Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-13 00:00:00

В провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов мотивовано тим, що 15.09.2023 [PERSON] позичив [PERSON] грошові кошти в розмірі 350\~000, 00 грн., про що [PERSON] власноручно написав відповідну розписку, яку надав [PERSON] . Кінцевий термін повернення грошових коштів відповідно до умов розписки 15 грудня 2023 року. Відповідачем погашення заборгованості проведено лише частково, а саме 04.12.2023 повернуто позивачу частину боргу у розмірі 80\~000, 00 грн. На звернення позивача щодо добровільного погашення залишку заборгованості, відповідач не реагує, від виконання свого зобов`язання ухиляється, що і стало підставою для звернення до суду із даним позовом. Станом на день звернення до суду заборгованість відповідача перед позивачем становить 270\~000, 00 грн., яку останній просить стягнути з відповідача на свою користь. Крім того просить стягнути з відповідача на свою користь понесені судові витрати у розмірі 2\~700, 00 грн. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 02.02.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 08.02.2024 на адресу суду від відповідача надійшла заява, в якій зазначив, що позовні вимоги визнає у повному обсязі. Просив розгляд справи провести у його відсутність. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд приймає визнання відповідачем позову та вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 15 вересня 2023 року [PERSON] позичив [PERSON] грошові кошти в розмірі 350\~000, 00 грн., що підтверджується власноручно написаною розпискою відповідача. Кінцевий термін повернення грошових коштів відповідно до умов розписки 15 грудня 2023 року (а.с. 5). 04 грудня 2023 року [PERSON] повернуто [PERSON] частину боргу у розмірі 80\~000, 00 грн., що підтверджується записом у розписці відповідача від 15.09.2023 (а.с. 5). Суд дійшов висновку, що вказана розписка за своєю правовою природою є договором позики. Даний договір містять умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. При цьому, зважаючи на реальний характер договорів позики, вказаний договір підтверджує факт передачі грошових сум позичальнику. До такого висновку суд дійшов з урахуванням правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, в якому зазначено, що відповідно до норм ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дата її отримання. Підтвердженням не повернення [PERSON] частини грошових коштів, отриманих в позику, є наявність оригіналу розписки у позивача, долученої останнім до матеріалів справи при зверненні до суду з позовною заявою. Дані обставини встановлені судом і ніким не оспорюються. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості; договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 525-527, 530 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.\~Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з\~порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а ч.1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 536 ЦК України визначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами,\~ розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. З представленої суду як доказ оригіналу розписки, що видана [PERSON] , вбачається, що позивач позичив, а відповідач 15.09.2023 взяв у борг грошові кошти у сумі 350\~000,00 гривень, які зобов`язався повернути [PERSON] до 15 грудня 2023 року. 04 грудня 2023 року [PERSON] повернуто [PERSON] частину боргу у розмірі 80\~000, 00 грн. Отже, неповернута відповідачем позивачу позика в сумі 270\~000,00 гривень підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України з огляду на визнання відповідачем позову суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, а інші 50 відсотків судового збору, що сплачені позивачем при зверненні до суду з позовом, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved