Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-25 00:00:00

03.01.2024 [PERSON] звернулась до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що 04.09.2004 між сторонами зареєстрований шлюб. У даному шлюбі народились діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначила, що причиною розірвання шлюбу є те, що у сторін різні погляди на сімейне життя та обов`язки, внаслідок чого у сім`ї виникали сварки в присутності неповнолітніх дітей. Позивач вважає, що сторони стали чужими людьми, шлюб та шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, спільне господарство сторони не ведуть вже більше чотирьох років. Позивач вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та їхніх неповнолітніх дітей. Також позивач\~вказала,\~що неповнолітні\~діти проживають разом із нею та знаходяться на її утриманні. Відповідач не допомагає матеріально утримувати дітей, не приймає участі у витратах на їх оздоровлення, лікування, розвиток та відпочинок. Позивач зазначила, що відповідач офіційно не працює, однак має стабільний дохід, а саме здійснює неофіційно пасажирські перевезення у формі таксі та займається газоелектрозварюванням, за що отримує дохід. Позивач офіційно працевлаштована, однак її заробітна плата є недостатньою для того, щоб самостійно утримувати двох дітей, забезпечувати їм гідні умови проживання, гармонійну атмосферу, участь у різних гуртках для дітей відповідного віку, забезпечувати лікування дітей, вивчення іноземних мов та інше. За таких підстав позивач просить: 1) розірвати шлюб між сторонами, зареєстрований 04.09.2004 відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області, про що складений актовий запис № 1189; 2) стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 6000 грн щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, і до досягнення дітьми повноліття. 04.01.2024 відкрите провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначене судове засідання на 01.02.2024 та наданий сторонам строк для подання заяв по суті справи. 01.02.2024 судове засідання відкладене на 26.02.2024 у зв`язку з неявкою учасників справи. У судовому засіданні 26.02.2024 позивач [PERSON] позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві та просила позов задовольнити повністю. Вказала, що не вбачає можливості примирення сторін, оскільки сторони вже більше чотирьох років проживають окремо. З моменту припинення шлюбних відносин відповідач матеріально утримувати дітей не допомагає. Позивач зазначила, що витрачає приблизно по 4000 грн щомісячно на кожну дитину. Такі витрати пов`язані із придбанням харчування, одягу, взуття, шкільного приладдя, оплатою репетиторів для дітей, відвідування гуртків та лікування. Крім того, зазначила, що у доньки наявна вроджена вада зору, що потребує також постійних витрат на лікування. Відповідач офіційно не працевлаштований, однак отримує достатній дохід для того, щоб сплачувати аліменти на дітей. У судове засідання 26.02.2024 відповідач [PERSON] , належним чином повідомлений про дату, час і місце цього судового засідання, повторно не з`явився без повідомлення про причини неявки. Правом подання відзиву відповідач не скористався. Заяви чи клопотання на день розгляду справи від відповідача до суду не надходили. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, приймаючи до уваги повторну неявку в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд прийшов до переконання про можливість вирішення справи на підставі наявних у ній доказів (постановлення заочного рішення). Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Суд установив, що 04.09.2004 [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , одружились, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України складений актовий запис № 1189. Після одруження дружині присвоєне прізвище [PERSON] . Указане підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] (а.с. 6). У даному шлюбі народились діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Такі обставини підтверджуються свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (а.с. 14, 16). Стаття 24 СК України визначає засади добровільності шлюбу. Так, відповідно до ч. 1 даної норми закону шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Аналогічний принцип добровільності шлюбу закріплений і в ст. 51 Конституції України. При цьому згідно з ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, зокрема і шляхом пред`явлення позову про розірвання шлюбу. Стаття 112\~СК України\~визначає,\~що суд\~з`ясовує\~фактичні взаємини\~подружжя,\~дійсні причини\~позову про\~розірвання шлюбу,\~бере до\~уваги наявність\~малолітньої дитини,\~дитини з\~інвалідністю та\~інші обставини\~життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Так, як на підставу позовних вимог про розірвання шлюбу, позивач послалась на те, що у сторін різні погляди на сімейне життя та обов`язки, внаслідок чого у сім`ї виникали сварки в присутності неповнолітніх дітей. Позивач вважає, що сторони стали чужими людьми, шлюб та шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, спільне господарство сторони не ведуть вже більше чотирьох років. Відповідач докази на спростування указаних обставин суду не надав. Відтак, ураховуючи фактичні взаємини сторін як подружжя, причини позову про розірвання шлюбу та обставини життя сторін, суд має усі підстави вважати, що подальше спільне життя сторін як подружжя і збереження їхнього шлюбу суперечить інтересам сторін та їхніх дітей. Також суд встановив, що неповнолітні діти проживають з позивачем за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї ОСББ «Вишневецького 3» № 46 від 26.12.2023 (а.с. 13). Так само і згідно з довідками про реєстрацію місця проживання особи № 42522/28-03 та № 42523/28-03 від 13.08.2019 (а.с. 17), № 9561/28-03 від 15.08.2022 (а.с. 12) позивач та неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Так само і положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Правовідносини щодо утримання батьками дитини регулюються главою 15 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Даний обов`язок є рівним для обох батьків і покладається на них, не зважаючи на те, з ким із батьків проживає дитина (ст. 180 СК України). Відповідно до ч. 1, 3 ст. 181 СК України \~способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними . За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Так,\~в обґрунтування\~позовних вимог\~про стягнення\~аліментів на\~утримання неповнолітніх\~дітей позивач\~зазначила,\~що домовленості\~щодо утримання\~дітей між\~сторонами не\~досягнуто,\~а відповідач\~в добровільному\~порядку не\~надає матеріальну\~допомогу на\~утримання неповнолітніх\~дітей у\~розмірі,\~достатньому для\~забезпечення їхніх\~потреб. За таких обставин позивачу важко самій створити умови для належного утримання дітей, їхнього фізичного та духовного розвитку. Указане є підставою для стягнення з відповідача аліментів відповідно до рішення суду. При визначенні розміру аліментів суд виходить з такого. Частиною 1 ст. 184 СК України\~визначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви (ч. 1 ст. 191 СК України). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Так, мінімально необхідний рівень матеріального забезпечення дитини відповідного віку встановлений на законодавчому рівні. Частина 2 ст. 182 СК України визначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Так, згідно зі ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років становить 3196 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Так, обґрунтовуючи розмір аліментів, які необхідно стягувати з відповідача на утримання неповнолітніх дітей, позивач зазначила, що витрачає кошти на придбання для дітей продуктів харчування, взуття, одягу, шкільного приладдя тощо. Також позивач забезпечує дітям додаткові заняття з репетитором, а також відвідування різних гуртків, зокрема плавання, для всебічного розвитку дітей, що також потребує додаткових коштів. На підтвердження таких обставин суду надані відповідні платіжні інструкції про здійснення позивачем оплати, зокрема на відвідування дітьми басейну (а.с. 37-44). При цьому з медичних документів дитини [PERSON] вбачається, що останній встановлений діагноз «Ггіперметропічний астигматизм обох очей; недостатність акомодації», унаслідок чого дитна потребує придбання окулярів, лінз та проходження відповідного лікування (а.с. 32-33, 35-36). При цьому відповідач правом подання відзиву не скористався та у судове засідання не з`явився. Докази на спростування доводів позивача відповідач суду не надав. Так само суду не доведено, що за станом здоров`я, чи у зв`язку з наявністю на утриманні інших осіб, чи з інших підстав відповідач не може сплачувати аліменти у розмірі, заявленому позивачем. За таких обставин, приймаючи до уваги необхідний рівень матеріального забезпечення дітей відповідного віку та рівний обов`язок батьків утримувати дітей, суд вважає справедливими та фінансово можливими для відповідача і достатніми для забезпечення належного рівня дітей сторін аліменти у розмірі по 3000 грн на кожну дитину щомісячно. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України). Приймаючи до уваги, що згідно з вимогами Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 1211,20 грн. Також при зверненні до суду з даним позовом позивач сплатила судовий збір у сумі 1211.20 грн за позовну вимогу про розірвання шлюбу, що підтверджується квитанцією № 0.0.3393368473.1 від 03.01.2024 (а.с. 1). Відтак з урахуванням вказаних норм закону сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved