Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-26 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування - Служба у справах дітей Роздорської селищної ради про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що між нею та [PERSON] 26 лютого 2021 року Виконавчим комітетом Роздорської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області за актовим записом №3 зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають малолітню дочку - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2023 року шлюб розірвано ( справа №191/3777/23). На прохання відповідача, при умові надання їй та дитині матеріальної допомоги, сторони домовились укласти Договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини [PERSON] . Зазначений договір необхідний був відповідачу як підстава для звільнення з лав ЗСУ, але фактично дитина весь час перебувала і перебуває із позивачем, умови домовленості відповідач не виконує. Вважає, що проживання дитини з одним із батьків не звільняє обох батьків від права спілкування з дитиною та обов`язку виховувати дитину, піклуватися про неї та матеріальної її забезпечувати. Також зазначила, що не має наміру перешкоджати відповідачу в здійсненні його прав та обов`язків щодо їхньої дитини. Просить розірвати Договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, укладений 12 вересня 2023 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що стосується питання участі у вихованні спільної дитини (дочки) [PERSON] , [INFO] , посвідчений приватним нотаріусом Синельниківського районного нотаріального округу Харченко О.А., зареєстрований в реєстрі за №374; визначити місце проживання дитини - [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] , [INFO] , за місцем реєстрації або проживання матері; стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання доньки- [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менш 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття. Представник позивача [PERSON] - адвокат Наконечна Т.М. до початку підготовчого судового засідання надала заяву, в якій просила справу розглядати без її та участі позивача. Позовні вимоги підтримують повністю та просять задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Лащенко В.А. до початку підготовчого судового засідання надав заяву, в якій просив справу розглядати без його участі та участі відповідача. Позовні вимоги визнають в повному обсязі. Представник третьої особи -Служби у справах дітей Роздорської селищної ради Голєва Л.А. в підготовче судове засідання не з`явилася, однак до його початку надала заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Крім того, надала висновок комісії з питань прав дитини Служби у справах дітей Роздорської селищної ради щодо визначення місця проживання дитини [PERSON] . З`ясувавши позицію сторін та оглянувши докази в межах заявлених вимог, суд вважає, що наявні підстави для задоволення позову в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 206 ЦПК України, відповідно до якого у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Так, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд встановив наступне. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 26.02.2021. З копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , серія [NUMBER] , вбачається, що її батьками є сторони по справі. Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27.09.2023 шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. Рішення набрало законної сили 28.10.2023. 12 вересня 2023 року між позивачем [PERSON] , з однієї сторони, та відповідачем [PERSON] , з другої сторони, був укладений Договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини серії НСМ №879488, посвідчений приватним нотаріусом Синельниківського районного нотаріального округу Харченко О.А. та зареєстрований в реєстрі за №374. Відповідно до договору місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , визначено за місцем проживання батька за адресою: [ADDRESS] . З акту про підтвердження місця проживання від 10.11.2023, складеного першим заступником селищного голови Роздорської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області Бурдіним С.М. у присутності мешканців, вбачається, що [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , має малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , яка станом на 10.11.2023 перебуває на її утриманні та вихованні. В акті обстеження умов проживання від 13.11.2023, складеного начальником ССД виконкому Роздорської селищної ради Голєвою Л.А., заступником голови [PERSON] , начальником відділу ЦНАП [PERSON] та дільничим [PERSON] зазначено, що за адресою: [ADDRESS] , проживають: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Дитина [PERSON] , [INFO] , за нотаріальним договором повинна проживати з батьком [PERSON] , але з 12.09.2023 фактично проживає з матір`ю [PERSON] за вказаною адресою, таким чином умови нотаріального договору батьком не виконуються. Відповідно до висновку комісії з питань прав дитини Служби у справах дітей Роздорської селищної ради (рішення №11 від 21.02.2024 ) комісія дійшла висновку про доцільність визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з її матір`ю [PERSON] , [INFO] , за місцем реєстрації або проживання матері. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Щодо позовних вимог про розірвання договору про визначення місця проживання дитини від 12.09.2023 суд доходить такого висновку. У відповідності до статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Судом встановлено, що 12.09.2023 приватним нотаріусом Синельниківського районного нотаріального округу Харченко О.А. посвідчений договір між батьками [PERSON] та [PERSON] щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини. За умовами пункту 1.1, 1.3 розділу 1 вказаного договору батьки домовилися щодо місця проживання, утримання та виховання спільної малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Батьки домовились про місце проживання дитини та про порядок здійснення батьківських прав матір`ю та батьком, з яким проживає дитина. Місце проживання малолітньої дитини сторони визначили за місцем проживання батька за адресою: [ADDRESS] . У разі зміни місця проживання дитини батько зобов`язуються попереджувати матір письмово із вказанням точного місця проживання дитини не пізніше одного місяця з моменту зміни місця проживання. За умовами пункту 3.3.1. пункту 3.1. розділу 3 вказаного договору батьки зобов`язуються належним чином виконувати взяті на себе зобов`язання. За умовами пункту 4.1. розділу 4 вказаного договору цей договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення і діє до часу настання повноліття дитини. За умовами пункту 4.2 розділу 4 вказаного договору батьки зобов`язуються переглянути умови цього договору протягом 1 (одного) місяця з моменту настання такої обставини: у випадках , визначених цивільним законодавством України За умовами пункту 4.3. розділу 4 вказаного договору, за згодою сторін в період дії договору зміни та доповнення до нього вносяться шляхом укладення додаткового договору, посвідченого нотаріально. Таким же шляхом договір може бути розірвано. Одностороння відмова від виконання договору або одностороння зміна його умов не допускається. При відсутності домовленості між сторонами питання зміни чи розірвання цього договору вирішуються в судовому порядку. За умовами пункту 4.4. розділу 4 вказаного договору, всі спори, що виникнуть в процесі виконання цього договору, а також з питань тлумачення окремих положень цього договору вирішуються сторонами шляхом переговорів, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку відповідно до діючого законодавства України. Згідно зі ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Враховуючи вищевикладене та той факт, що за Договором та нормами закону вбачається паритет між обов`язками батька та матері, суд приходить до висновку, що відповідач не виконує обов`язки, зазначені у договорі, чим порушує розділ 3 Договору. Разом з тим, відповідно до п. 1.3 договору визначено, що дитина [PERSON] , [INFO] , буде проживати разом з батьком за адресою його фактичного проживання: [ADDRESS] , однак дитина проживає разом з позивачем [PERSON] , тобто зі своєю матір`ю, тим самим, відповідач [PERSON] всупереч вимог Договору самоусунувся від виконання умов Договору, також в ході розгляду даної цивільної справи відповідач позовні вимоги про визначення місця проживання дитини з матір`ю визнав та просив їх задовольнити. На підставі викладеного, враховуючи, що відповідач не виконував належним чином умови Договору, визнав позовні вимоги, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги в частині розірвання Договору між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини від 12.09.2023, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Синельниківського районного нотаріального округу Харченко О.А. 12.09.2023 за реєстровим №374. Щодо позовних вимог про визначення місця проживання дитини з матір`ю, суд доходить такого висновку. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Законодавством визначено права та обов`язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою. Згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ст. 161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що в тому разі, якщо батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки, або, у відповідних випадках, законні опікуни, - несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують право дитини не розлучатися з обома батьками усупереч їх бажанню, за винятком випадків, якщо в разі компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно ухвалити рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що вирішують питання соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним з батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", ст. 161 СК України вбачається висновок, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. На підставі викладеного, при вирішенні питання про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , суд в контексті першочергового урахування інтересів дитини, враховуючи тривалість проживання дитини з матір`ю, добросовісне виконання [PERSON] батьківських обов`язків, створення для дитини необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення її усім необхідним, а також відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з матір`ю, чи негативно впливали на її виховання та розвиток, визнання позову відповідачем, приходить до висновку про обґрунтованість позову та визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з її матір`ю [PERSON] . Приймаючи рішення, суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену в § 54 рішення у справі «HUNT v. UKRAINE» № 31111/04 від 07 грудня 2006 року, де зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. При цьому, визначення місця проживання дитини разом із матір`ю не позбавляє права відповідача у справі [PERSON] спілкуватися з дитиною та не обмежує його у здійсненні своїх батьківських прав та обов`язків, оскільки батько дитини у разі визначення місця проживання дитини з матір`ю не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, прояву турботи відносно неї та участі у її вихованні й може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки і піклування, або за рішенням суду. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , суд вважає їх обгрунтованими з огляду на таке. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п.п.3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В силу також статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що [PERSON] , [INFO] , проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні. Враховуючи, що відповідач є працездатною особою, інших непрацездатних осіб на утриманні не має, а також враховуючи, що відповідно до ч.2 ст.182 СК мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд вважає встановленою наявність підстав, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а тому існують законні підстави для задоволення позовних вимог в повному обсязі. В силу ч.1 ст.191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до правил п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в частині стягнення аліментів за один місяць. Оскільки відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позовні вимоги, то у відповідності до ч.1 ст.142 ЦПК України суд вважає необхідним повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову, що становить 1073,60 грн., та у відповідності до ст.141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача іншу частину витрат по сплаті судового збору в розмірі 1073,60 грн. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн. за вимогу про стягнення аліментів.

Outcome: approved