Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-12 00:00:00

02 лютого 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину та на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років. Заочним рішенням Подільського районного суду міста Києва від 21 квітня 2023 року позов задоволено. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Бровари Київської області, на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 02 лютого 2023 року і до досягнення дитиною повноліття, а також аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/5 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше розміру одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб щомісячно, починаючи з 02 лютого 2023 року і до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трирічного віку, тобто до [INFO] . 11 липня 2023 року відповідач [PERSON] звернувся до суду із заявою про перегляд вказаного заочного рішення. Ухвалою суду від 02 серпня 2023 року заяву [PERSON] задоволено, рішення суду скасовано та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. 07 вересня 2023 року відповідачем [PERSON] було подано до суду зустрічну позовну заяву до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину та на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, яку ухвалою суду від 02 листопада 2023 року було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. Ухвалою суду від 16 січня 2024 року зустрічну позовну заяву залишено без розгляду. Цією ж ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві, просив стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в мінімальному розмірі, визначеному законом, а саме у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Крім того, він підтримав позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на підставі ст. 84 СК України аліментів на утримання позивачки у розмірі 1/5 частини його заробітку (доходу), але не менше розміру одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб щомісячно. Представник відповідача позовні вимоги визнала частково, зазначивши, що відповідач як батько дитини не заперечує свого обов`язку щодо її утримання, однак, враховуючи його майновий стан, зокрема те, що хоча й на даний час він працює, проте його дохід є мінімальним, він згідний сплачувати аліменти на дитину у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу). У задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на дружину представник просила відмовити, посилаючись на відсутність у відповідача такої можливості. Заслухавши доводи представників сторін та дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі обставини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 10 лютого 2022 року Київським відділом державної реєстрації шлюбів Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , про що складено актовий запис №112. Після одруження чоловіку та дружині присвоєно прізвище « [PERSON] ». Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Київським відділом державної реєстрації шлюбів Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Під час шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Трускавецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), із якого вбачається, що батьками дитини записані [PERSON] та [PERSON] . Встановлено також, що дитина проживає разом із матір`ю, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, що не заперечується відповідачем. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення аліментів на неповнолітню дитину, суд керується наступним. Згідно з частиною 1 статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина 3 статті 181 СК України). Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 1 статті 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. (частина 2 статті 182 СК України). Відповідно до заявлених вимог позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти на неповнолітню дитину у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Сторонами у справі визнається, що на даний час дитина фактично проживає з матір`ю. Відповідач не заперечує свого обов`язку щодо утримання дитини, проте визнає позовні вимоги у розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), вказуючи на те, що на даний час він отримує заробітну плату у мінімальному розмірі, а будь-якого іншого доходу немає. Як з`ясовано судом із пояснень представника відповідача у судовому засіданні, відповідач інших утриманців не має, стан його здоров`я є нормальним. Вирішуючи питання розміру аліментів, суд у відповідності до ч.1 ст. 182 СК України враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, судом приймаються до уваги також положення ч. 5 ст. 183 ст. 182 СК України, якою передбачено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. При визначенні розміру аліментів суд також враховує, що такі стягуються не для зрівняння матеріального становища платника та одержувача аліментів, а для того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. На підставі викладеного, проаналізувавши встановлені вище обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини, враховуючи принцип рівності прав та обов`язків батьків, стан здоров`я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, відсутність відомостей щодо наявності у відповідача інших дітей або осіб на утриманні, суд вважає, що наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що відповідатиме інтересам дитини, є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та достойного рівня її матеріального забезпечення. Що стосується позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, то суд вважає, що такі вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Питання утримання дружини батьком дитини врегульовано нормами Сімейного кодексу України. Так, відповідно до ч. 2, ч. 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною 3 років. Частина четверта статті 84 СК України визначає право на утримання вагітної дружини, а також дружини, з якою проживає дитина, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. За правилами ч. 1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 79 СК України аліменти одному з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Отже, для призначення судом утримання дружини, з якою проживає дитина, до досягнення дитиною трьох років від чоловіка - батька дитини, суд має дослідити, чи проживає з позивачем дитина. Матеріальне становище дружини, з якою проживає дитина, правового значення не має, а вирішальним є наявність у чоловіка - батька дитини можливості надавати матеріальну допомогу дружині. Відповідно до роз`яснень, які містяться в постанові Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу. Отже, сімейне законодавство України передбачає право дружини-матері на утримання чоловіком - батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Як встановлено судом, відповідач є батьком малолітнього [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачкою, яка не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Разом із цим, сам факт проживання дитини з матір`ю не свідчить про наявність підстав для стягнення аліментів на утримання останньої. Визначальним у даному випадку є саме наявність у чоловіка - батька дитини можливості надавати матеріальну допомогу. Покладаючи на відповідача обов`язок зі сплати аліментів на користь позивачки, суд при визначенні розміру аліментів на утримання дружини, що підлягає стягненню з відповідача, має встановити та врахувати обставини, що мають значення по справі, в тому числі й те, чи має можливість відповідач сплачувати аліменти у визначеному розмірі. Відповідач, заперечуючи щодо позовних вимог у цій частині, зазначає, що він не має можливості надавати матеріальну допомогу позивачці, оскільки хоча й він працює, проте його дохід є мінімальним, а будь-якого іншого доходу він не має. Будь-яких належних та допустимих доказів на спростування вказаних обставин позивачем до суду не подано. При цьому, суд критично оцінює наявну в матеріалах справи виписку з банківського рахунку [PERSON] в АТ КБ «Приватбанк», оскільки така довідка прямо не підтверджує наявність у відповідача фінансової можливості надавати матеріальну допомогу позивачці як матері дитини. Згідно зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) Із урахуванням наведеного, суд доходить висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання дружини є необґрунтованими та недоведеними, у зв`язку з чим підстави для задоволення таких вимог відсутні. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у цій справі, суд враховує, що позивач звільнена від сплати судового збору, а тому на підставі ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн. Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу аліментів за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial