Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-19 00:00:00

Виклад позиції позивача. Керівник Тульчинської окружної прокуратури Вінницької області в інтересах держави в особі Брацлавської селищної радизвернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «Немирівський комбінат хлібопродуктів», треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, [PERSON] про витребування земельної ділянки, мотивуючи її тим, що Тульчинською окружною прокуратурою за результатами вивчення стану законності при розпорядженні земельними ділянками на території Тульчинського району Вінницької області виявлено порушення вимог Земельного кодексу України при наданні Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області у приватну власність громадянам України земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно [PERSON] на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області № 2-10350/15-16-СГ від 11.08.2016, безоплатно отримала у приватну власність земельну ділянку з кадастровим номером 0522482600:02:000:0488, площею 2,000 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Дяковецької сільської ради Літинського району Вінницької області. Таким чином, вказана громадянка використала своє право на безоплатне отримання земельної ділянки із земель державної або комунальної власності в розмірі не більше 2 га для ведення особистого селянського господарства, яке закріплене пунктом «б» ч. 1 ст. 121 Земельного кодексу України. Наказом Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області № 2-1524/15-17-СГ від 13.12.2017 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам та надано із земель державної власності [PERSON] у власність земельну ділянку сільськогосподарського призначення, площею 2,000 га, з кадастровим номером 0523087200:01:001:0462, що розташована на території колишньої Скрицької сільської ради Немирівського району (на даний час Брацлавської селищної ради Тульчинського району) з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. На підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області № 2-1524/15-17-СГ від 13.12.2017 державним реєстратором Немирівської міської ради Немирівького району Вінницької області Булейко Станіславом Миколайовичем 15.12.2017 зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку за [PERSON] . Отже, [PERSON] на час отримання у власність спірної земельної ділянки використала своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок для даного виду використання (на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області № 2-10350/15-16-СГ від 11.08.2016). У подальшому, 17.01.2018, приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області Рудиком Валерієм Вікторовичем посвідчено договір купівлі-продажу земельної ділянки на підставі якого [PERSON] набув право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 0523087200:01:001:0462, про що 17.01.2018 внесено відомості до Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, Реєстр прав власності на нерухоме майно. Отже, [PERSON] при отриманні спірної земельної ділянки в клопотанні адресованому ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області просила надати земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, разом з тим, через місяць після її отримання, уклала договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером 0523087200:01:001:0462, що свідчить про відсутність реального наміру використання земельної ділянки за призначенням. З огляду на викладене, [PERSON] придбав вказану земельну ділянку у особи, яка не мала права її отримувати та відчужувати. Враховуючи, зазначений наказ Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області № 2-1524/15-17-СГ від 13.12.2017 є незаконним (в частині надання земельної ділянки [PERSON] ), а земельна ділянка площею 2,000 га підлягає витребуванню у добросовісного набувача [PERSON] на користь територіальної громади в особі Брацлавської селищної ради. Виклад позиції відповідача. Представник відповідача ТОВ «Немирівський комбінат хлібопродуктів» відзив на позов із викладенням своїх заперечень щодо заявлених позовних вимог до суду не подав, не дивлячись на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 07.04.2023 року. 12.10.2023 року від представника відповідача [PERSON] , адвоката Федик Ю.Ю. на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, який мотивований тим, що у позовній заяві позивач чітко не зазначає, відповідно до якої норми ЦКУ просить витребувати земельну ділянку у відповідача та не вказано, чи вважає позивач відповідача добросовісним набувачем. Позивач набув право власності на спірну земельну ділянку за договором купівлі-продажу від 17.01.2018 року, вказаний договір є відплатним. Відповідач [PERSON] не знав та не міг знати, що [PERSON] не мала права відчужувати земельну ділянку. Обидві земельні ділянки були передані [PERSON] за наказами Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, на момент передачі у власність [PERSON] другої земельної ділянки ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області було достеменно відомо про те, що [PERSON] своє право на приватизацію земельної ділянки за цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства використала. Відомості про право власності [PERSON] на земельну ділянку кадастровий номер 0522482600:02:000:0488 були зареєстровані у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Державному земельному кадастрі станом на дату прийняття наказу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій у №2- 15524/-17-СГ від 04.10.2017 року. З огляду на те, що ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області мало можливість перевірити факт використання право [PERSON] на приватизацію земельної ділянки за цільовим призначенням, з огляду на наявність доступу до даних Державного земельного кадастру та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та не допустити приватизації земельної ділянки за тим самим цільовим призначенням вдруге. Внаслідок цього, представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову. Відповідача ТОВ «Немирівський комбінат хлібопродуктів» відзив на позов не подав, не дивлячись на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 21.07.2023 року. Заяви, клопотання позивача, відповідача, третіх осіб. 16.08.2023 року на адресу суду від представника Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області надійшли письмові пояснення на позовну заяву, із змісту яких вбачається, що 10.03.2015 на адресу Головного управління надійшло клопотання [PERSON] про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Скрицької сільської ради Немирівського району Вінницької області. У згаданому клопотанні [PERSON] зазначила, що правом безоплатної приватизації земельної ділянки по даному виді цільового призначення не скористалася. При прийнятті наказу, Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області діяло виключно в межах та в спосіб, передбачений законодавством. У діях [PERSON] мало місце зловживання правом, яке полягало у створенні останнім видимість юридичної правильності своїх дій, використовуючи насправді свої права у цілях незаконного набуття земельної ділянки у приватну власність, що є недопустимим. 18.09.2023 року від представника Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області надійшло клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції. 25.09.2023 року від представника відповідача, адвоката Федик Ю.Ю. на адресу суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи та долучення до системи Електронний. 26.09.2023 року від представника Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області надійшло клопотання про відкладення підготовчого судового засідання. 26.10.2023 року від керівника Тульчинської окружної прокуратури на адресу суду надійшла відповідь на відзив. 30.10.2023 року від представника відповідача, адвоката Федик Ю.Ю. на адресу суду надійшло клопотання про проведення підготовчого судового засідання за її відсутності та відсутності відповідача [PERSON] 30.10.2023 року на адресу суду від представника Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області надійшли додаткові пояснення. 20.11.2023 року від представника Брацлавської селищної ради на адресу суду надійшла заява про визнання позову. 29.11.2023 року на адресу суду від представника Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області надійшла заява про розгляд справи без його участі, проти закриття підготовчого судового засідання не заперечував. 30.10.2023 року від представника відповідача, адвоката Федик Ю.Ю. на адресу суду надійшло клопотання про проведення підготовчого судового засідання за її відсутності та відсутності відповідача [PERSON] . Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 21.07.2023 року прийнято до розгляду вище вказану позовну заяву та призначено підготовче засідання по справі. Ухвалою судді від 18.09.2023 року заяву представника Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про розгляд справи в режимі відеоконференції задоволено. Ухвалою суду від 29.11.2023 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. У судовому засіданні представник позивача, прокурор Юрченко В.В. позовну заяву підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. У судовому засіданні представник третьої особи, Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області Римський М.В. за заперечував щодо задоволення позовної заяви. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, хоча про дату, місце та час проведення судового засідання повідомлявся завчасно та належним чином, про причини неявки у судове засідання не повідомив. У судове засідання представник відповідача [PERSON] , адвокат Федик Ю.Ю. не з`явилася, хоча про дату, місце та час проведення судового засідання повідомлялася завчасно та належним чином, про причини неявки у судове засідання не повідомила. У судове засідання представник відповідача ТОВ «Немирівський комбінат хлібопродуктів» не з`явився, хоча про дату, місце та час проведення судового засідання повідомлявся завчасно та належним чином, про причини неявки у судове засідання не повідомив. У судове засідання третя особа [PERSON] не з`явилася, хоча про дату, місце та час проведення судового засідання повідомлялася завчасно та належним чином, про причини неявки у судове засідання не повідомила. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази Судом встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки, кадастровий номер 0523087200:01:001:0462, площею 2 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Скрицької сільської ради, Немирівського району Вінницької області. Речове право зареєстровано 17.01.2018 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Рудик Валерієм Вікторовичем за договором купівлі-продажу земельної ділянки, серії та номер 103, виданий 17.01.2018 приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Рудик Валерієм Вікторовичем. За [PERSON] 15.12.2017 року було зареєстроване право власності на вказану земельну ділянку на підставі наказу 2-15524/15-17-сг, виданого 13.12.2017 року Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 16.06.2023 року (а.с.21-23) [PERSON] є власником земельної ділянки, кадастровий номер 0522482600:02:000:0488, площею 2 га, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: Вінницька обл.., Літинський р., с/рада Дяковецька. Право власності зареєстроване 22.08.2016 року державним реєстратором виконавчого комітету Вінницької міської ради Вінницької області на підставі наказу 2-10350/15-16-СГ, виданого 11.08.2016 Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 08.06.2023 року (а.с.24-25) 10.03.2015 року [PERSON] звернулася до начальника Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,00 га на території Скрицької сільської ради Немирівського району Вінницької області (а.с.27) Наказом Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області № 2-4934/15-16-СГ від 12.05.2016 року надано дозвіл [PERSON] на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель запасу державної власності сільськогосподарського призначення, орієнтовною площею 2,00 га на території Скрицької сільської ради Немирівського району Вінницької області, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства (а.с.28) Наказом Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області № 2-10350/15-16-СГ від 11.08.2016 року затверджено розроблений проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам для ведення особистого селянського господарства на території Дяковецької сільської ради Літинського району Вінницької області. Надано у власність гр. [PERSON] земельну ділянку із земель запасу державної власності сільськогосподарського призначення на території Дяковецької сільської ради Літинського району Вінницької області площею 2,0000 га з кадастровим номером 0522482600:02:000:0488 - для ведення особистого селянського господарства (а.с.29) 27.10.2017 року [PERSON] звернулася до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області із клопотанням про затвердження проекту землеустрою та передачею в власність земельну ділянку площею 2,0000 га на території Скрицької с/р Немирівського р-ну., Вінницької області для ведення особистого селянського господарства із земель с/г призначення. У клопотанні зазначила, що правом безоплатної приватизації земельної ділянки по даному виді цільового призначення не скористалася (а.с.30) Наказом Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області № 2-15524/15-17-СГ від 13.12.2017 року затверджено розроблений проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам для ведення особистого селянського господарства на території Скрицької сільської ради Немирівського району Вінницької області. Надано у власність гр. [PERSON] земельну ділянку площею 2,0000 га з кадастровим номером 0523087200:01:001:0462 із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Скрицької сільської ради Немирівського району Вінницької області для ведення особистого селянського господарства (а.с.31) 01.01.2021 року між [PERSON] та ТОВ «Немирівський комбінат хлібопродуктів» укладено договір оренди землі, строком на 7 (сім) років. В оренду передається земельна ділянка площею 2,0000 га, кадастровий номер 0523087200:01:001:0462 (а.с.32-33) 12.06.2023 року керівник Тульчинської окружної прокуратури звернувся до Брацлавського селищного голови із листом, про надання відомостей про вжиття заходів Брацлавською селищною радою про витребування на користь селищної ради земельної ділянки сільськогосподарського призначення, площею 2,000 га, з кадастровим номером 0523087200:01:001:0462, що розташована на території колишньої Скрицької сільської ради Немирівського район (а.с.34-35) 19.06.2023 року Брацлавська селищна рада повідомила Тульчинську окружну прокуратуру про те, що заходи не вживалися, оскільки факт подвійного використання права отримання у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства громадянкою [PERSON] стало відомо після отримання листа Тульчинської окружної прокуратури. Брацлавська селищна рада не вбачає можливим звертатися до суду, оскільки не може сплатити судовий збір у зв`язку з воєнним станом (а.с.36) 13.07.2023 року керівник Тульчинської окружної прокуратури звернувся до Брацлавського селищного голови із листом, у якому попередньо повідомив останнього про звернення до суду (а.с.37) Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Згідно із ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до п. «в» ч. 3 ст. 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Згідно з п. «б» ч. 1 ст. 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у розмірі не більше 2,0 га. Виходячи зі змісту ч. 4 ст. 116 ЗК України, передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, проводиться один раз за кожним видом використання. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 5 Закону України «Про особисте селянське господарство», громадяни України, які реалізували своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства в розмірі менше 2,0 га, мають право на збільшення земельної ділянки в межах норм, установлених ст. 121 ЗК України для ведення особистого селянського господарства. Таким чином, передбачена ст. ст. 116, 121 ЗК України одноразовість отримання земельної ділянки у власність означає, що особа, яка скористалась своїм правом і отримала у власність земельну ділянку меншу від граничної площі, передбаченої ст. 121 Земельного кодексу України, не має правових підстав для отримання у власність земельної ділянки цього ж цільового призначення вдруге, навіть площею, що складає різницю між гранично можливою та раніше отриманою у власність. Крім того, як визначено ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно з ч. 2 ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист її особистого немайнового або майнового права чи інтересу у суді. Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, а також можливість їх захистити іншим способом, встановленим договором або законом чи судом у визначених законом випадках, закріплені у частині другій статті 16 ЦК України. Глава 29 ЦК України передбачає, зокрема, такий спосіб захисту права власності, як витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов). Так, відповідно до ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Вказана норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав його, не з їхньої волі іншим шляхом. За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність в діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача. Згідно з висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 11 лютого 2015 року у справі № 6-1цс15, відповідно до вимог статей 330 і 388 ЦК України право власності презюмується і не припиняється із втратою законним власником цього майна. Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна із чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України є неефективними. Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. Якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права (пункт 100 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц). При цьому суд бере до уваги, що предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь держави. У практиці ЄСПЛ напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. В питаннях оцінки «пропорційності» Європейського суду з прав людини, як і в питаннях наявності «суспільного», «публічного» інтересу, визнає за державою достатньо широку «сферу розсуду», за виключенням випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах (рішення в справах «Спорронґ і Льоннорт проти Швеції», «Булвес» АД проти Болгарії»). ЄСПЛ, оцінюючи можливість захисту права особи за ст. 1 Першого протоколу, загалом перевіряє доводи держави про те, що втручання в право власності відбулося в зв`язку з обґрунтованими сумнівами щодо законності набуття особою права власності на відповідне майно, зазначаючи, що існують відмінності між тією справою, в якій законне походження майна особи не оспорюється, і справами стосовно позбавлення особи власності на майно, яке набуте злочинним шляхом або стосовно якого припускається, що воно було придбане незаконно (наприклад, рішення та ухвали ЄСПЛ у справах «Раймондо проти Італії» від 22 лютого 1994 року, «Філліпс проти Сполученого Королівства» від 05 липня 2001 року, «Аркурі та інші проти Італії» від 05 липня 2001 року, «Ріела та інші проти Італії» від 04 вересня 2001 року. Отже, ст. 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується. Так, незаконність вибуття з державної власності земельної ділянки із подальшим незаконним відчуженням її іншій фізичній особі становить достатній суспільний інтерес щодо необхідності відновлення порушеного права держави в особі відповідної територіальної громади, як власника даного об`єкту нерухомого майна. Можливість власника реалізувати його право витребувати майно від добросовісного набувача згідно зі статтею 388 ЦК України залежить від того, на якій підставі добросовісний набувач набув це майно у власність, а у разі набуття його за оплатним договором - також від того, як саме майно вибуло з володіння власника чи особи, якій власник це майно передав у володіння. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках(частина третя статті 388 ЦК України). Коло підстав, за яких власник має право витребувати майно від добросовісного набувача, є вичерпним (частини перша-третя статті 388 ЦК України). Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. За ч.1 ст.77, ч.2 ст.78, ч.1 ст.80 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно з положеннями ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Висновки суду Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши думку учасників справи, приходить до висновку про те, що [PERSON] набула право власності на земельну ділянку площею 2 га із земель сільськогосподарського призначення державної власності незаконно, на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області № 2-15524/15-17-СГ від 13.12.2017 року, що прийнятий із порушенням вимог статей 116, 121 ЗК України. Водночас [PERSON] могла і повинна була знати про те, що передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених Земельним кодексом, проводиться один раз по кожному виду використання, що ставить її добросовісність під час набуття земельної ділянки у власність під обґрунтований сумнів та підтверджує дотримання «справедливого балансу» у даних правовідносинах, та зважаючи на те, що вона своє право на отримання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства використала, підстав для задоволення її заяви про надання у власність земельної ділянки такого ж виду користування не було. Однак Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області не мало можливості перевірити та надати належну оцінку дійсному волевиявленню громадянки в отриманні спірної земельної ділянки. При цьому, [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу відчужила вказану земельну ділянку на користь [PERSON] , якому вказана земельна ділянка на даний час належить на праві власності. Тому враховуючи, що передумовою набуття права власності відповідача [PERSON] на спірну земельну ділянку слугувало незаконне рішення Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області щодо відведення та неправомірне її безоплатне набуття у власність [PERSON] , інтереси держави підлягають захисту шляхом витребування цієї земельної ділянки у добросовісного набувача [PERSON] та користувача земельної ділянки, ТОВ «Немирівський комбінат хлібопродуктів». Оскільки Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області, всупереч вимог земельного законодавства передано [PERSON] у власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, яка право на безоплатну приватизацією земельної ділянки даного виду використання, гарантоване законодавством, уже реалізувала, та остання у свою чергу відчужила неправомірно набуту земельну ділянку [PERSON] , позовні вимоги прокурора підлягають задоволенню у повному обсязі. Доводи представника відповідача про те, що [PERSON] є добросовісним набувачем та не має відповідати за порушення інших осіб, допущені в рамках процедури оформлення передачі у власність земельної ділянки, не заслуговують на увагу. У цьому конкретному випадку за обставин цієї справи витребування майна є законним та пропорційним заходом для відновлення прав власника за умови коли майно вибуло з власності поза волею, є виправданим, переслідує легітимну мету та є необхідним у демократичному суспільстві, а тому не є таким, що порушує статтю 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Розподіл судових витрат. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Оскільки, позовна заява підлягає до задоволенню у повному обсязі, з відповідачів на користь позивача слід стягнути витрати на оплату судового збору за подання позовної заяви у розмірі 2684 грн. у рівних частинах, по 1342 грн., відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України. На підставі наведеного,

Outcome: approved