Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-13 00:00:00

в позові вказано, що у приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Біланюк С.М. заведена спадкова справа після смерті батька [PERSON] - [PERSON] . [PERSON] належала на праві власності квартира за адресою [ADDRESS] , який позивач, як спадкоємець першої черги, має успадкувати. Від приватного нотаріуса, в якого заведена спадкова справа, позивачу стало відомо, що на квартирі, яку вона має успадкувати після смерті батька наявний арешт. 17.07.2023р. син позивача отримав витяг про інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта і дізнались про те, що арешт на квартиру накладений на підставі постанови ЗБ-387 від 20.10.2003, Державна виконавча служба (ДВС), реєстраційний номер обтяження 6597383. Зареєстровано: 14.02.2008р. 18:05:58 за №6597383 реєстратором: Перша Івано-Франківська державна нотаріальна контора, 76000 м. Івано-Франківськ. Власник квартири згідно витягу зазначено «Технолог» кооператив, причина відсутності коду: архівний запис, що не відповідає дійсності, оскільки власником квартири є батько позивача на підставі укладеного договору купівлі-продажу, 5-27 від 10.01.1992, посвідченого Першою Івано-Франківською державною нотаріальною конторою. Право власності за [PERSON] було зареєстровано в бюро технічної інвентаризації 24.01.1992р., що підтверджується відміткою на вище зазначеному договорі купівлі-продажу. Наявність арешту на майно спадкодавця перешкоджає позивачу, як спадкоємцю за законом, оформити спадщину на майно, яке остання успадкувала в порядку ст. 1268 Цивільного кодексу України після смерті свого батька та стало підставою затримки у видачі свідоцтва про право на спадщину до його зняття. 20 червня 2023р. заступник начальника Івано-Франківського ВДВС в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у відповідь на заяву надав наступну інформацію, що згідно даних з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, арешти та заборони на майно [PERSON] у реєстрі відсутні. Згідно даних з ДРРП арешт нерухомого майна, у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, накладеного ВДВС у місті Івано-Франківську згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ЗБ-387 від 20.10.2003 року, реєстраційний номер обтяження 6597383, на квартиру за адресою : [ADDRESS] , власник кооператив «Технолог». Першою Івано-Франківською державною нотаріальною конторою в листі від 05.07.2023р. було повідомлено сина позивача про те, що постанова ЗБ-387 від 20.10.2003 року ДВС м. Івано-Франківськ, на підставі якої Першою Івано-Франківською державною нотаріальною конторою було зареєстровано обтяження : арешт нерухомого майна, реєстраційний номер об`єкта 6597383 - знищено, згідно акту №10, пункту 14, від 14.02.2013р. Тому позивач просив суд скасувати арешт, що міститься в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна з реєстраційним номером обтяження 6597383, зареєстрований 14.02.2008 Першою Івано-Франківською державною нотаріальною конторою за №6597383, накладений на підставі постанови ЗБ-387, 20.10.2003р., Державна виконавча служба (ДВС). Відповідач в судове засідання не з`явився. Клопотань щодо реалізації прав учасника суду не надходило. Представник третьої особи подала до суду заяву, в якій просила проводити розгляд без участі представника Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено наступні обставини. Приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Біланюк С.М. заведена спадкова справа після смерті батька [PERSON] - [PERSON] . Відповідно до договору купівлі-продажу, 5-27 від 10.01.1992, посвідченого Першою Івано-Франківською державною нотаріальною конторою Подзірей Віктору Вікторовичу належала на праві власності квартира за адресою [ADDRESS] . Право власності за [PERSON] було зареєстровано в бюро технічної інвентаризації 24.01.1992р. Відповідно до інформації заступника начальника Івано-Франківського ВДВС в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 20 червня 2023р. у відповідь на заяву позивача згідно даних з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, арешти та заборони на майно [PERSON] у реєстрі відсутні. Інформації про заяви кредиторів до нотаріуса щодо зобов?язань спадкодавця сторони суду не надали. Згідно даних з ДРРП арешт нерухомого майна, у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, накладеного ВДВС у місті Івано-Франківську згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ЗБ-387 від 20.10.2003 року, реєстраційний номер обтяження 6597383, на квартиру за адресою: [ADDRESS] , власник кооператив «Технолог». Відповідно до інформації Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори в листі від 05.07.2023р. постанова ЗБ-387 від 20.10.2003 року ДВС м. Івано-Франківськ, на підставі якої Першою Івано-Франківською державною нотаріальною конторою було зареєстровано обтяження : арешт нерухомого майна, реєстраційний номер об`єкта 6597383 - знищено, згідно акту №10, пункту 14, від 14.02.2013р. Таким чином відповідачами не доведено правові підстави накладення арешту на майно та його продовження. В ч. 1 ст. 316 ЦК України вказано, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. В ст. 317 ЦК України вказано, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. В ст. 319 ЦК України вказано, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже, правовий титул власника встановлюється на підставі державної реєстрації відповідного речового права, що є офіційним визнанням його державою. В ч. 1 ст. 12 ЦПК України проголошено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. В ч. 3 ст. 12 ЦПК України вказано, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже обов?язок надання суду доказів на спростування позову процесуальним законом покладено безпосередньо на відповідача. В ч. 2 ст. 13 ЦПК України вказано, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В ч. 5 ст. 81 ЦПК України вказано, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. В ч. 7 ст. 81 ЦПК України вказано, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Отже суд не збирає доказів на обґрунтування правових позицій сторін. Вказаний обов?язок покладено безпосередньо на сторін. Правові наслідки невиконання зазначеного обов?язку або його неналежного виконання покладено безпосередньо на відповідну сторону спору. Таким чином саме на відповідача на підставі принципу змагальності цивільних процесуальних відносин покладено обов?язок на спростування доводів позивача щодо порушення його прав. Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Відповідно до зазначеного суд,-

Outcome: approved