Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-18 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача 1. Виклад позиції позивача. 05.12.2023 року [PERSON] звернулася до Шаргородського районного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів та на утримання дружини, з якою проживає дитина-інвалід. У позовній заяві позивач просить змінити спосіб стягнення аліментів, який було встановлено рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 18.11.2015 року та стягнуто аліменти з [PERSON] на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , з 500 грн. щомісяця на 1/4 частку всіх доходів відповідача щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, і до досягнення сином [PERSON] повноліття, а також стягнути з відповідача аліменти на її користь в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача, як матері дитини, з якою проживає дитина з інвалідністю, щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі заяви і на весь час проживання та опікування дитиною-інвалідом; стягнути понесені нею судові витрати. Мотивуючи позовні вимоги, [PERSON] зазначила, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , який було розірвано за рішенням Шаргородського районного суду від 07.06.2016 року. Від шлюбу вона та відповідач мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Шаргородського районного суду від 18.11.2015 року стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , щомісячно в розмірі 500 грн., і до досягнення дитиною повноліття. На даний час її та відповідача син [PERSON] потребує значно більшого догляду, оскільки є дитиною з інвалідністю, зокрема, потребує постійного лікування, своєчасного оздоровлення та належного харчування, тому розмір аліментів, який підлягає стягненню, повинен бути достатнім для належного догляду за дитиною. Вважає за доцільне змінити спосіб стягуваних з відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] з твердої грошової суми, визначеної в розмірі 500 грн. щомісячно, на 1/4 частку від всіх доходів відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки на даний час вона не може повністю забезпечити та задовольнити потреби неповнолітнього сина одягом, продуктами харчуванням, засобами гігієни, не має змоги оплатити у разі потреби, відвідування необхідних гуртків тощо. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, а також інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.181 СК України, спосіб стягнення аліментів, визначений за рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Розмір аліментів, які на даний час стягуються з відповідача, є значно менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тому визначений рішенням суду розмір аліментів суперечить правам та інтересам дитини та підлягає зміні. Відповідач, як їй відомо, працює, отримує дохід, а отже має можливість сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частки від його доходів на дитину. На даний час вона доглядає за малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , який є дитиною-інвалідом та потребує постійного стороннього догляду, тому вона також потребує матеріальної допомоги. За правилами ст.88 СК України, якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. Угоди про добровільну сплату аліментів на дитину-інваліда між нею та відповідачем не досягнуто. Відповідач працює, отримує дохід, отже має можливість сплачувати аліменти на дружину з якою проживає дитина-інвалід, а тому, відповідно до ст.88 СК України, з нього слід стягувати 1/6 частку від його заробітку щомісячно на її утримання, так як з нею проживає дитина з інвалідністю. При зверненні з цим позовом до суду позивач покликається на вимоги ст.ст.84, 88, 180, 181-184 СК України, ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства». Позивач [PERSON] скористалася своїм правом на подання відповіді на відзив та 05.01.2024 року подала відповідь на відзив, яка зареєстрована в суді 16.01.2024 (а.с.75-77). Так, у відповіді на відзив позивач [PERSON] просить позов задовольнити в повному обсязі та змінити спосіб стягуваних на утримання дитини аліментів з твердої грошової суми в розмірі 500 грн. на місяць на частку від його доходів в розмірі частини доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини, а також стягнути з відповідача аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) останнього, щомісячно, на весь час проживання з дитиною-інвалідом. Мотивуючи відповідь на відзив, позивач зазначила, що за правилами ст.88 СК України, якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Вказана норма встановлює підстави, за яких виникає зазначене вище право: один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною-інвалідом; дитина не може обходитися без постійного стороннього догляду; цей з подружжя опікується нею; другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Отже, виходячи з аналізу наведеної норми, обов`язковими умовами виникнення права на утримання одного з подружжя, з яким проживає дитина-інвалід, є не тільки наявність в дитини інвалідності, але й неспроможність дитини обходитись без постійного стороннього догляду, а також наявність в другого з подружжя можливості надавати матеріальну допомогу. Відповідач хоч і працює неофіційно, однак має можливість забезпечувати дитину. Крім того, вона також хворіє та перебуває на обліку в лікаря-онколога, що підтверджується випискою із медичної карти, яка додається. Вона переведена на роботі на роботу по 4 години, заробітну плату отримує пропорційно. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає, тому вважає, що доводи відповідача про те, що вона працює, не спростовують її позовні вимоги. 2. Виклад заперечень відповідача. Відповідач [PERSON] скористався своїм правом на подання відзиву. Так, 26.12.2023 року відповідач [PERSON] надіслав до Шаргородського районного суду відзив на позов, який зареєстрований в суді 28.12.2023 року (а.с.36-39). У відзиві відповідач [PERSON] зазначив, що не визнає позовних вимог [PERSON] та просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Мотивуючи відзив, відповідач [PERSON] зазначив, що його та позивача син [PERSON] проживає з матір`ю. Після розірвання шлюбу він, як і до розірвання шлюбу, продовжує фінансово утримувати сина, виховувати його, доглядати та бере участь в усіх сферах його життя, особливо з урахуванням особливостей діагнозу дитини (аутизм). Згідно з рішенням суду від 18.11.2015 року у справі №152/1600/15-ц з нього стягнуто аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. Незважаючи на встановлений судом розмір аліментів, він вважав та вважає за необхідне сплачувати більшу суму аліментів, з метою забезпечення дитині якомога кращого рівня життя. Звертає увагу суду, що до моменту винесення судом рішення про стягнення аліментів, він вже сплачував аліменти на утримання сина і надалі щомісяця сплачував значно більшу суму, ніж визначено судовим рішенням. В минулому не виникало спірних обставин щодо участі батька в житті дитини, так само як і не було претензій з боку матері щодо розміру та своєчасності сплати аліментів, оскільки відповідач прийняв рішення забезпечувати дитині фінансову складову в розмірі не меншому від прожиткового мінімуму в розрахунку на місяць, встановленого для дитини відповідного віку та визначеного на поточний рік, що в три-чотири рази перевищує суму, встановлену рішенням суду від 18.11.2015 року у справі №152/1600/15-ц. Заборгованість по сплаті аліментів у нього відсутня. Він, як батько, забезпечує дитині фінансове утримання щомісячно в розмірі, більшому ніж встановлено рішенням суду та законом в якості прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (від 6 до 18 років). Також він заперечує проти вимог щодо стягнення аліментів на утримання матері дитини. Вважає, що позивач не позбавлена можливості забезпечувати на рівні з батьком інтереси та потреби сина, утримувати дитину, тобто з урахуванням сум, які сплачує він як батько дитини, має можливість працевлаштування. Він бажає і надалі сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі, що становить прожитковий мінімум, встановлений законом для дитини відповідного віку в розрахунку на місяць. Окрім того позивач офіційно працевлаштована, про що повідомляла йому особисто, обіймає посаду касира в «Сільпо». 26.12.2023 року ним направлено запит на адресу ТОВ «СІЛЬПО-ФУД» з проханням надати інформацію про те, чи працевлаштована на даному підприємстві [PERSON] . Відповідач не має зазначеним обставинам належних в розумінні норм ЦПК доказів, відтак просить витребувати інформацію про дохід позивача у [PERSON] . Звертає увагу суду, що належних та допустимих доказів того, що позивач не працює через те, що здійснює догляд за дитиною, яка має вади психічного розвитку, а тому позбавлена можливості матеріально забезпечити себе та немає необхідних засобів до існування і потребує матеріального утримання з боку відповідача, позивачем суду не представлено. Він має на утриманні малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Доньці повних три роки, вона є малолітньою та потребує постійного догляду, утримання та фінансування з його боку, як батька. Також, він має матір з інвалідністю 3-ї групи, що підтверджується довідкою МСЕК серії 12 ААГ №029497. Матір тривалий час хворіє, і як особа з інвалідністю, потребує сторонньої допомоги, зокрема і фінансової, яку він надає. До того ж, він не працевлаштований приблизно півроку, стабільного доходу не має, проте докладає усіх зусиль, аби працювати та заробляти кошти, щоб забезпечувати гідний рівень життя своїх дітей, допомагати матері та забезпечувати власні життєві та фінансові потреби. Вважає безпідставною вимогу щодо зміни способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на відсоток від доходу, оскільки він не працевлаштований та не має стабільного доходу. Звертає увагу суду, що він не має наміру не виконувати рішення суду чи уникати обов`язку сплати аліментів та продовжуватиме сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі прожиткового мінімуму з розрахунку на місяць, визначеного законом. Крім того, звертає увагу суду на те, що він сплачує значно більшу суму аліментів, ніж встановлено рішенням суду, а сплачуваний ним розмір аліментів відповідає прожитковому мінімуму на дитину відповідного віку в розрахунку на місяць встановлений законом, у зв`язку із чим вважає безпідставною вимогу позивача про зміну способу стягнення аліментів. В абзаці 9 аркушу 2 позовної заяви позивач зазначає: «...на даний час я доглядаю за сином, який являється дитиною інвалідом... і теж потребую матеріальної допомоги». Стаття 84 СК України передбачає повний виключний перелік обставин, які дають право дружині на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини: дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності; дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років; якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Син не має вад фізичного чи психічного розвитку, а має розлади психологічного розвитку, розлад експресивної мови (аутизм). Станом на момент розгляду справи сину повних 13 (тринадцять) років. Вважає, що вимога позивача в даній частині не підлягає задоволенню. Відтак, відповідач [PERSON] вважає, що в позові [PERSON] слід відмовити у повному обсязі. ІІ. Заяви, клопотання позивача, відповідача 1. В п.2 позовної заяви позивач [PERSON] заявила клопотання про витребування доказів про доходи [PERSON] ; про витребування доказів про наявність у відповідача нерухомого майна, земельних ділянок та будь-яких транспортних засобів. 2. 26.12.2023 року відповідач [PERSON] надіслав до Шаргородського районного суду відзив на позовну заяву [PERSON] , який зареєстрований в суді 28.12.2023 року (а.с.36-39). 3. 28.12.2023 року відповідач [PERSON] надіслав до Шаргородського районного суду клопотання про відкладення розгляду цивільної справи на іншу дату (а.с.72). 4. 16.01.2024 року позивач [PERSON] надіслала до Шаргородського районного суду відповідь на відзив (а.с.75-77). 5. 24.01.2024 року відповідач [PERSON] надіслав до Шаргородського районного суду клопотання про залучення доказів та витребування інформації в позивача (а.с.82). ІІІ. Процесуальні дії у справі 1. Відповідно до ухвали Шаргородського районного суду Вінницької області від 08.12.2023 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів та на утримання дружини, з якою проживає дитина-інвалід, в порядку спрощеного позовного провадження, відкрито провадження та призначено судовий розгляд на 28.12.2023 року без повідомлення (виклику) сторін; роз`яснено сторонам, що у випадку наявності клопотання про виклик їх у судове засідання, його слід подати до суду у встановлені строки; запропоновано відповідачеві у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали подати до суду відзив на позовну заяву (а.с.27-28). 2. 28.12.2023 року ухвалою Шаргородського районного суду Вінницької області розгляд справи було відкладено на 29.01.2024 року, оскільки не закінчився строк на подання відповідачем відзиву (а.с.33-34). 3. На підставі ухвали Шаргородського районного суду від 29.01.2024 року розгляд справи відкладено на 19.02.2024 року, до надходження від сторін у встановлені судом строки заяв по суті (а.с.89-90). 4. Частиною 1 статті 279 ЦПК України встановлено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше (ч.5 ст.279 ЦПК України). Вказана вимога ЦПК України роз`яснена судом учасникам справи в ухвалі про відкриття провадження у справі. Сторони у справі не подавали клопотань про розгляд означеної справи з повідомленням сторін, а суд не вбачає підстав для розгляду справи з повідомленням сторін з власної ініціативи. Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Виходячи з наведеного, суд вважає, що розгляд справи у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін слід здійснювати у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, в силу вимог ч.13 ст.7 ЦПК України. 5. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, … в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що розгляд означеної справи здійснюється у порядку письмового провадження у спрощеному провадженні без повідомлення сторін, тобто за їх відсутності, то суд не вбачає підстав для здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. 6. Не підлягає задоволенню клопотання позивача [PERSON] про витребування доказів про доходи відповідача, про наявність у нього нерухомого майна, земельних ділянок, транспортних засобів, заявлене у п.2 позову, оскільки воно не відповідає вимогам ст.ст.182, 183 ЦПК України по формі та змісту. 7. Підлягає частковому задоволенню клопотання відповідача [PERSON] про залучення доказів та витребування інформації (а.с.82), зокрема, в частині приєднання до матеріалів справи поштового конверту та запиту на отримання інформації (а.с.85, 86). Клопотання відповідача [PERSON] в частині зобов`язання позивача [PERSON] надати відомості про розмір її доходу на посаді продавця-консультанта магазину [ADDRESS] , задоволенню не підлягає, оскільки відповідачем не обґрунтовано необхідності витребування вказаної інформації та того, яке значення має вказана інформація для вирішення означеної справи, з огляду на те, що ні ст.182 СК України, ні ст.88 СК України серед обставин, які враховуються при визначенні розміру аліментів на утримання дитини та на утримання того з подружжя, з ким проживає дитина-інвалід, не зазначено обставин щодо врахування матеріального стану одержувача аліментів та того з батьків, з ким проживає дитина-інвалід. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли сімейні правовідносини щодо виконання батьками обов`язку утримувати дітей, зокрема, щодо зміни способу стягнення аліментів, визначеного за рішенням суду, а також щодо права на утримання того з подружжя, з ким проживає дитина з інвалідністю. Судом встановлено наступні фактичні обставини, що підтверджуються доказами. Дослідивши докази суд встановив, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 15.08.2009 року, який розірвано за рішенням Шаргородського районного суду від 07.06.2016 року, що підтверджується копією судового рішення у справі №152/768/16-ц (а.с.7-8). Від спільного проживання в шлюбі сторони мають неповнолітню дитину: сина [PERSON] , [INFO] , батьком якого в свідоцтві про народження зазначений відповідач, а матір`ю позивач, що вбачається із свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.9). Дитина сторін [PERSON] , [INFO] , проживає з матір`ю та знаходиться на її утриманні, що вбачається із довідки, виданої Михайлівським старостинським округом Мурафської сільської ради від 21.11.2023 року за №677 (а.с.10). На користь [PERSON] з відповідача [PERSON] за рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 18.11.2015 року у справі №152/1600/15-ц на утримання сина [PERSON] стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі по 500 (п`ятсот) гривень щомісячно, починаючи з 29.09.2015 року і до його повноліття, з наступною індексацією зазначеного розміру відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (а.с.5-6), яке, за даними з Єдиного державного реєстру судових рішень, набрало законної сили 30.11.2015 року. Вказана обставина, встановлена судовим рішенням Шаргородського районного суду від 18.11.2015 року у справі 152/1600/15-ц, яке набрало законної сили 30.11.2015 року, а також не заперечується сторонами, тому, в силу вимог ч.ч.1, 3 ст.82 ЦПК України, не підлягає доказуванню. Заперечуючи щодо позову, відповідач [PERSON] зазначив про те, що хоча судовим рішенням визначено розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі по 500 грн. щомісячно, він сплачував аліменти у значно більшій сумі, тому не вбачає підстав для зміни способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від доходів, враховуючи також, що він, відповідно до трудової книжки, не працює. Суд звертає увагу на наступне. Заперечення щодо позову відповідач обґрунтовує копіями квитанцій, фіскальних чеків про перерахування грошових коштів на користь позивача. Так, з фіскальних чеків за 2016-2016 роки (а.с.54, 55-56) вбачається, що [PERSON] здійснював сплату аліментів в сумі від 600 грн. до 1500 грн. При цьому, у фіскальних чеках зазначається, що [PERSON] здійснював саме сплату аліментів на користь [PERSON] . Разом з тим, копії квитанцій (а.с.40-53, 54 на звороті, 56) не містять призначення платежу, в них зазначається про переказ [PERSON] власних коштів [PERSON] . Відтак, суд не приймає вказані копії квитанцій як належні, достовірні, достатні докази на підтвердження сплати аліментів відповідачем на користь позивача на утримання дитини, оскільки вони не містять інформації щодо предмета доказування, на їх підставі не можна встановити дійсні обставини справи, у своїй сукупності вони не дають змоги дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Разом з тим, суд встановив, що заборгованості зі сплати аліментів на утримання дитини відповідач [PERSON] не має, що підтверджується довідкою Жмеринського відділу ДВС у Жмеринському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 20.12.2023 року за №70080 (а.с.57). Таким чином, стягнення аліментів з [PERSON] на утримання дитини здійснюється в примусовому порядку. Вказана обставина не заперечується сторонами, тому, в силу вимог ч.3 ст.82 ЦПК України, не підлягає доказуванню. Отже, позивач [PERSON] як одержувач аліментів, відповідно до вимог ч.3 ст.181 СК України, має право на звернення до суду з означеним позовом про зміну способу стягнення аліментів. Судом встановлено, що аліменти на утримання сина сторін [PERSON] , [INFO] , стягуються у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. на місяць та не можуть в повній мірі забезпечити гармонійного розвитку дитини, тому суд вважає, що права сина сторін на належне утримання з боку батька порушені та підлягають судовому захисту шляхом зміни способу стягнення аліментів та визначення їх у частці від доходу відповідача в розмірі однієї чверті (1/4 частини) доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, що гарантуватиме отримання дитиною надійного стабільного утримання з боку батька в межах мінімальної соціальної гарантії, встановленої державою в ч.2 ст.182 СК України, а також позбавить позивача та відповідача від необхідності в майбутньому звертатися з позовом до суду про зміну розміру аліментів при підвищенні соціальних гарантій чи при зменшенні доходів платника аліментів. Також, заперечуючи щодо позову, [PERSON] звертає увагу суду на те, що він має на утриманні малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Вказана обставина підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.60). Разом з тим суд вважає, що така зміна сімейного стану позивача, як народження дитини від іншого шлюбу не є безумовною підставою для відмови в позові про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини від першого шлюбу. До такого висновку суд приходить, виходячи із правової позиції Верховного Суду, що висловлена у постанові від 08.06.2022 року у справі №565/1059/21 (провадження №61-3636св22) та у постанові від 16.09.2022 року у справі №565/2071/19 (провадження №61-9460 св 20). Крім того, у вказаних вище постановах Верховний Суд зробив висновок про те, що батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно\~\~з іншою. Також, судом встановлено, що відповідач проживає, в тому числі, з матір`ю, що вбачається із довідки Мурафської сільської ради від 19.12.2023 року №503 (а.с.62) З довідки до акту огляду МСЕК №029487 вбачається, що матір відповідача є особою з третьою групою інвалідності (а.с.61). Разом з тим, з копії вказаної довідки не вбачається, що матір позивача потребує стороннього догляду. До того ж, відповідачем до відзиву не надано доказів на підтвердження того, що він здійснює такий догляд за матір`ю, а також доказів того, що він приймає участь у її утриманні, враховуючи, що особам з інвалідністю в Україні здійснюються відповідні пенсійні виплати, що є загальновідомим фактом та не потребує доказування. Тому ствердження відповідача про те, що він здійснює утримання своєї матері, не ґрунтується на проаналізованих доказах та на законі. Крім того, заперечуючи щодо позову відповідач зсилається на те, що не працює, не отримує стабільного доходу, у зв`язку із чим відсутні підстави для зміни способу стягнення аліментів з твердої грошової суми та визначення їх у частці від доходу. Судом встановлено, що позивач з 2023 року та до цього часу офіційно не працевлаштований, що підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] (а.с.63) та довідкою Юхимівського старостинського округу Мурафської сільської ради від 22.12.2023 року №511 (а.с.64). Разом з тим, суд звертає увагу відповідача на те, що нормами сімейного законодавства зміна способу стягнення аліментів на дитину не ставиться в залежність від того, працевлаштований боржник, чи ні, отримує стабільний дохід, чи дохід від тимчасових заробітків. При цьому, суд зауважує, що така обставина як відсутність у позивача офіційного працевлаштування, не позбавляє його обов`язку утримувати дитину. До того ж, доказів того, що позивач звертався у відповідну службу зайнятості з метою пошуку роботи [PERSON] суду не надав. Доказів того, що відповідач є непрацездатним, або має хворобливий стан здоров`я, що перешкоджає працевлаштуванню, і що\~ці обставини\~дають підстави\~для відмови\~в позові\~про зміну\~способу стягнення\~аліментів, [PERSON] суду не надано. Прожитковий мінімум в Україні для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2024 року 3196 гривень. ;Вказаний розмір прожиткового мінімуму для дитини сторін сина [PERSON] повинен забезпечуватися на рівні обома батьками, зокрема, як матір`ю, з якою проживає дитина, так і батьком, який проживає окремо від дитини та з якого стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. на місяць до повноліття сина, що вбачається із судового рішення від 18.11.2015 року. Відтак, суд вважає, що позов [PERSON] в частині зміни способу стягнення аліментів на утримання дитини підлягає задоволенню. Сукупний розмір аліментів, що стягуватимуться у примусовому порядку з [PERSON] на утримання сина, визначений у розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу), не перевищить розміру відрахувань, встановлених\~ст.70 ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки становитиме лише 1/4 частину його доходів, а решту 3/4 доходів відповідач може розподілити на утримання доньки від повторного шлюбу та на своє утримання. Заперечуючи щодо позову в частині стягнення аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина з інвалідністю, відповідач зсилається на те, що позивач працює, отримує заробітну плату, тому не здійснює постійного догляду за дитиною та може забезпечувати себе самостійно. До того ж, відповідач у відзиві наполягає на тому, що відсутні докази встановлення дитині групи інвалідності, оскільки дитина хворіє аутизмом. Разом із тим, судом встановлено, що дитина сторін [PERSON] є особою з інвалідністю, що підтверджується копіями протоколу ЛКК та медичних висновків про дитину-інваліда (а.с.12, 13, 14, 15). Вказана обставина також підтверджується копією посвідчення №165 від 02.11.2017 року, з якого вбачається, що [PERSON] встановлено інвалідність до 18 років, а також встановлено щомісячні виплати в загальній сумі 1777 грн. (а.с.11). За станом здоров`я син сторін [PERSON] , якому встановлено діагноз F84.00, потребує постійного стороннього догляду та допомоги (а.с.12). Такий догляд здійснює позивач, яка проживає з дитиною постійно та отримує пенсійні виплати, що підтверджується копією пенсійного посвідчення (а.с.11). Також, позивач проходить з дитиною відповідні реабілітаційні програми, що підтверджується їх копіями (а.с.16-20). Позивач [PERSON] працює на умовах неповного робочого часу, 4 години на день, з оплатою праці пропорційно відпрацьованого часу, продавцем-консультантом в ТОВ «Сільпо-Фуд», у м. Вінниця, що вбачається із копії наказу про переведення на іншу роботу від 13.07.2023 року за №48/МЦ77 к/тр (а.с.79). До того ж, позивачу встановлено діагноз Са правого яєчника І А ст. ІІІ кл. гр., з приводу якого нею здійснюється відповідне лікування, що вбачається із виписки з медичної карти позивача (а.с.78). Проте, висновку щодо встановлення їй непрацездатності з приводу вказаного захворювання, позивач до матеріалів справи не додала. Відповідно до\~вимог ст.88\~СК України,\~якщо один\~із подружжя,\~в тому\~числі і\~працездатний,\~проживає з\~дитиною з\~інвалідністю,\~яка не\~може обходитися\~без постійного\~стороннього догляду,\~і опікується\~нею,\~він має\~право на\~утримання за\~умови,\~що другий\~з подружжя\~може надавати\~матеріальну допомогу. Право\~на утримання\~триває протягом\~всього часу\~проживання з\~дитиною з\~інвалідністю та\~опікування нею\~і не\~залежить від\~матеріального становища\~того з\~батьків,\~з ким\~вона проживає. Розмір аліментів тому з подружжя, з ким проживає дитина з інвалідністю, визначається за рішенням суду відповідно до\~частини першої статті 80\~цього Кодексу, без урахування можливості одержання аліментів від своїх батьків, повнолітніх дочки або сина. Таким чином, позивач, хоч і є працездатною та працює, але здійснює постійних догляд за дитиною з інвалідністю, має право на утримання від відповідача, в силу вимог ст.88 СК України. При цьому, суд вважає, що ствердження відповідача про те, що він не працює та не має змоги утримувати позивача, з якою проживає дитина з інвалідністю, не заслуговує на увагу з огляду на те, що [PERSON] не надано доказів того, що він є непрацездатним, або має хворобливий стан здоров`я, що перешкоджає працевлаштуванню. Відтак, суд вважає, що відповідач не позбавлений можливості утримувати дружину, з якою проживає дитина з інвалідністю. Таким чином, порушені права позивача підлягають поновленню шляхом задоволення позову. Отже, суд вважає, що слід змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються з відповідача на користь позивача у твердій грошовій сумі в розмірі по 500 грн. щомісячно, визначивши їх у частці від його заробітку (доходу), зокрема, у розмірі чверті (1/4) від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини. Також, слід стягнути з відповідача на утримання позивача аліменти в розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу), щомісячно, протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею, виходячи із вимог ст.88 СК України, враховуючи, що відповідачем не представлено суду належних та допустимих доказів щодо відсутності доходу та неможливості сплачувати аліменти на утримання дружини. V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини щодо щодо виконання батьками обов`язку утримувати дітей, зокрема, щодо зміни способу стягнення аліментів, визначеного за рішенням суду, а також щодо права на утримання того з подружжя, з ким проживає дитина з інвалідністю, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Згідно із ст.48 Конституції України, кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Відповідно до ч.2 ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Частиною 3 ст.51 Конституції України встановлено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку ( ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно із ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до\~ч.ч.1-4\~ст.150\~СК України,\~батьки зобов`язані\~виховувати дитину\~в дусі\~поваги до\~прав та\~свобод інших\~людей,\~любові до\~своєї сім`ї\~та родини,\~свого народу,\~своєї Батьківщини. Батьки\~зобов`язані піклуватися\~про здоров`я\~дитини,\~її фізичний,\~духовний та\~моральний розвиток. Батьки\~зобов`язані забезпечити\~здобуття дитиною\~повної загальної\~середньої освіти,\~готувати її\~до самостійного\~життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Згідно із ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до нею повноліття. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 1 ст.181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі ч.2 ст.181 СК України). За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (абз.1 ч.3 ст.181 СК України). Таким чином, за рішенням суду аліменти на утримання дітей присуджуються двома способами у частці від доходу її матері, батька, або у твердій грошовій сумі, за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, що передбачено в абзаці 1 частини 3 ст.181 СК України. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (абз.2 ч.3 ст.181 СК України). Відповідно до\~ч.1\~ст.182\~СК України,\~при визначенні\~розміру аліментів\~суд враховує: 1)\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини; 2)\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; 3)\~наявність у\~платника аліментів\~інших дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; 3-1)\~наявність на\~праві власності,\~володіння та/або\~користування у\~платника аліментів\~майна та\~майнових прав,\~у тому\~числі рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів,\~виключних прав\~на результати\~інтелектуальної діяльності,\~корпоративних прав; 3-2)\~доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів\~має бути\~необхідним та\~достатнім для\~забезпечення гармонійного\~розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України). Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч.1 ст.183 СК України ). Відповідно до ч.1 ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини (ч.2 ст. 179 СК України). Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. За змістом\~ст.16\~ЦК України,\~кожна особа\~має право\~звернутися до\~суду за\~захистом свого\~порушеного права\~та інтересу,\~зокрема,\~з позовом\~про стягнення\~аліментів. \~ \~ \~ \~Якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. Розмір аліментів тому з подружжя, з ким проживає дитина з інвалідністю, визначається за рішенням суду відповідно до\~частини першої статті 80\~цього Кодексу, без урахування можливості одержання аліментів від своїх батьків, повнолітніх дочки або сина. Відповідно до ч.1 ст.80 СК України, аліменти присуджуються\~одному з\~подружжя у\~частці від\~заробітку (доходу)\~другого з\~подружжя і\~(або)\~у твердій\~грошовій сумі. Аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви (ч.1 ст.79 СК України). Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану (ч.3 ст.80 СК України). VІ. Висновки суду Враховуючи, що судом встановлено обставини щодо наявності підстав зміни способу стягнення аліментів, то суд приходить до висновку, що позов [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів і визначення їх у частці від заробітку (доходу) відповідача на утримання дитини, зокрема, в розмірі чверті заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, підлягає задоволенню, так як обставини, на які зсилається позивач, підтверджуються належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, проаналізованими судом. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч.1 ст.78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст.81 ЦПК України). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України). Враховуючи,\~що усі\~обставини,\~які становлять\~предмет доказування,\~мають бути\~підтверджені визначеними\~у ч.2\~ст.76\~ЦПК України\~засобами доказування,\~суд вважає\~достовірно встановленими\~ті факти\~та обставини,\~які підтверджуються\~письмовими доказами,\~наданими до\~позову,\~відзиву на\~позов,\~відповіді на\~відзив,\~які проаналізовані\~судом вище.\~ Зокрема,\~ що\~сторони мають\~неповнолітнього сина\~якому встановлено\~інвалідність з\~дитинства,\~спосіб утримання якого є предметом даного спору і на утримання якого з відповідача стягнуто аліменти згідно з рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 18.11.2015 року в твердій грошовій сумі в розмірі по 500 грн. щомісячно. Судом встановлено, що сплачувані відповідачем аліменти не достатньо та у неповній мірі забезпечують матеріальне становище дитини для її гармонійного розвитку, що суперечить вимогам ч.2 ст.182 СК України. Також, судом встановлено, що за приписами абз.2 ч.3 ст.181 СК України, позивач, як одержувач аліментів, має право звернутися до суду із позовом про зміну способу стягнення аліментів. Відтак, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, оскільки зміна способу стягнення аліментів та визначення їх у частці від доходу відповідача, зокрема, у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) відповідає найкращим інтересам дитини. У постанові від 03.02.2021 року у справі №520/21069/18 Верховний Суд зазначив, що за своєю суттю аліменти це кошти, покликані забезпечити дитину всім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Відтак, суд виходить із захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який дитина має тоді, коли утримується обома батьками та отримує надійне стабільне матеріальне утримання як з боку матері, так і з боку батька для забезпечення гармонійного розвитку дитини. До того ж, суд вважає, що відповідач не позбавлений можливості утримувати дружину, з якою проживає дитина з інвалідністю, враховуючи, що він є працездатним, та може працювати і надавати належне утримання позивачу, оскільки син, що визнаний дитиною з інвалідністю, проживає з позивачем. Отже, позов [PERSON] підлягає задоволенню. VІІ. Розподіл судових витрат Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються : 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК). Згідно з вимогами ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. При зверненні до суду з означеним позовом [PERSON] не сплачено судовий збір, оскільки позивач звільнена від його сплати. Так, відповідно до п.3. ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, в тому числі позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Таким чином,\~підлягає стягненню\~з відповідача\~судовий збір\~в сумі\~1211,20 грн. відповідно до вимог ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved