Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-25 00:00:00

У провадженні Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська перебуває цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, якою позивач, уточнивши свої позовні вимоги, просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачем, який зареєстрований 19.12.2014 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №736; стягнути з відповідача понесені судові витрати у загальному розмірі 7 073,60 грн., що складаються з: 1 073,60 грн. - судовий збір, 6 000 грн. - витрати на правничу допомогу. В обґрунтування позову позивач вказав на те, що з 19 грудня 2014 року перебуває з відповідачем у шлюбі. Від подружнього життя у сторін народились діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося у зв`язку із тим, що позивач та відповідач різні за характером люди, з різними поглядами на життя, все це негативно впливало на їхнє спільне життя. Тривалий час сторони не проживають разом як сім`я та спільного господарства не ведуть. На даний час позивач, згідно ухвали Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 13.11.2023 року, перебуває під вартою у ДУ «Дніпровська установа виконання покарань №4». Позивач вважає, що шлюб фактично припинив своє існування, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечать його інтересам, у зв`язку із чим наполягає на його розірванні. У судовому засіданні представник позивача - адвокат Руда О.О. позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач під час судового засідання зазначила, що не заперечує проти розірвання шлюбу та задоволення позовних вимог. Вислухавши сторони, ознайомившись з матеріалами справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої неповнолітньої дитини, що має істотне значення. Судом встановлено та свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим 19 грудня 2014 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, підтверджено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 19 грудня 2014 року про що складено відповідний актовий запис №736 (а.с.12). Від шлюбу у сторін народилась дитина: [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яке видано 14 серпня 2014 року Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції (а.с.13). Також від шлюбу у сторін народилась дитина: [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яке видано 18 серпня 2021 року Чечелівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Дніпро) (а.с.14). З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 13 листопада 2023 року у справі №205/11681/23 продовжено обвинуваченому [PERSON] , [INFO] , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 24-00 годин 11 січня 2024 року (а.с.6-7), та в подальшому, згідно ухвали суду від 05.01.2024 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 24-00 годин 04 березня 2024 року. Згідно ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.1 ст.55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями ч.ч.3, 4 ст.56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Сторони шлюбно-сімейні відносини не підтримують та загальне господарство не ведуть, шлюб носить формальний характер і збереження його суперечило б інтересам сторін, у зв`язку з чим шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Вирішуючи питання щодо розподілу понесених витрат на правову допомогу, заявлених позивачем в сумі 7 073,60 грн., суд виходить з наступного. Встановлено, що позивачу [PERSON] правничу допомогу у вказаній справі надавала адвокат Руда Олена Олексіївна, що підтверджується ордером серії ВВ №1035578 від 27 листопада 2023 року (а.с.15) та договором про надання правової допомоги від 13 жовтня 2023 року (а.с.20-21, 29-30). Крім того, між сторонами 01 листопада 2023 року було укладено Додаткову угоду №1 до договору №б/н про надання правової допомоги від 13.10.2023 року (а.с.31). Як вбачається із розрахунку судових витрат до Договору №б/н про надання правової допомоги від 13.10.2023 року, складеному та підписаному сторонами 01 листопада 2023 року, вартість послуг адвоката складає 6 000 грн. та клієнт до подання позову до суду зобов`язується сплатити зазначені грошові кошти в готівковому порядку (а.с.32). Згідно акту здачі-приймання наданих послуг №1 до Договору про надання правової допомоги №б/н про надання правової допомоги від 13.10.2023 року, позивачу були надані послуги на загальну суму 6 000 грн., які включали: вивчення документів наданих клієнтом, відповідних нормативних актів, виїзд до клієнта, консультація, узгодження правової позиції - витрачено 4 години - вартість 3 000 грн.; складання та подання позовної заяви до суду безпосередньо - витрачено 3 години - вартість 3 000 грн. (а.с.33). Статтею 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Для забезпечення права на захист від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура. Згідно ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до п.2 ч.2 ст.137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Згідно з ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Верховний Суд у своїй Постанові від 03 травня 2018 року в справі № 372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення. Склад і розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначена позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16. Суд зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст.77-78 ЦПК України, понесення витрат на правову допомогу саме квитанцій, які містять призначення платежу та прізвища особи, яка сплатила за зазначені послуги, або платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касовий чек, у зв`язку з чим, наявні підстави для відмови в задоволенні зазначених позовних вимог в цій частині. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 073 грн. 60 коп., що підтверджується квитанцією ID: 2839-9177-0801-1161 від 28.11.2023 року (а.с.3). На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial