Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-26 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» (далі - ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто») звернулося до суду із позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за кредитним договором № 210218-33877-3 від 18.02.2021 року у розмірі 27 791 грн. В обґрунтування заявлених вимог посилаються на те, що 18.02.2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» (торгова марка «MONETKA») та [PERSON] із використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором уклали кредитний договір № 210218-33877-3. На підставі вказаного договору відповідачу [PERSON] надано кредит строком на 18 днів у розмірі 5000 грн шляхом переказу вказаної суми на її платіжну картку, емітовану Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), із встановленням плати за користування кредитними коштами у розмірі 1,99% від суми кредиту за кожен день. Окрім того, сторони договору погодили відповідальність за порушення грошового зобов`язання у розмірі 3,5 % від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожен день користування кредитними коштами понад визначений договором строк кредитування. 17.06.2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» (далі - ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація») і ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто» уклали договір відступлення права вимоги № 17/06/2021-Р/М-3, на підставі якого ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто» набуло право вимоги за вищевказаним кредитним договором. Внаслідок порушення умов кредитного договору № 210218-33877-3 від 18.02.2021 року та неповернення кредитних коштів у встановлені договором строки станом на 10.01.2024 року заборгованість [PERSON] за договором становить 27 791 грн. З огляду на наведені обставини позивач просить стягнути із [PERSON] вказаний розмір заборгованості, а також судові витрати. Представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто» - адвокат Руденко К. В. не з`явився у судове засідання, надіслав на адресу суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи,повторно не з`явилася у судове засідання, не повідомивши про причини неявки, до початку розгляду справи по суті відзиву на позовну заяву не подала. Ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 17.01.2024 року задоволено клопотання адвоката Руденка К. В. про витребування доказів по справі та витребувано в АТ КБ «ПриватБанк» запитувану представником позивача інформацію. Ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 27.02.2024 року постановлено провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення. Судом установлено такі обставини. 18.02.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та [PERSON] із використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором укладено кредитний договір № 210218-33877-3, на підставі якого відповідачу надано кредит у розмірі 5000 грн на строк 18 днів (п. п. 1.1, 1.3 договору). Пунктом 1.2 договору встановлено процентну ставку за користування кредитними коштами у розмірі 1,99 % від суми кредиту за кожен день використання кредиту у межах строку, визначеного п. 1.3 договору. Окрім того, ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та [PERSON] погодили графік розрахунків (додаток № 1 до договору № 210218-33877-3), згідно п. 1 якого визначили дату повергнення кредиту - 08.03.2021 року. Пунктом 3.3 договору № 210218-33877-3 визначено, що у випадку порушення строків повернення кредиту, встановлених п. 1.3 договору (з урахуванням пролонгації строку дії договору), позичальник сплачує товариству плату за неправомірне користування кредитом за процентною ставкою 3,5 % від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожен день користування кредитом понад строк, зазначений у п. 1.3 цього договору. Сторони домовились, що процентна ставка, визначена у цьому пункті, нараховується відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України. За умовами п. 1.6 вищевказаного договору ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» зобов`язалося здійснити переказ суми кредиту на належний позичальнику електронний платіжний засіб № [NUMBER] . Підписуючи кредитний договір, відповідач [PERSON] також погодилася на використання електронного підпису у якості аналога її власноручного підпису (п. 5.2.3 договору). Зі змісту відповіді АТ КБ «ПриватБанк» № 20.1.0.0.0/7-240126/28439 від 30.01.2024 року убачається, що відповідачу [PERSON] емітовано картку № [NUMBER] (рахунок IBAN [NUMBER] ). Фінансовим номером телефону за вказаною платіжною карткою у період з 18.02.2021 року до 23.02.2021 року було зазначено номер [NUMBER] . На підтвердження укладення між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та [PERSON] вищевказаного кредитного договору до позовної заяви долучено витяги з інформаційно-телекомунікаційної системи https://monetka.ua та довідку № 65861 від 10.01.2024 року, у яких відображено хронологію подання [PERSON] анкети-заяви на кредит № 756101, а також укладення договору № 210218-33877-3 від 18.02.2021 року. Згідно квитанції № 376608394 від 18.02.2021 року на виконання умов кредитного договору № 210218-33877-3 ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» 18.02.2021 року здійснило переказ коштів на суму 5000 грн на банківську картку № [NUMBER] . Як убачається із виписки по рахунку [PERSON] за період з 18.02.2021 року до 23.02.2021 року, 18.02.2021 року на відкритий в АТ КБ «ПриватБанк» відповідачу рахунок № [NUMBER] було зараховано переказ коштів у розмірі 5000 грн. 17.06.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» (первісний кредитор) і ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто» (новий кредитор) укладено договір відступлення права вимоги № 17/06/2021-Р/М-3, за умовами п. 1.1 якого первісний кредитор передає (відступає), а новий кредитор приймає (набуває) права грошової вимоги первісного кредитора за кредитними договорами, строк виконання зобов`язань за якими настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників (позичальниками за кредитними договорами), включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить первісному кредитору. В абз. 2 п. 1.1 договору його сторони погодили, що перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимог до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в акті прийому-передачі прав та додаткових договорах до договору. Згідно п. 3.1 договору № 17/06/2021-Р/М-3 від 17.06.2021 року права вимоги за кредитними договорами вважаються відступленими з моменту підписання акта прийому-передачі прав, що є невід`ємною частиною договору. Як убачається із витягу з акта приймання-передачі прав № 1 від 17.06.2021 року до договору відступлення права вимоги № 17/06/2021-Р/М-3 від 17.06.2021 року, ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» відступило позивачу ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто» право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 210218-33877-3 від 18.02.2021 року на загальну суму 24 466 грн. Згідно розрахунку заборгованості за договором № 210218-33877-3 від 18.02.2021 року станом на 10.01.2024 року заборгованість [PERSON] за вищевказаним кредитним договором становила 27 791 грн, з яких 5000 грн - прострочена заборгованість за сумою кредиту (тіло кредиту), 1791 грн - прострочена заборгованість за несплаченими процентами, 21 000 грн - заборгованість за несплаченими процентами за неправомірне користування грошовими коштами згідно п. 3.3 договору. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто» слід задовольнити, виходячи із таких підстав. Згідно ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, якими є: умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 1055 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (ст. ст. 1046-1053), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч. 1 ст. 207 ЦК України). Згідно п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до абз. 1 ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно абз. абз. 1, 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про електронну комерцію»). У силу ч. 3 ст. 18 Закону України «Про електронні довірчі послуги» електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та позбавлені можливості розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України). Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. У силу ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до правил ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України). Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Встановлено, що 18.01.2021 року ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та [PERSON] уклали кредитний договір № 210218-33877-3, право вимоги за яким надалі перейшло до позивача. За умовами вказаного договору відповідачу було перераховано на її банківську картку, емітовану АТ КБ «ПриватБанк», кредитні кошти у розмірі 5000 грн. [PERSON] отримала вказані кошти, проте належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання, внаслідок чого у неї виникла заборгованість у розмірі 27 791 грн. Оскільки доказів належного виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором суду не надано, а розмір заборгованості [PERSON] підтверджується наданим позивачем розрахунком, який відповідачем не спростований, із [PERSON] слід стягнути на користь ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто» заборгованість за кредитним договором № 210218-33877-3 від 18.01.2021 року у розмірі 27 791 грн, з яких 5000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 1791 грн - заборгованість за процентами, 21 000 грн - заборгованість за процентами, нарахованими у порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України за неправомірне користування грошовими коштами. Щодо судових витрат позивача суд зазначає таке. Згідно ч. 1 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Згідно п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Відповідно до п. п. 1, 2, 6 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Судом установлено, що 02.06.2022 року позивач ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто» (замовник) та адвокат Руденко К. В. (виконавець) уклали договір про надання юридичних послуг № 02/06/2022, згідно п. 1.1 якого виконавець зобов`язався надати замовнику такі юридичні послуги: складання проектів процесуальних документів, складання листів, адвокатських запитів, претензій, заперечень, позовних заяв, пояснень, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, представництво інтересів замовника в органах державної влади та місцевого самоврядування (на підставі окремої довіреності), а замовник зобов`язався прийняти такі послуги та оплатити їх у порядку, в строки та на умовах, визначених цим договором. У п. 3.1 вищевказаного договору його сторони погодили, що вартість послуг виконавця становить 8000 грн за складання позовної заяви про стягнення заборгованості із боржника замовника, 1000 грн - за складання та надсилання адвокатського запиту. Як убачається зі змісту довіреності від 15.03.2023 року, ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто» уповноважило адвоката Руденка К. В., серед іншого, представляти інтереси товариства в судах України з усіма правами, які надано законом позивачу, у тому числі із правом підписувати, подавати, доповнювати позовні заяви, брати участь у розгляді позовних заяв тощо. Згідно акта приймання-передачі наданих послуг № 196 до договору № 02/06/2022 про надання юридичних послуг від 02.06.2022 року адвокат Руденко К. В. надав позивачу ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто» послуги, зокрема, щодо підготовки позовної заяви про стягнення заборгованості з [PERSON] за договором № 210218-33877-3 від 18.02.2021 року вартістю 8000 грн, а також складання адвокатського запиту про витребування доказів щодо боржника [PERSON] за договором № 210218-33877-3 від 18.02.2021 року вартістю 1000 грн. На підтвердження оплати вказаних послуг адвоката до позовної заяви долучено платіжну інструкцію № 1046 від 29.12.2023 року. Суд звертає увагу на те, щопроцесуальний закон встановлює критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналогічний висновок викладений у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду у від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц. Окрім того, у постанові від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21 Велика Палата Верховного Суду наголосила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (п. 135 постанови). Враховуючи вищевикладене, зважаючи на незначну складність цієї справи та обсяг послуг, наданих представником позивача, суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають стягненню з відповідача, до 3000 грн. Також суд звертає увагу на те, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, сплачується судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. З 01.01.2024 року прожитковий мінімум працездатних осіб визначено у розмірі 3028 грн (ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік»). Водночас згідно ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. Судом установлено, що позов від імені ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто» подано представником позивача в електронній формі за допомогою системи «Електронний суд». Однак згідно платіжної інструкції № 1081 від 11.01.2024 року позивач сплатив судовий збір у розмірі 3028 грн, замість 2422,40 грн (3028 грн * 0,8), тобто без урахування понижуючого коефіцієнта, встановленого ч. 3 ст. 4Закону України «Про судовий збір». Враховуючи викладене, у силу ст. 141 ЦПК України із відповідача [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто» слід стягнути 2422,40 грн сплаченого судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: approved