Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-13 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» звернулось до суду з позовом та просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за Договором № 364807-КС-001 про надання кредиту від 28.07.2021 року, що становить 104 484,14 грн., яка складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту, в сумі 40 000,00 грн.; суми прострочених платежів по процентах, в сумі 58 484,14 грн.; суми прострочених платежів за комісією, в сумі 6 000,00 грн. При цьому представник позивача посилається на те, що 28.07.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» та відповідачем [PERSON] , було укладено Договір № 364807-КС-001, про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». ТОВ «Бізнес Позика» 28.07.2021 року направлено відповідачу пропозицію (оферту) укласти Договір № 364807-КС-001 про надання кредиту. 28.07.2021 року, [PERSON] , прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договору № 364807-КС-001 про надання кредиту, на умовах визначених офертою. Зі своєї сторони ТОВ «Бізнес Позика» направлено відповідачу через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор G-7750, на номер телефону, що зазначений позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті, котрий боржником було введено/відправлено. Таким чином, 28.07.2021 між ТОВ «Бізнес Позика» та відповідачем, було укладено Договір № 364807-КС-001 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов Договору ТОВ «Бізнес Позика» надає позичальнику грошові кошти у розмірі 40 000,00 грн., на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит. ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало та надало відповідачу грошові кошти в розмірі 40 000,00 грн. шляхом перерахування на банківську картку Позичальника № [NUMBER] (котрий Позичальником вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті), що підтверджується довідкою про видачу коштів. До теперішнього часу боржник свої зобов`язання за Кредитним договором № 364807-КС-001, не виконав, чим порушив свої зобов`язання, встановлені договором. Зважаючи на зазначені вище обставини, Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» вимушене звернутися до суду з даним позовом. Також позивач просить стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 2147,20 гривень. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Петренко В.С. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 27.12.2023 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні. Від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому він не погоджується з твердженнями та вимогами позивача, категорично заперечує проти їх задоволення у повному обсязі, мотивуючи свою позицію тим, що він ніколи не укладав та не підписував будь-яким чином з позивачем жодних кредитних договорів ані в письмовій, ані в електронній формах, а також не отримував грошових коштів від ТОВ «Бізнес Позика», крім того, ніколи не звертався до ТОВ «Бізнес Позика» задля їх отримання, він не заповнював будь-яких заяв-анкет, не реєструвався та не створював жодних особистих кабінетів у позивача або на його сайті. Паспорт серії [NUMBER] на ім`я [PERSON] , який знаходиться в матеріалах справи і наданий позивачем, як єдиний доказ на підтвердження ідентифікації відповідача, а також усіх його наступних дій, щодо укладення Кредитного договору № 364807-КС-001, є підробленим документом, оскільки на першій його сторінці було замінено первісний фотознімок на фотознімок іншої особи, та він не належить відповідачу, що встановлено вироком Київського районного суду м. Одеси від 10.08.2022 року у справі №947/269/22 та ухвалою Одеського апеляційного суду від 02.08.2023 року. Отже, позивачем, якому був наданий невідомою особою, вказаний вище підроблений паспорт, не була проведена належна ідентифікація особи, яка до нього звернулася. Будь-яких належних та допустимих доказів того, що до позивача звертався саме відповідач [PERSON] , позивачем не надано. Також, номер телефону [NUMBER] , не належить відповідачу. При цьому, за його зверненням, відділом поліції №4 Одеського районного управління №1 ГУНП в Одеській області, 26.08.2021 року, розпочате досудове розслідування у кримінальному провадженні №12021167480000468 від 26.08.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.358 ч.4 КК України. Крім того, він дізнався, що невстановленою особою, на ім`я [PERSON] , з використанням завідомо підробленого документу, також було оформлено та отримано кредит у АБ «Укргазбанк», у зв`язку з чим правоохоронними органами, було порушено кримінальне провадження №12021163300000336 від 07.09.2021 р. У судове засідання 14.02.2024 року представник позивача не з`явився, однак 02.02.2024 року надала заяву в якій просила розглянути справу у її відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] , в судове засідання 14.02.2024 року не з`явився, однак 14.02.2024 року надав заяву в якій зазначив, що позовну заяву не визнає та просить у її задоволенні відмовити, а також розглянути справу за його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика», не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Як вбачається із матеріалів справи, 28.07.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» та [PERSON] , було укладено Договір № 364807-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» 28.07.2021 року було направлено відповідачу [PERSON] пропозицію (оферту) укласти Договір № 364807-КС-001 про надання кредиту. 28.07.2021 року відповідач прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договору № 364807-КС-001 про надання кредиту, на умовах визначених офертою. ТОВ «Бізнес Позика» було направлено відповідачу, через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор G-7750, на номер телефону, що зазначено Позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті. У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних праві обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України«Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, 28.07.2021 року між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] було укладено Договір № 364807-КС-001 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». З наявного в справі Договору № 364807-КС-001 від 28.07.2021 року вбачається, що відповідно до п. 1 Договору кредиту, ТОВ «Бізнес Позика» надає позичальнику грошові кошти у розмірі 40 000 гривен 00 копійок, на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит (надалі - Правила, а разом - Договір). Згідно з умовами Договору кредиту, сторони визначили, що плата за користування Кредитом є фіксованою та становить 0.86513750 процентів за кожен день користування Кредитом. Пунктом 2. Кредитного договору визначено, що протягом строку кредитування процентна ставка за Кредитом нараховуються на залишок заборгованості по Кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування Кредитом, із урахуванням дня видачі Кредиту та дня повернення Кредиту згідно Графіку платежів. Пунктом 3. Кредитного договору встановлений графік платежів, які має здійснювати Позичальник для належного виконання умов Кредитного договору. Як зазначає позивач, ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало, та надало відповідачу грошові кошти в розмірі 40 000,00 грн., шляхом перерахування на банківську картку Позичальника № [NUMBER] , що підтверджується довідкою про видачу коштів, а відповідач до теперішнього часу свої зобов`язання за Кредитним договором, не виконав, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість за Договором №364807-КС-001 від 28.07.2021 року, в розмірі 104 484,14 грн., яка складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту, в сумі 40 000,00 грн.; суми прострочених платежів по процентах, в сумі 58 484,14 грн.; суми прострочених платежів за комісією, в сумі 6 000,00 грн. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається зі змісту ч.3 статті 203 Цивільного кодексу України, правочин є дійсним, якщо він відповідає загальним умовам дійсності правочину, зокрема, волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Частиною 1 статті 215 названого Кодексу встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 Кодексу. Отже, наявність вільного волевиявлення учасників правочину та його відповідність внутрішній волі при укладенні цього правочину є однією з необхідних умов визнання останнього дійсним, а відсутність вільного волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання такого недійсним. За змістом ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин - це вольова і правомірна дія, яка безпосередньо спрямована на досягнення правового результату, - на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Для чинності правочину сторонам необхідно дотримуватися загальних і спеціальних вимог. Серед загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначених у статті 203 цього Кодексу в частинах третій та п`ятій визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене статтею 203 ЦК України, є важливим чинником, без якого неможливо укладення договору. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа. За вимогами ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства в установлений строк відповідно до умов договору. Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (стаття 11 ЦК України). При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 28 ЦК України фізична особа набуває прав та обов`язків і здійснює їх під своїм ім`ям. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України). Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 цього Кодексу). Відповідно до вимог статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Разом з тим, Пленум Верховного Суду України у п.8 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9 роз`яснив, що не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Правовідносини з надання кредиту за своєю правовою природою є договірними правовідносинами. Отже, якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями статей 207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, у якому передбачили умови його виконання, то ці умови мають виконуватись. Згідно з ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідач [PERSON] у відзиві на позовну заяву, зазначав, що паспорт серії [NUMBER] на ім`я [PERSON] , який знаходиться в матеріалах справи і наданий позивачем, як єдиний доказ на підтвердження ідентифікації відповідача, а також усіх його наступних дій, щодо укладення Кредитного договору № 364807-КС-001, є підробленим документом, оскільки на першій його сторінці було замінено первісний фотознімок на фотознімок іншої особи, та він не належить відповідачу, що встановлено вироком Київського районного суду м. Одеси від 10.08.2022 року у справі №947/269/22 та ухвалою Одеського апеляційного суду від 02.08.2023 року. Відповідно вироку Київського районного суду м. Одеси від 10.08.2022 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст.358 ч.4 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 850,00 грн. Як вбачається з витягу з ЄРДР, відділом поліції №4 Одеського районного управління №1 ГУНП в Одеській області, 26.08.2021 року, розпочате досудове розслідування у кримінальному провадженні №12021164480000954, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.358 ч.4 КК України. З витягу з ЄРДР, відділом поліції №4 Одеського районного управління №1 ГУНП в Одеській області, 26.08.2021 року, розпочате досудове розслідування у кримінальному провадженні №12021167480000468, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.358 ч.4 КК України. Ухвалою Одеського апеляційного суду від 02.08.2023 року, вказаний вище вирок Київського районного суду м. Одеси від 10.08.2022 року, скасовано, [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ст.358 ч.4 КК України, на підставі ст.45 КК України, у зв`язку з дійовим каяттям та кримінальне провадження №12021164480000954, внесене до ЄРДР 29.07.2021 року, за обвинуваченням [PERSON] , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.358 ч.4 КК України, закрите. Відповідно витягу з ЄРДР, відділом поліції №4 Одеського районного управління №1 ГУНП в Одеській області, 07.09.2021 року, розпочате досудове розслідування у кримінальному провадженні №12021163330000336, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 ч.1 КК України. Відповідно до частин 1, 2 ст. 209 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Наведене свідчить про те, що у [PERSON] , не виникло зобов`язань перед позивачем щодо повернення грошових коштів на підставі Договору № 364807-КС-001 про надання кредиту від 28.07.2021 року, оскільки він вказаний договір, не укладав та не підписував, а також не отримував грошових коштів від ТОВ «Бізнес Позика», що позивачем не спростовано та не надано будь-яких інших доказів на підтвердження отримання відповідачем грошових коштів за спірним кредитним договором, у зв`язку з чим, підстави для задоволення вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором відсутні. Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Згідно зі ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або належно засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів (ст. 67 ЦПК України). Статями 77-80 ЦПК України передбачено, що докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми. Стаття ст. 89 ЦПК України визначає принцип оцінки доказів, відповідно до якого суд на підставі всебічного, повного й об`єктивного розгляду обставин справи аналізує й оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв`язку, і ця оцінка повинна спрямовуватись на встановлення обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення. Оцінюючи всі докази, як кожний окремо, так і в їх сукупності, судом встановлено, що Кредитний договір № 364807-КС-001, відповідач не підписував, за його отриманням до ТОВ «Бізнес Позика», не звертався, вказаний кредит було оформлено за підробленим документом, що підтверджується іншими подібними випадками, факт отримання коштів відповідачем не підтверджений, а також, враховуючи, що інших доказів на підтвердження виконання ТОВ «Бізнес Позика» свого обов`язку по наданню позичальнику кредитних коштів та відповідно отримання позичальником цих коштів у користування не надано, суд приходить до висновку про недоведеність, необґрунтованість та безпідставність вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» то судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed