Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-18 00:00:00

Позивач, через свого представника, звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання недійсним договору позики грошових коштів від 03 серпня 2009 року, що був підписаний [PERSON] , який діяв від імені ТОВ «БІЛА КЛЯКСА» та [PERSON] . Свої вимоги обґрунтовує наступним. 03 серпня 2009 року між відповідачами у справі [PERSON] , що діяв від імені ТОВ «БІЛА КЛЯКСА» та [PERSON] укладено договір позики грошових коштів, за яким [PERSON] мав передати у власність ТОВ «БІЛА КЛЯКСА» грошові кошти в сумі 190 000 грн. для придбання шовкотрафетної друкарської машини «Уніпринт» та шовкотрафетного друкарського автомату «Вітосса». Відповідно до умов договору позики строком повернення мало бути 01 грудня 2016 року. В подальшому, між [PERSON] та [PERSON] 17 червня 2017 року укладено договір про відступлення права вимоги (цесії), за яким [PERSON] передав право вимоги за Договором позики [PERSON] . Про існування вищевказаного Договору позики виконавчому органу ТОВ «БІЛА КЛЯКСА» стало відомо у листопаді 2019 року, коли представник ТОВ «БІЛА КЛЯКСА» ознайомився з матеріалами цивільної справи №756/14742/17, до участі в якій товариство було залучено в якості третьої особи. У справі за ун.№756/14742/17 Оболонським районним судом міста Києва винесено 05 лютого 2020 року рішення, яким з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] на підставі Договору позики від 03 серпня 2019 року було вирішено стягнути грошові кошти в сумі 824 600,00 грн. Крім того, у Єдиному державному реєстрі судових рішень міститься текст рішення Оболонського районного суду м. Києва від 20 вересня 2021 у цивільній справі №756/5797/21, яким з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] у зв`язку із невиконанням рішення Оболонського районного суд міста Києва від 05 лютого 2020 року y цивільній справі №756/14742/17 стягнуто інфляційні витрати за період з 01 березня 2020 року по 28 лютого 2021 року в сумі 62 092,38 грн. та три відсотки річних за період з 01 березня 2020 року по 28 лютого 2021 року в сумі 22 676,50 грн. Позивач вважає, що Договір позики був укладений без належних на те повноважень зі сторони ТОВ «БІЛА КЛЯКСА», є фіктивним та може завдати матеріальної шкоди позивачу. Зазначає, що відповідно до Статуту ТОВ «БІЛА КЛЯКСА» учасниками товариства є [PERSON] та [PERSON] , частики яких у статутному капіталі товариства є рівними. Згідно до Статуту, органами ТОВ «БІЛА КЛЯКСА» є загальні збори учасників, директор та ревізійна комісія. Статутом передбачено, що директор товариства діє без доручення від імені товариства, представляє його в установах, підприємствах та організаціях всіх форм власності, розпоряджається майном товариств, укладає угоди (договори, зовнішньоекономічні контракти), підписує фінансові документи товариства, відкриває в установах банків необхідні рахунки для товариства тощо. Статут не наділяє окремого учасника ТОВ «БІЛА КЛЯКСА» жодними повноваженнями, щодо представництва товариства перед третіми особами та укладання від імені товариства угод, договорів чи контрактів. Кошти у сумі 190 000 грн., чи в будь-якій іншій сумі від [PERSON] до позивача з моменту його утворення і по теперішній час не надходили. Шовкотрафетна друкарська машина «Уніпринт» та шовкотрафетний друкарський автомат «Вітосса», придбання яких було вказано у оспорюваному Договорі позики як цільове призначення позики у сумі 190 000,00 грн., були внесками [PERSON] та [PERSON] до статутного капіталу ТОВ «БІЛА КЛЯКСА» і оцінені в 11500 грн. та в 31500 грн. відповідно про що зазначено у статуті товариства. Жодних інших шовкотрафетних друкарських машин «Уніпринт» та шовкотрафетних друкарських автоматів «Вітосса» ТОВ «БІЛА КЛЯКСА» не купувало. Зазначає, що підставою недійсності правочину також є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 ЦК України. Підписання відповідачем [PERSON] від імені позивача Договору позики, що має ознаки фіктивності, дії відповідачів та третьої особи, спрямовані на фіксування факту заборгованості між собою за цим договором шляхом отримання відповідних судових рішень, не відповідає інтересам ТОВ «БІЛА КЛЯКСА», оскільки породжує штучні ризики для його діяльності. Позивач вважає, що підписаний відповідачами Договір не був спрямований на створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином тому цей договір є фіктивним та має бути визнаний судом не дійсним. У відзиві [PERSON] позовні вимоги визнав та просив задовольнити. Зазначив, що з доводами позивача погоджується. Зазначає, що оскаржуваний договір був підписаний ним зі сторони ТОВ «БІЛА КЛЯКСА» без повноважень на його укладання від імені товариства, цей договір містить умови, які не відповідають стану речей та укладався у травні 2017 року, а не 03 серпня 2009 року. Реальною метою цього договору було врегулювання спору, що виник між [PERSON] та співучасником товариства, шляхом переоформлення частки останнього у статутному капіталі ТОВ «БІЛА КЛЯКСА». У поясненнях третя особа [PERSON] просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав. Зауважує, що рішенням у справі 756/14742/17 Оболонський районний суд м. Києва від 05 лютого 2020 року задовольнив його позов до [PERSON] про стягнення боргу за оспорюваним договором, при цьому ТОВ «БІЛА КЛЯКСА» було залучено в якості третьої особи. Під час розгляду вищезазначеної цивільної справи [PERSON] позовні вимоги визнав. Вказане рішення суду набрало законної сили та підставі цього рішення Оболонським районним відділом державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було відкрите виконавче провадження. Однак, [PERSON] ігнорував виконання рішення Оболонського районного суду м. Києва від 05 лютого 2020 року, тому в квітні 2021 року [PERSON] звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення боргу на підставі статті 625 ЦК України (справа № 756/5797/21). При розгляді цієї позовної заяви ТОВ «БІЛА КЛЯКСА», в якості сторони, або третьої особи не залучалось та під час розгляду справи з`ясовано, що [PERSON] разом зі своєю дружиною [PERSON] проживають в Чеській Республіці з липня 2020 року. 20 вересня 2021 року Оболонський районний суд м. Києва своїм рішенням задовольнив позов до [PERSON] про порушення грошового зобов`язання. В рамках виконавчого провадження, державним виконавцем накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , що належить [PERSON] 15 лютого 2022 року ухвалою Київського апеляційного суду було відкрито провадження за апеляційною скаргою представника [PERSON] - адвоката Назарчука Р.В. на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 05 лютого 2020 року. Однак, 22 червня 2022 року Київський апеляційний суд закрив вищевказане апеляційне провадження. Звертає увагу суду на те, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 05 лютого 2020 року, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 824 600 гривень, а також стягнуто з [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 8 000 гривень. Вважає, що позивачеві ТОВ «БІЛА КЛЯКСА» було достеменно відомо про існування договору позики від 03 серпня 2009 року, даний договір позивачем під сумнів не ставився. При цьому, укладання даного договору не зачіпало права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ТОВ «БІЛА КЛЯКСА», а стосувалось відповідача [PERSON] та його дружини, [PERSON] . Подання ТОВ «БІЛА КЛЯКСА» позовної заяви про визнання договору позики недійсним спрямовано на уникнення [PERSON] , як бенефіціаром ТОВ «БІЛА КЛЯКСА» цивільної відповідальності. Тому у задоволенні позовних вимог ТОВ «БІЛА КЛЯКСА» до [PERSON] та [PERSON] , третя особа [PERSON] просить відмовити. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] адвокат Овчаренко І.Г. в судовому засіданні позовні вимоги визнав, та просив їх задовольнити з підстав, викладених у відзиві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, причини неявки суду не відомі. Суд, вважає за можливим проводити розгляд справи за відсутністю відповідача [PERSON] . Третя особа [PERSON] просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, зазначив, що [PERSON] договір позики підписував не як учасник ТОВ «БІЛА КЛЯКСА», а як фізична особа. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 03 серпня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] , як співзасновником ТОВ «БІЛА КЛЯКСА» укладено договір позики грошових коштів відповідно до умов якого позикодавець передає у власність позичальнику для придбання друкарської машини «Уніфлекс» шовкотрафетної друкарської машини «Уніпринт» та шовкотрафетного друкарського автомату «Вітесса» грошові кошти в сумі 190 000,00 грн, а останній зобов`язується їх повернути в порядку, передбаченому умовами договору. Строк повернення позики встановлений за згодою сторін - 01 грудня 2016 року. Пунктом 1.7 договору сторони передбачили, що у разі порушення позичальником умов цього договору, він сплачує позикодавцеві неустойку в розмірі 1 % від суми позики за кожен день прострочення. 15 червня 2017 року [PERSON] на підставі договору відступлення права вимоги передав [PERSON] , а [PERSON] набув право вимагати від [PERSON] належного виконання зобов`язання, а саме повернення позики в сумі 190 000,00 грн, а також стягнення неустойки в розмірі 1 % від суми позики за кожен день прострочення. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв`язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК України тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК України не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У постанові Верховного Суду України від 18 липня 2012 року у справі № 6-79цс12 зроблено висновок, що «договір позики, як загальна договірна конструкція є підставою для виникнення правовідносин, учасниками яких є будь-які фізичні або юридичні особи, оскільки ЦК України не містить жодного виключення як щодо суб`єктного складу, так і щодо права на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір яких і порядок їх одержання встановлюється договором. Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» є нормативним актом, який регулює відносини спеціальних суб`єктів - учасників ринку фінансових послуг, і не поширюється на всіх інших юридичних і фізичних осіб - суб`єктів договору позики, правовідносини яких регулюються нормами статей 1046 - 1048 ЦК України». Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 05 лютого 2020 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , ТОВ «БІЛА КЛЯКСА», про стягнення боргу задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 824 600,00 грн. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач не виконав взяті зобов`язання відповідно до договору позики, яка ним не оспорювалася, а позов визнавався. Ухвалою Київського апеляційного суду 22 червня 2022 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника [PERSON] - адвоката Назарчука Р.В. на рішення Оболонського районного міста Києва від 05 лютого 2020 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , ТОВ «Біла Клякса», про стягнення боргу - закрито та цією ухвалою встановлено, що кошти, були отримані [PERSON] , як фізичною особою, для придбання друкарської машини «Уніфлекс» шовкотрафетної друкарської машини «Уніпринт» та шовкотрафетного друкарського автомату «Вітесса». Отже, відповідачем [PERSON] 03 серпня 2009 року було укладено договір позики грошових коштів у розмірі 190 000,00 грн., як фізичною особою, а позивач ТОВ «БІЛА КЛЯКСА» не є стороною договору, ця обставина встановлена в цивільній справі за ун.№ 756/14742/17 ухвалою Київського апеляційного суду від 22 червня 2022 року та рішенням Оболонського районного суду від 05 лютого 2020 року, тому в силу ст. 82 ЦПК України, доказуванню не підлягає. Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених Цивільним кодексом України, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. У відповідності до ст. 241 ЦК України, правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину. Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду при розгляді справи № 910/12787/17 зазначила, що особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме підтвердити, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено. Позивач, реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого він не є, зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд має перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин. Так, за змістом статей 203, 215, 217 ЦК України оспорювати правочин у суді може одна зі сторін правочину або інша заінтересована особа. За відсутності визначення поняття «заінтересована особа» такою особою є кожен, хто має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який вони мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша законна реалізація заінтересованою особою її прав. Самі по собі дії осіб щодо вчинення правочинів, навіть якщо вони здаються іншим особам неправомірними, не можуть бути оспорені в суді, допоки ці особи не доведуть, що такі дії порушують їх права. Також, в якості підстав для визнання спірного договору недійсним позивачем зазначено, що оспорюваний договір є фіктивним правочином. Відповідно до ч.1 ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. У своїй постанові від 31.03.2021 року у справі № 201/2832/19 Верховний Суд наводячи критерії фіктивності договору, зазначає, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме собою невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Позивачем не надано суду будь-яких доказів на підтвердження факту порушення його майнових прав та інтересів, при укладанні спірного правочину між фізичними особами, однією з яких є учасник ТОВ «БІЛА КЛЯКСА», що свідчить про необґрунтованість позовних вимог і необхідності відмови у їх задоволенні. З цих підстав, суд вважає правильним відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: dismissed