Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-20 00:00:00

У листопаді 2023 р. [PERSON] (далі позивач) в особі представника адвоката Савенок В.Г. звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення заборгованості за договором позики , у якому просив: стягнути борг за договором позики в розмірі 55000,00 доларів США та витрати у вигляді судового збору у розмірі 13420,00 грн. На обґрунтування позову позивач зазначив, що 30 січня 2021 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до умов якого відповідач отримав від позивача позику у розмірі 55000,00 доларів США, з терміном повернення до 01.09.2021 року. На підтвердження укладення договору позики та його умов відповідачем була надана розписка від 30.01.2021 року, яка посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідач добровільно кошти у строки визначені договором позики не повернув, а тому позивач змушений був звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали справи передані на розгляд судді Ключнику А.С. Ухвалою суду від 08.11.2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Відповідач відзив на позовну заяву у встановлений законом строк до суду не подав. Ухвалою суду від 23.01.2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд. У судове засідання представник позивача не з`явився та подав до суду заяву у якій зазначив про можливість розгляду справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи та наявні докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Судом встановлено, що 30 січня 2021 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до умов якого відповідач отримав від позивача позику у розмірі 55000,00 доларів США, з терміном повернення до 01.09.2021 року. На підтвердження укладення договору позики та його умов відповідачем була надана розписка від 30.01.2021 року, яка посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Проте, відповідач добровільно кошти у строки визначені договором позики не повернув, а тому позивач змушений був звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За приписами частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцеві вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (частина третя статті 1049 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Питання щодо підтвердження виконання зобов`язання врегульоване статтею 545 ЦК України, якою передбачено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Отже за положеннями наведених правових норм договір позики за своїми ознаками є реальним договором, тобто договором, для укладення якого необхідним є передання предмету позики, а позикові відносини зумовлені характером обов`язку боржника повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України дає підстави для висновку, що розписка про отримання у борг грошових коштів по своїй суті є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, чим підтверджує його укладення, умови договору та засвідчує отримання від кредитора певної грошової суми. Зі змісту виданої відповідачем розписки вбачається, що у ній наявні відомості про отримання ним від позивача грошових коштів у позику та умова про їх повернення, а відтак вказана розписка є доказом виникнення між сторонами позикових зобов`язань. За загальними правилами, встановленими статтями 526, 530, 611, 629 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу та у встановлений строк, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, а договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Частиною 1, 2 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Підсумовуючи викладене, суд визнає обґрунтованими та доведеними вимоги позивача до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики. З огляду на результат розгляду справи суд відповідно до вимог статті 141 ЦПК України покладає на відповідача сплачений позивачем судовий збір в сумі 13420,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved