Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-11 00:00:00

У травні 2023 року [PERSON] в інтересах малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , звернулася до суду з даним позовом, в якому просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно сина, [PERSON] , [INFO] , стягувати з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , у розмірі частки всіх видів заробітку (доходу) щомісяця до досягнення сином повноліття, з врахуванням індексації, з часу подання позову до суду. В обґрунтування вимог зазначається, що сторони у справі перебували у шлюбі, зареєстрованому 03 червня 2016 року Сєвєродонецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 195. Від спільного подружнього життя у них народився син, [PERSON] , [INFO] . Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 01 червня 2020 року, що набрало законної сили 07 серпня 2020 року, розірвано шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 03 червня 2016 року Сєверодонецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 195. Впродовж тривалого часу відповідач свідомо та умисно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню сина, не піклується про його фізичний і духовний розвиток. Останній раз відповідач бачив свого сина восени 2019 року. На даний час [PERSON] проживає на тимчасово окупованій території України у Луганській області. З огляду на таку поведінку відповідача слід позбавити батьківських прав та стягнути з нього аліменти. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 серпня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 вересня 2023 року замінено неналежну третю особу Службу у справах дітей Броварської міської ради Київської області на належну - Виконавчий комітет Броварської міської ради Броварського району Київської області як орган опіки та піклування. Ухвалою суду від 05 вересня 2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 листопада 2023 року прийнято до розгляду дану справу та призначено судове засідання. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі, дали пояснення аналогічні фабулі позовної заяви. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся у визначеному цивільним процесуальним законодавством порядку. Причини неявки суду неповідомлені. Будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, відповідач правом подати відзив на позовну заяву не скористався. Третя особа Виконавчий комітет Броварської міської ради Броварського району Київської області як орган опіки та піклування у судове засідання представника не направила, 22 листопада 2023 року надала до суду клопотання про розгляд справи у відсутність її представника. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З урахуванням викладеного, а також за згодою позивача суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно із частиною четвертою статті 223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що 03 червня 2016 року Сєвєродонецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 195, зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . [INFO] у місті Хрустальний Луганської області народився [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим Сєвєродонецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області. Батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 01 червня 2020 року у справі № 361/110/20, що набрало законної сили 07 серпня 2020 року, розірвано шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 03 червня 2016 року Сєверодонецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 195. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] та її малолітній син, [PERSON] , [INFO] , взяті на облік як внутрішньо переміщені особи, фактичне місце проживання: [ADDRESS] . Відповідно до копії свідоцтва про шлюб 08 жовтня 2020 року Броварським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] . Згідно з висновком від 07 листопада 2023 року орган опіки та піклування Броварської міської ради Броварського району Київської області вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню по відношенню до малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з частинами першою, другою, шостою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Статтею 164 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови визначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява від 18 грудня 2008 року № 39948/06) вказує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. При розгляді даної справи по суті встановлено, що відповідач свідомо та умисно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню сина, [PERSON] , [INFO] , вже понад 5 років, тобто не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом та взагалі не цікавиться та не спілкується з сином, в тому числі не приймає жодної матеріальної участі в утримання дитини. У свою чергу, висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав є достатньо обґрунтованим, а тому суд погоджується з ним. Щодо вимоги про стягнення аліментів, то суд керується наступним. Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно статей 180, 181 СК України обов`язок утримувати дитину шляхом виплати аліментів покладено на батьків, які проживають окремо від дитини. Згідно з частиною другою статті 166 СК України, особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За правилами статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач просила суд стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина відповідно до статті 183 СК України, у розмірі 1/4 заробітку (доходу) щомісячно. Враховуючи вимоги чинного законодавства України, обставини справи, суд дійшов до переконання про обґрунтованість вимог про стягнення аліментів. З огляду на викладені обставини, суд дійшов висновку про обґрунтованість даного позову та його часткове задоволення. Вимога щодо індексації аліментів є необґрунтованою, так як індексації підлягають лише аліменти, стягнуті у твердій грошовій сумі. При зверненні до суду з даним позовом [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі - 1 073 грн. 60 коп. Відповідно до статті 141 ЦПК України стягненню з відповідача по користь позивача підлягає судовий збір у розмірі - 1 073 грн 60 коп. та на користь держави за вимогу про стягнення аліментів у розмірі - 1 073 грн. 60 коп.

Outcome: partial