Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів. Позовні вимоги мотивовано тим, що з Відповідачем по справі [PERSON] зареєстрували шлюб 31.07.2004 року. 10.06.2020 р. рішенням Виноградівського районного суду винесеним у справі №299/3614/19 шлюб розірвано. Від шлюбу з Відповідачем у них народилися дочки: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] .. Діти проживають разом з позивачкою. Рішенням Виноградівського районного суду від 07.02.2020 р. винесеним у цивільній справі №299/3612/19 вирішено стягувати з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстрованого та проживаючого в [ADDRESS] на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , мешканки [ADDRESS] аліменти на утримання дітей: дочки [PERSON] , [INFO] та дочки [PERSON] , [INFO] у розмірі по 1600 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня звернення до суду 08.11.2019 р. до досягнення дитиною повноліття. З часу встановлення розміру аліментів за рішенням суду пройшло майже чотири роки. Відтоді потреби дітей значно збільшились, купівельна спроможність гривні зменшилася внаслідок інфляції. В Україні спостерігається зростання рівня цін на всі товари, які є необхідними для нормального забезпечення життєдіяльності дітей. За цих підстав, на утримання дітей позивачка стала витрачати значно більше коштів, щоб забезпечити їх всім необхідним, це зокрема: продукти харчування, одяг, взуття, шкільне приладдя, книги тощо. В осінньо-зимовий зимовий період діти часто хворіють, тому вона час від часу вимушена витрачати кошти і на лікування дітей. Таким чином, станом на теперішній час, середньомісячні витрати на утримання дітей становлять 7000 грн. на кожну дитину. Розмір аліментів у 1600 гривень на місяць на дитину, при тому що і вона намагаюся з усіх сил забезпечувати їх на належному рівні, є на даний час, недостатньою сумою для нормального матеріального утримання дітей. Відповідач є працездатною людиною, не є інвалідом, інших непрацездатних осіб чи утриманців, крім спільних дітей у нього не має, є молодий за віком, працездатний, жодних інших стягнень за виконавчим листом з нього не проводиться. Для забезпечення дітей вона вимушена періодично виїжджати за кордон і намагається заробляти більше, часто вимушена працювати додатково, коли має вільний час від заняття з дітьми. Майже всі свої кошти вона витрачає на дітей. Колишній чоловік не беручи ніякої участі у вихованні дітей та не приділяючи їм своєї уваги має більше можливостей та часу заробляти кошти, а отже його участь у утриманні дітей має бути співмірною та адекватною сьогоднішнім реаліям в Україні. У зв`язку з цим позивачка просить збільшити розмір аліментів та надалі стягувати з відповідача по 3500 гривень на місяць на кожну дитину. Відповідач подав до суду відзив, згідно якого просить стягувати з нього аліменти на утримання дітей у розмірі по 2000 гривень на місяць на кожну дитину. Доводи відзиву мотивовано тим, що твердження позивачки про те, що його батьківська турбота закінчується на щомісячних 3200,00 гривнях на утримання дітей не відповідає дійсності. Ініціювала розпад сім`ї позивачка [PERSON] , яка працюючи час від часу за кордоном, де влаштовувала своє особисте життя. Після розірвання шлюбу із позивачкою він переїхав жити до своїх батьків, однак жодним чином не припиняв бачитись і спілкуватись з дітьми, навіть попри те, що їх матір активно налаштовувала дітей проти нього. Наразі він перебуває у фактичних шлюбних відносинах із [PERSON] . З нею, та її двома синами веде спільний побут. (додається довідка старости Підвиноградівського старостинського округу від 06.02.2024 року). Після припинення шлюбних відносин з позивачкою він проживав разом зі своїми непрацездатними батьками, які перебувають у нього на утриманні: батько [PERSON] , 1957 р.н. та мати [PERSON] , 1960 р.н. Через свій похилий вік та стан здоров`я його батьки потребують постійного стороннього догляду та піклування (батько пенсіонер та перебуває на «Д» обліку, довідка додається). На початку відносин він та співмешканка [PERSON] неодноразово пропонували донькам проживати у них, залишатися на нічліг, брали їх на спільний відпочинок на природу. Як вбачається із довідки Виноградівського відділу ДВС №6414/24.2-37 від 08.02.2024 року відповідач не має заборгованості по сплаті аліментів на дітей, що свідчить про належне виконання своїх батьківських обов`язків про сплату аліментів на їх утримання. Просить взяти до уваги ту обставину, що із 06.09.2023 року відповідач працевлаштований у ТОВ «Севлюш-Бус», та згідно Відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу станом на 06.02.2024 року отримав дохід у розмірі 5871,43 грн. Сторони у судове засідання не з`явилися. Позивачка подала до суду клопотання про розгляд справи без її участі. Вимоги позову підтримує (а.с.15). Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні належними доказами достовірно встановлено, що сторони по справі є батьками неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.7, 8). Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 07.02.2020 року вирішено стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі по 1600 грн. щомісячно на кожну дитину. Вказане рішення набуло законної сили 10.03.2020 року (а.с.10-11). Згідно довідки про склад сім`ї від 30.10.2023 року неповнолітні доньки [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] перебувають на утримання позивачки (а.с.9). Правовідносини між сторонами врегульовані нормами Сімейного кодексу України. Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789X11 (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 183 ч.1 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За правилами ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком до 6 років становить 2563 грн., для дітей віком від 6 до 18 років - 3196 грн. У відповідності до ч.1 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З урахуванням динаміки прожиткового мінімуму, доводи позивача про те, що вже лиш з огляду на цей показник матеріальне утримання дитини стало обходитись значно дорожче відповідають дійсним обставинам. Зважаючи на інтереси дитини, такі обставини не можуть повністю залишатися поза увагою суду в спорі, що розглядається. Ті обставини, що з віком потреби дитини зростають, що, в свою чергу, тягне постійне зростання витрат, зокрема, з боку матері, з якою проживає дитина, на її утримання, на забезпечення освіти, гармонійного розвитку, відпочинку дитини тощо, є загальнозрозумілими та не викликають заперечень у сторін чи сумнівів у суду. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання; обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування (ст. 82 ч.ч. 1, 3 ЦПК України). За змістом положень ст.ст. 1, 2 Закону України «Про прожитковий мінімум», ст.ст. 1, 6 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» (норми матеріального права в редакції, чинній на час пред`явлення позову), прожитковий мінімум є базовим соціальним стандартом, який визначає рівень інших соціальних стандартів і соціальних гарантій, зокрема, у сфері доходів населення. За таких умов, незмінну і незначну за розміром протягом тривалого часу матеріальну участь батька у матеріальному забезпеченні дітей не можна визнати такою, що враховує реальні обставини та потреби дитини. З часом відносний розмір такої матеріальної участі лише зменшується та перестає відповідати умовам реальної, ефективної участі платника аліментів відповідно до належної з нього дійсної частки у забезпеченні потреб дитини. За приписами СК України матеріальне утримання дитини є обов`язком батьків, у контексті виконання якого може йтися лише про порядок надання такого утримання та про його розмір з урахуванням відповідних обставин. Присудження аліментів у твердій грошовій сумі допускається за наявності обставин, що мають істотне значення, безвідносно до характеру доходу платника та способу його одержання. Розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом збільшено за рішенням суду за позовом одержувача аліментів у разі зміни, зокрема, його матеріального стану та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ст. 192 ч. 1 СК України). При визначенні розміру аліментів суд враховує, серед іншого, стан здоров`я, матеріальне становище платника аліментів, інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 ч. 1 СК України). За змістом положень ст. 191 ч. 1 і ст. 192 ч. 1 СК України, у випадку звернення по збільшення розміру раніше стягнутих аліментів правило про стягнення аліментів за рішенням суду від дня пред`явлення позову не застосовується, аліменти у збільшеному розмірі, у випадку відповідного задоволення вимоги, стягуються з дня набрання рішенням суду законної сили. Тож слід визнати, що матеріальне становище одержувача аліментів як одна з умов, із якою пов`язується можливість збільшення розміру аліментів, змінилося, потреба в коштах для утримання і розвитку дитини істотно зросла, тому виникли дійсні підстави для вимоги до платника аліментів про збільшення їх розміру як такі. Беручи до уваги результат виконання сторонами обов`язку доказування обставин, що мають значення в справі, слід констатувати, що під час судового розгляду не встановлено і не доведено підстав для відступу від засад щодо загалом рівного обов`язку батьків у матеріальному утриманні дітей. Закон не містить вимоги визначення точного розміру аліментів суто як половини відповідного розміру прожиткового мінімуму на дитину, відповідні розміри прожиткового мінімуму є не абсолютними величинами (базою) для визначення розміру аліментів, а можуть слугувати лише певним орієнтиром при вирішенні питання, яким суд не зв`язаний з огляду на фактичні обставини справи, динаміку дійсних витрат тощо. Позивачем доведено, що вона сама виховує двох дітей. Вказана обставина доведена належними та допустимими доказами та не оспорювалася. Також суд вважає очевидним, що навчаючись у старших класах дітям необхідно інтенсивно готуватися до завершення навчання, складання ЗНО, що потребує додаткових занять, а відповідно і додаткових витрат. Також вказані обставини зумовлюють додаткові витрати на одяг, шкільне приладдя. З огляду на зазначене суд констатує достатність підстав для прийняття рішення про зміну розміру стягуваних аліментів. Даючи оцінку доводам відповідача, що він перебуває у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] , 1983 р.н., утримує її двох неповнолітніх дітей [PERSON] , 2007 р.н. та [PERSON] , 2009 р.н., утримує непрацездатних батьків [PERSON] , 1957 р.н., який хворіє та [PERSON] , 1960 р.н., на підтвердження чого подав відповідні докази (а.с.21, 22, 23, 24, 25, 26) суд констатує, що наведені відповідачем обставини обов`язку утримувати власних дітей не відміняють. Допомога по утриманню непрацездатних батьків є обов`язком працездатних дітей, однак вказані обставини не звільняють батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей. Довідка про отримання доходів висновків суду щодо сплати аліментів також не спростовують. З урахуванням фактичних обставин справи, враховуючи рівність прав та обов`язків батьків щодо виховання та утримання дитини, матеріальне становище відповідача та стан його здоров`я, виходячи з закріплених ч. 9 ст. 7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення та змінити розмір стягуваних аліментів на утримання дітей у розмірі по 3200 грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, таке грошове утримання з боку відповідача, у розмірі близько розміру відповідного прожиткового мінімуму, узгоджуватимуться з вимогами закону, відповідатимуть інтересам дитини і не порушуватимуть як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх отримувача. Слід враховувати також, що за наявності для того підстав, істотної зміни обставин, законодавства тощо, матеріального становища чи стану здоров`я когось із сторін чи їх неповнолітніх дітей, сторони не позбавлені права ставити в подальшому питання про зміну розміру стягуваних аліментів, зміну способу стягнення, участь у додаткових витратах. Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. З огляду на зазначене судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved