Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-19 00:00:00

20.11.2023 позивач [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом до [PERSON] . В обґрунтування позову зазначає, що [INFO] у сторін народився син. З відповідачем позивач у шлюбі не перебувала. На теперішній час [PERSON] добровільно не виконує свій обов`язок щодо матеріального забезпечення сина. У зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача аліменти на сина [PERSON] у розмірі 5000 грн щомісячно та до досягнення дитиною повноліття. Від представника позивача [PERSON] [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивач та її представника, позов підтримали та просили задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не сповістив. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів, та за згодою позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що не суперечить положенням ст.280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи приходить до наступного: Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особо, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази\~ подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів\~\~змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , яке видане Виконавчим комітетом Святогірської міської ради м. Слов`янськ Донецької області. Як зазначено позивачем та не спростовано відповідачем, дитина проживає з матір`ю. Згідно ст. ст.180,\~181 Сімейного Кодексу України, якими передбачено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789XII (78912) від 27 лютого 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з вимогами ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частини 1 статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі статтею 181 СК України способи\~виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Метою законодавчого закріплення права одного з батьків, з ким проживає дитина на отримання аліментів у твердій грошовій сумі є перш за все захист інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Отже, суд приходить до висновку про стягнення аліментів на утримання дитини [PERSON] щомісяця. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів суд приймає до уваги, що відповідач працездатна особа, інших утриманців не має, тоді як утримання дитини потребує значних матеріальних витрат і сума у розмірі по 2500 грн суд вважає достатньою, в якості участі відповідача в цих витратах. При цьому судом також враховано ЗУ «Про державний бюджет на 2024 рік», яким визначено, що прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить 3196\~гривні (ст. 7 зазначеного Закону). Суд не бере до уваги доводи позивача, що розмір аліментів на дитину повинен становити 5000 грн щомісяця, оскільки [PERSON] в обґрунтування такого розміру аліментів не надала жодного доказу, а лише вказує, зокрема, що зазначений розмір аліментів відповідає фінансовим можливостям відповідача, оскільки він працює, має нерухомість,проте доказів фінансового стану [PERSON] не надано. Отже, аліменти у розмірі 2500 грн щомісяця є достатніми для забезпечення гармонійного розвитку дитини, в тому числі і забезпечення харчування дитини, одягу та відпочинку. Також, судом враховано, що утримання дитини є обов`язком не тільки батька, а і матері. Приймаючи до уваги викладене суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. За вимогами ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за позовні вимоги про стягнення аліментів.

Outcome: partial