив відповідача ГУНП, в якій позивач зазначив, що відносно нього було складено чотири протоколи про адміністративне правопорушення, окрім того, відбулося адміністративне затримання з застосуванням кайданок, пізніше справу про адміністративне правопорушення було судом закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП в зв`язку з відсутністю в діях позивача складу правопорушення. Постанова суду набула чинності. Тому заявлені позовні вимоги вважає обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з огляду на практику Європейського суду з прав людини. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, надав письмову заяву про судовий розгляд за його відсутності, позовні вимоги підтримав, на їхньому задоволенні в повному обсязі наполягав. Представник відповідача ГУНП в Дніпропетровській області в судове засідання не з`явилася, подала заяву про судовий розгляд за її відсутності, проти задоволення позову заперечувала, підтримала обґрунтування, зазначені в письмовому відзиві на позов. Представник відповідача ДКС в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, оскільки не вважала Державну казначейську службу належним відповідачем по даному цивільному позову. Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на таке. Судом встановлено, що відносно [PERSON] були складені протоколи про адміністративні правопорушення, а саме: згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 055599, 08.04.2023 року о 16 год. 00 хв. [ADDRESS] , [PERSON] вчинив домашнє насильство психологічного та економічного характеру по відношенню до свого племінника [PERSON] , 4 роки, а саме в його присутності ображав нецензурною лайкою його матір - свою сестру [PERSON] та виганяв їх з місця мешкання та реєстрації, чим позбавив їх житла та права на користування майном, чим викликав занепокоєння дитини. Окрім цього, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД N?055598, 08.04.2023 року о 16 год. 00 хв. [ADDRESS] , [PERSON] вчинив домашнє насильство психологічного та економічного характеру по відношенню до своєї племінниці [PERSON] , 10 років, а саме, в її присутності ображав нецензурною лайкою її матір - свою сестру [PERSON] та виганяв їх з місця мешкання та реєстрації, чим позбавив їх житла та права на користування майном, чим викликав занепокоєння дитини. Також, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД N?055597, 08.04.2023 року о 16 год. 00 хв. [ADDRESS] , [PERSON] вчинив домашнє насильство психологічного та економічного характеру по відношенню до своєї сестри [PERSON] , а саме ображав її нецензурною лайкою та вигнав з місця мешкання та реєстрації, чим позбавив її житла та права на користування майном, чим викликав занепокоєння за власне життя та здоров?я. Разом з тим, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД N?055599, 08.04.2023 року о 16 год. 00 хв. [ADDRESS] , [PERSON] вчинив домашнє насильство психологічного та економічного характеру по відношенню до своєї малолітньої племінниці [PERSON] , 1 рік, а саме в її присутності ображав нецензурною лайкою її матір свою сестру [PERSON] та виганяв їх з місця мешкання та реєстрації, чим позбавив їх житла та права на користування майном, чим викликав занепокоєння дитини. Окрім цього, відносно позивача також був складений протокол затримання АЗ № 090822 від 08.04.2023, в ході якого позивач був затриманий та до нього були застосовані кайданки. 29 травня 2023 року постановою Самарського районного суду м. Дніпропетровська справи про адміністративні правопорушення № 206/1644/23, № 206/1645/23, № 206/1646/23 та № 206/1648/23 про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за вчинення ним адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 173-2 КУПАП, були об?єднані в одне провадження під загальним номером № 206/1644/23, постанова набрала законної сили 29 травня 2023 року. 29 травня 2023 року постановою Самарського районного суду м.Дніпропетровська у справі № 206/1644/23 справу про правопорушення відносно [PERSON] за ч.1 ст. 173-2 КУПАП провадженням було закрито за відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення, постанова набрала законної сили 09.06.2023 року. Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладання цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч.1 ст.1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За відсутності підстав для застосування ч.1 ст.1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України). Відповідно до статей 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. На підставі п.2 ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 9 червня 2021 року у справі № 726/837/20 зазначено, що: «У справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Разом з тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосовувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи були понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом». Вказані правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц. У постанові Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі № 166/1222/20 зазначено, що «у справі, яка переглядається, безпідставно не застосувавши, до спірних правовідносин правовий висновок Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладений вищезгаданій постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц, апеляційний суд залишив поза увагою той факт, що закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосовувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом». Таким чином, встановивши, що судовим рішенням, яке набрало законної сили, було закрито провадження в справі про адміністративне правопорушення, суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав, положення п.4 ч.1 ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», для відшкодування моральної шкоди завданої позивачу діями працівників поліції, які полягали у складанні відносно позивача протоколів про адміністративне правопорушення та притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КпАП України. Аналогічні правові висновки щодо застосування норм права в подібних правовідносинах викладені, зокрема в постановах Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі №686/16847/17 (провадження №61-11590св18), від 01 липня 2020 року у справі №347/1977/17 (провадження №61-10582св18), від 22 липня 2020 року у справі №303/7352/18 (провадження №61-20524св19), від 02 вересня 2020 року у справі №591/1001/17 (провадження №61-39927св18), від 09 червня 2021 року у справі №726/837/20 (провадження №61-2647св21), від 29 вересня 2021 року у справі №166/1222/20 (провадження №61-9003св21), від 26 січня 2022 року у справі №953/6561/20 (провадження №61-922св21), від 07 вересня 2022 року у справі №289/2110/21 (провадження №61-5136св22), від 14 грудня 2022 року у справі №201/7848/21 (провадження №61-5118св22), від 29 листопада 2023 року у справі №227/4692/21 (провадження №61-2592св23, від 06 грудня 2023 року у справі №370/463/21 (провадження №61-10515св23). Зі змісту ст.23 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі відшкодовується державою і при визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Суд встановив, що позивачу були спричинені душевні страждання, позивач був змушений докладати додаткових зусиль для поновлення своїх прав, його незаконно притягнуто до адміністративної відповідальності. З урахуванням конкретних обставин справи, суд визначає розмір моральної шкоди в сумі 3000 грн., який відповідає вимогам розумності і справедливості, даний розмір шкоди відповідає глибині та тривалості душевних страждань позивача, і є справедливою сатисфакцією компенсації позивачеві моральних збитків. При цьому суд також враховує, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. При цьому, суд врахує, що кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів, що відповідає висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 17 січня 2024 року у справі №211/2832/19 . Щодо позиції відповідача Державної казначейської служби про неналежного відповідача суд зазначає таке: Головне управління поліції є органом Національної поліції, що має статус юридичної особи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19), вказано, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді. У справах про відшкодування шкоди державою вона бере участь як відповідач через той орган, діяннями якого завдано шкоду. Хоча наявність такого органу для того, щоб заявити відповідний позов до держави Україна, не є обов`язковою. Участь у вказаних справах Державної казначейської служби України чи її територіальних органів не є необхідною. Залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц, провадження № 14-515цс19). Таким чином, належним відповідачем у справі про відшкодування шкоди, заподіяної працівниками ГУНП в Дніпропетровській області має бути держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. Судовий збір по даній справі належить компенсувати за рахунок держави.

Outcome: partial