Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-27 00:00:00

[PERSON] , від імені якої діє адвокат Кузьміна Тетяна Григорівна, 10.06.2021 року звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини та стягнення додаткових витрат на дитину, а саме просить суд: 1) визначити місце проживання малолітнього сина - [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] ; 2) стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] додаткові витрати на утримання дитини в розмірі 17001, 22 коп.. що складає від понесених позивачем додаткових витрат на дитину - [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народився син - [PERSON] . Дитина проживає разом із позивачем. Позивач повністю опікується інтересами і потребами дитини, піклується про нього, займається вихованням, розвитком та здоров`ям дитини, при цьому не перешкоджає спілкуванню батька з дитиною. Мати створила умови для проживання, забезпечує одягом, іграшками, харчами. Дитина часто хворіє, за станом здоров`я піклується позивач, відвідує з сином навчально-розважальні центри і заходи. У відповідача відсутній стабільний дохід, з дитиною не бачиться, зв`язок не підтримує, у зв`язку із чим позивач вважає за доцільне визначити місце проживання сином разом з нею. Окрім цього, просить стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання дитини. Пологи у позивача були передчасними, дитина народилась з синдромом затримки росту плода 3 ступеня, спостерігається білково-енергетична недостатність, результатом чого є низька вага та затримка росту, що підтверджується консультаційними висновками спеціалістів. Дитині рекомендовано на протязі усього часу притримуватись індивідуального плану харчування, у зв`язку із чим позивач змушена нести додаткові витрати. Відповідач добровільно участі у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами, не бере, у зв`язку із чим позивач змушена була звернутись до суду із вказаним позовом. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 28.07.2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 12.11.2021 року від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в повному обсязі. Відзив обґрунтовано тим, що вимоги позивача є незаконними, необґрунтованими. Щодо визначення місця проживання дитини разом з матір`ю відповідач зазначає, що під час розлучення з позивачем, сторони дійшли згоди, що син буде проживати разом з позивачем, вказаний факт був визнано відповідачем та ніколи не оспорювався. Щодо стягнення додаткових витрат на утримання дитини зазначає, що витрати на суміш, продукти прикорму, памперси, іграшки та ліки, що містяться у копіях чеків, наданих позивачем, мають покриватись коштами, сплаченими у якості аліментів та не відносяться до додаткових витрат. Також зазначає, що кошти, сплачені відповідачем в якості аліментів, достатньо для задоволення усіх базових потреб дитини, в тому числі з урахуванням медичних висновків лікарів. 30.12.2021 року до суду від представника третьої особи Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради надійшли пояснення, у яких зазначено, що Департамент підтримує позовні вимоги позивача у повному обсязі у зв`язку із тим, що позивач виконує батьківські обов`язки, створила належні умови для проживання малолітнього сина та надано відповідний висновок про визначення місця проживання малолітнього сина, згідно якого Департамент вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] разом із матір`ю, [PERSON] . 23.02.2023 року від представника позивача [PERSON] - адвоката Вайленко Г.О. надійшла відповідь на відзив, в якому зазначає, що визначене місце проживання дитини є важливою частиною її правового статусу. Станом на день звернення до суду із позовом будь-якої домовленості між позивачем та відповідачем щодо визначення місця проживання дитини, досягнуто не було, як і не було укладено будь-яких нотаріальних договорів. Звертаючись до суду із позовом, мати малолітнього сина намагається захистити права сина, тому що отримавши рішення про визначення місця проживання дитини справедливо буде урівнена у правах та отримає однакові можливості реалізації своїх законних інтересів поряд із дітьми, чиї батьки перебувають у конфлікті. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 23.10.2023 року закрито підготовче провадження у вказаній цивільній справі та призначено до судового розгляду. В судове засідання позивач не з`явилась, в матеріалах справи від представника позивача міститься заява з проханням розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Відповідач у прохальній частині відзиву просив розгляд справи проводити без його участі. Представник третьої особи Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради у письмових поясненнях просив розгляд справи проводити без її участі. Суд, дослідивши доводи сторін та третьої особи, викладені у письмових заявах по суті справи, та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як встановлено матеріалами справи, сторони по справі мають малолітню дитину - [PERSON] . [INFO] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , видане 14.11.2019 року Оболонським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві. Щодо позовної вимоги [PERSON] про визначення місця проживання дитини, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної ради України 27.02.1991 року, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно із статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до статті 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до статті 161 Сімейного Кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. У відповідності до частин 4, 5 статті 19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 23.12.2021 року №705, згідно якого Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, як представник органу опіки та піклування, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . Судом також досліджено акт обстеження умов проживання від 28.10.2021 року №166, згідно якого у будинку за адресою: [ADDRESS] , для дитини створено належні умови для проживання та розвитку. Визначальним у вирішенні даної позовної вимоги є принцип Міжнародної декларації прав дитини, проголошеною Генеральною асамблеєю ООН «дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю». Згідно статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Так, принцип статті 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що випливає як зі змісту статті 141 Сімейного кодексу України, так зі змісту Конвенції про права дитини, тим більш, що поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, рівно як і батько дитини, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини батьки можуть реалізувати свої права шляхом домовленості між собою щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Обмеження у цьому разі стосується тільки місця проживання дитини до досягнення нею віку 14 років. Згідно зі статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Позивач вважає, що вона спроможна надати дитині належний рівень виховання, постійно піклується про її розвиток, має належні житлово-побутові умови. Достовірно встановлено, що на даний час спільна малолітня дитина проживає разом з матір`ю та продовжує нормально розвиватись, також мати не перешкоджає участі батька у вихованні спільної дитини. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовної вимоги [PERSON] про визначення місця проживання дитини разом з нею. Щодо позовних вимог про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). У постанові від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17 Верховний Суд України зробив правовий висновок, що «СК виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. У постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 183/1679/17 (провадження № 61-21662св18), від 12 грудня 2019 року у справі № 756/4947/17-ц (провадження № 61-47858св18), від 01 квітня 2020 року у справі № 521/16268/18 (провадження № 61-20458св19), від 08 грудня 2021 року у справі № 607/12170/20 (провадження № 61-17663св21) викладено правові висновки про те, що положення статті 185 СК України стосуються особливих обставин, приблизний перелік яких надається у зазначеній статті. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними фактами (хворобами), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструмента, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Тобто, в незалежності від того з ким проживає дитина брати участь додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків та лише при визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Матеріалами справи встановлено, що дитина - [PERSON] народився з синдромом затримки росту плода 3 ступеня, що підтверджується копіями виписок з лікувальних закладів охорони здоров`я. Згідно виписки з історії хвороби №305, 194/254, 1800 дитині проведено лікування та рекомендовано приймання медикаментів, придбання призначених ліків підтверджується квитанціями від 26.02.2021 року, 09.03.2021 року та 06.04.2021 року. Відповідно до змісту п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України№ 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у якій судом касаційної інстанції роз`яснено схожі правовідносини, до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Дана стаття СК України закріплює правило, відповідно до якого, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Розмір коштів, що стягуються на додаткові витрати, не може бути більше самих додаткових витрат. Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного стану сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і стягнення аліментів відповідно до ст. ст. 181, 182 СК. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, додаткові витрати можуть бути компенсовані лише частково. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одного із батьків у твердій грошовій сумі. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами. За частиною 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. За статтею 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК). За приписами частини 3 статті 12, частин 1, 5 та 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, судом встановлено, що позивачем понесено додаткові витрати на лікування дитини у вигляді придбання медикаментів, що підтверджується призначеннями лікарів та доданими копіями чеків на придбання призначених лікарем медикаментів на загальну суму 1 227,74 грн. Щодо вимоги про стягнення додаткових витрат на індивідуальне рекомендоване харчування, розвиваючі іграшки, проведення аналізів, суд зазначає. Матеріалами справи встановлено, що 01.03.2021 року Комінтернівським районним судом м. Харкова видано судовий наказ №641/711/21 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03.02.2021 року і до повноліття дитини. Згідно довідки начальника Козятинського відділу державної виконавчої служби у Хмільницькому районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), станом на 28.10.2021 року заборгованість щодо стягнення аліментів у [PERSON] , відсутня. Судом досліджено виписки із медичної картки [PERSON] , з яких вбачається, що лікарями рекомендовано індивідуальне харчування та відповідно надані чеки на підтвердження зазначених витрат. Суд зазначає, що потреба у спеціальному харчуванні, у вигляді суміші та готових пюре, не свідчить про існування особливих обставин харчування, а є звичайним щоденним харчуванням дитини відповідного віку, витрати на яке покриваються за рахунок аліментів, які відповідач сплачує на утримання свого неповнолітнього сина. Особливе харчування, якого потребує дитина [PERSON] та потреба у розвиваючих іграшках, не є додатковими витратами, які можуть бути стягнуті відповідно до статті 185 СК України. В зв`язку з чим, суд дійшов до висновку про необґрунтованість у цій частині позовних вимог, у задоволенні яких слід відмовити. Згідно рекомендацій лікарів, [PERSON] необхідні проведення відповідних аналізів, зокрема копрограма. Суд вважає за необхідне також стягнути понесені додаткові витрати на дитину пов`язані з проведенням аналізів з урахуванням рекомендацій лікарів та фактично понесених витрат, які підтверджуються поданими квитанціями на загальну суму 510,00 грн. Отже, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення додаткових витрат на дитину на загальну суму 1 737,74 грн. Згідно із вимогами статті 141 ЦПК України, судові витрати, які поніс позивач при зверненні до суду, підлягають стягненню з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до вимог частини 6 статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Так, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів (пункт 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір»). Оскільки позовна вимога [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину задоволена частково, з відповідача [PERSON] в дохід держави підлягає стягненню 908,00 грн. Також з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908,00 грн. за позовну вимогу немайнового характеру, а саме за вимогу про визначення місця проживання дитини.

Outcome: partial