Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-14 00:00:00

у листопаді 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося до суду із вказаним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором № 03915-07/2022 в розмірі 18 694,00 грн, а також судові витрати. Свої вимоги мотивувало тим, що 09.07.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» (первісним кредитором) (далі - ТОВ «ФК «Інвеструм») та [PERSON] укладено кредитний договір № 03915-07/2022, шляхом підписання електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер моб. телефону відповідача, про що свідчить п. 7 кредитного договору, адреса, реквізити та підпис сторін. Відповідно до п. п. 1.1 п. 1 вказаного кредитного договору Товариство надало клієнту фінансовий кредит у розмірі, на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених договором. Відповідно до п.п. 1.6 п. 1 кредитного договору невід`ємною частиною цього кредитного договору є Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, які розмішені на сайтах Товариства. Приймаючи умови кредитного договору, клієнт підтверджує, що він ознайомлений з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. 31.05.2023 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК «ЄАПБ укладено договір факторингу № 31052023, відповідно до якого ТОВ «ФК «Інвеструм» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «Інвеструм» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 31052023 від 31.05.2023 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача у сумі 18 694,00 грн, з яких: 5 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 13 694,00 грн - сума заборгованості за відсотками; 0,00 грн - сума заборгованості за пенею. Всупереч умов кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки первісного кредитора. Таким чином, у [PERSON] утворилася заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором № 03915-07/2022 в розмірі 18 694,00 грн. Враховуючи зазначене, позивач просив позов задовольнити. Ухвалою від 10.11.2023 року відкрито провадження в справі. Розгляд справи визначено проводити у порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін (а.с. 40). 26.01.2024 року до суду надійшов відзив від відповідача на вказаний позов, в якому [PERSON] просить у задоволенні позову відмовити, посилаючись на: невідому суму заборгованості, а також відсутність будь-яких договорів, укладених нею з позивачем. Від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій [PERSON] вказує, що вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» є законними і обґрунтованими, а обставини укладення спірного кредитного договору відповідачем не спростовано. Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 09.07.2022 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та [PERSON] укладено кредитний договір № 03915-07/2022, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер моб. телефону відповідача, про що свідчить п. 7 кредитного договору, адреса, реквізити та підпис сторін. Відповідно до п.п. 1.1 п. 1 кредитного договору Товариство надало клієнту фінансовий кредит у розмірі, на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених договором. Відповідно до п.п. 1.6 п. 1 кредитного договору невід`ємною частиною цього кредитного договору є Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, які розмішені на сайтах Товариства. Приймаючи умови кредитного договору, клієнт підтверджує, що він ознайомлений з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Додатком № 1 від 09.07.2022 року до Договору про надання фінансового кредиту № 03915-07/2022 визначено графік платежів. Згідно із заявкою від 28.07.2022 року, відповідач оплатила суму в розмірі 1 750,00 грн необхідну для відстрочення виконання зобов`язання та надала згоду на підписання Додаткової угоди до Договору про надання фінансового кредиту № 03915-07/2022 від 09.07.2022 року для відстрочення виконання зобов`язання на 14 календарних днів. Згідно із змістом самої Додаткової угоди № 3 від 28.07.2022 року до спірного кредитного договору, то сторони погодили відстрочити виконання зобов`язання за цим Договором на 14 днів, тобто до 10.08.2022 року. Сума заборгованості становить 6 000,00 грн, з яких: 5 000,00 грн - сума кредиту і 1 000,00 грн - сума процентів за користування кредитом. 31.05.2023 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК «ЄАПБ укладено договір факторингу № 31052023, відповідно до якого ТОВ «ФК «Інвеструм» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «Інвеструм» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 31052023 від 31.05.2023 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача у сумі 18 694,00 грн, з яких: 5 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 13 694,00 грн - сума заборгованості за відсотками; 0,00 грн - сума заборгованості за пенею. Всупереч умов кредитного договору, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки первісного кредитора. Частиною 1ст. 634 ЦК України встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з положеннями ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим до виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). В силу ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, сплата неустойки. Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 с. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Суд зазначає, що позовні вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» обґрунтовані тим, що розмір заборгованості за кредитними договорами, укладеними відповідачем, становить ту суму, що зазначена у додатках до договорів факторингу, за якими позивач набув право вимоги до відповідача як кредитор у зобов`язанні. Судом встановлено, що дійсно [PERSON] дійсно укладено кредитний договір та додаткові угоди з ТОВ «ФК «Інвеструм» про надання кредитних коштів. Проте, позивач не довів належними та допустимими доказами наявність кредитної заборгованості, її дійсний розмір та період, за який слід розраховувати розмір заборгованості. Суд зазначає, що додатки до договору факторингу від 31.05.2023 року № 31052023(акт прийому-передачі реєстру боржників та витяг з реєстру боржників, в яких зазначено прізвище, ім`я та по батькові боржника, номер договору, дата його укладання та сума боргу) без банківської виписки з особового рахунку позичальника, жодним чином не підтверджують, яку суму коштів отримала відповідач за укладеними договором, яка частина тіла кредиту та відсотків за його користування була сплачена нею, а яка частина не була сплачена в межах строку кредитування. Суд вважає, що лише виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами, що підтверджують рух коштів по конкретному рахунку, вміщують записи про операції та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто, виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором, проте вони суду надані не були. Поряд із цим, в матеріалах справи відсутні відповідні платіжні доручення чи інші розрахункові документи, які підтверджують обставини змісту Заявки від 28.07.2022 року та Додаткової угоди № 3 від 28.07.2022 року до спірного кредитного договору та свідчать про те, що ТОВ «ФК «Інвеструм» дійсно перерахувало відповідачу на виконання умов договору № 03915-07/2022 від 09.07.2022 року 5 000,00 грн, чи здійснювало переказ будь-якої іншої суми коштів зі свого рахунку на відповідний рахунок [PERSON] , а відповідач, в свою чергу, сплатила 1 750,00 грн ТОВ «ФК «Інвеструм» з метою відстрочення виконання зобов`язань за Договором по надання фінансового кредиту № 03915-07/2022 від09.07.2022 року. Що ж стосується наявного в справі розрахунку заборгованості відповідача станом на 30.09.2023 року за договором фінансового кредиту № 03915-07/2022 від 09.07.2022 року, то в ньому розрахунки здійснені за період після закінчення строку дії спірного кредитного договору та відступлення права вимоги ТОВ «ФК «Інвеструм» позивачу. При цьому, сам по собі такий розрахунок ТОВ «ЄАПБ» не підтверджує суму заборгованості за кредитом, оскільки зазначений документ не є підтвердженням виконаних позивачем банківських операцій та повністю залежить від волевиявлення банку. У постанові Верховного Суду від 30.01.2018 року в справі № 161/16891/15-ц зроблено правовий висновок про те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». За таких обставин, суд позбавлений можливості перевірити наявність підстав для стягнення заборгованості з відповідача за кредитним договором, укладеним ним з ТОВ «ФК «Інвеструм». При цьому, в суду відсутній обов`язок вважати доведеною та встановленою ту обставину, про яку стверджує позивач, оскільки відповідно до приписів ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ», що має наслідком відмову у їх задоволенні в повному обсязі. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судові витрати позивачу за рахунок відповідача не відшкодовуються, оскільки судом відмовлено у задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed