Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-21 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позову, позивачка посилається на те, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 14 жовтня 2000 року, шлюб між нею та відповідачем було розірвано, що підтверджується рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 17 червня 2011 року. Позивачка вказує, що від шлюбу з відповідачем вона має двох дітей сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Ірпінського міського суду від 14 листопада 2013 року було стягнуто із [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] розмірі по 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно на кожну дитину, але не менше 30% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 18.10.2013 року і до досягнення кожною дитиною повноліття. [PERSON] досяг повноліття [INFO] . Проживає окремо і не потребує матеріальної підтримки з боку батьків. Неповнолітній [PERSON] проживає з позивачкою. Потребує значно більшого догляду та матеріальних коштів. Збільшуються потреби у навчанні і розвитку дитини. Відповідач працює у Київському професійному ліцеї будівництва і комунального господарства на посаді майстра виробничого навчання з 01 листопада 2010 року по теперешній час. На підставі викладеного просить суд змінити розмір аліментів, які стягуються із [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого та проживаючого в [ADDRESS] , працюючого у Київському професійному ліцеї будівництва і комунального господарства на підставі рішення Ірпінського міського суду від 14 листопада 2013 року (справа №367/7774/13-ц) на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно на 1/4 частку всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Позивачка в судове засідання не з`явилась, до суду направила клопотання про розгляд справи за її відсутності, просила позовну заяву задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився,про час, місце та дату судового розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду заяву в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі, розгляд справи просив проводити без його участі. Відповідно до положень ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у звязку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Оскільки відповідач визнав, пред`явлений позов і визнання позову не суперечить закону, тому суд за згодою сторін та враховуючи положення ч. ч. 3,4 ст. 200, ст. 206 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у даному підготовчому судовому засіданні та ухвалити рішення у справі. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилося у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам наявним у справі, в їх сукупності, дотримуючись принципів об`єктивності, диспозитивності цивільного судочинства, приходить до висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 14 жовтня 2001 року, який розірваний рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 17 червня 2011 року. Від шлюбу сторони мають двох дітей: сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Рішенням Ірпінського міського суду від 14 листопада 2013 року було стягнуто із [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] розмірі по 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно на кожну дитину, але не менше 30% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 18.10.2013 року і до досягнення кожною дитиною повноліття. [PERSON] досяг повноліття [INFO] . Згідно довідки №3 від 13.02.2023 року, виданої директором Київського професійного ліцею будівництва і комунального господарства, [PERSON] працює у Київському професійному ліцеї будівництва і комунального господарства на посаді майстра виробничого навчання з 01 листопада 2010 року по теперешній час. [PERSON] за період з січня 2020 року по грудень 2020 року отримав дохід у розмірі 159 478,96 грн., що підтверджується довідкою № 20 від 14.02.2023 року, виданою Київським професійним ліцеєм будівництва і комунального господарства. Згідно довідки № 21 від 14.02.2023 року, виданої Київським професійним ліцеєм будівництва і комунального господарства [PERSON] за період з січня 2021 року по грудень 2021 року отримав дохід у розмірі 210 380,54 грн. Згідно довідки № 22 від 14.02.2023 року, виданої Київським професійним ліцеєм будівництва і комунального господарства [PERSON] за період з січня 2022 року по грудень 2022 року отримав дохід у розмірі 225 383,10 грн. Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом частини 1, 2 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до частини 1-3 статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Відповідно дост. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити розмір встановлених аліментів або звільнити від їх сплати. Дана норма містить дві підстави для коригування аліментів: а) шляхом зміни розміру аліментів у бік зменшення або збільшення; б) шляхом звільнення платника аліментів від їх сплати. Аліментні правовідносини існують тривалий час. Тому матеріальний або сімейний стан особи, яка одержує аліменти, а також того, хто їх сплачує, протягом цього часу може істотно змінитися як у бік погіршення так і у бік покращення. Таким чином, із викладеного вище вбачається, що Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного рішенням суду. Зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього. У статті 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я як особи, з якої стягуються аліменти, так і особи, на чию користь вони стягуються, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Також, згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до п.п.3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи вищезазначені норми права, виходячи з принципу справедливості, добросовісності й розумності та з урахуванням потреб дитини, яка знаходиться на утриманні позивачки, враховуючи досягнення повноліття старшою дитиною, з огляду на визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про збільшення розміру стягнення аліментів з 1/6 до 1/4 частки доходу відповідача на утримання сина [PERSON] . З цих міркувань, виходячи з принципу справедливості та розумності, з урахуванням потреб дитини та її найкращих інтересів, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] та вважає необхідним стягувати аліменти в розмірі однієї чверті частини заробітку (доходу) з відповідача на утримання сина [PERSON] на користь позивача. Згідно пункту 23 Постанови пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у разі зміни розміру аліментів, аліменти у новому розмірі сплачуються з дня набрання судовим рішенням законної сили. Крім того, з відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави у розмірі 1073,60 грн., оскільки позивачка була звільнена від його сплати при подачі позову відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» та ч. 6 ст. 141 ЦПК України. На підставі ст.ст. 84, 180-184, 191-192 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved