Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя, в обгрунтування якого вказала, що з 12.09.2006 вона перебувала з відповідачем у шлюбі, який розірвано на підставі рішення Димитровського міського суду Донецької області від 22.09.2020, яке набуло законної сили 23.10.2020. Від шлюбу вони мають сина [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу вона, відповідач та їх син продовжували мешкати в квартирі за місцем реєстрації відповідача за адресою: [ADDRESS] . Ця квартира була придбана у шлюбі за договором міни квартири та житлового будинку, посвідченим приватним нотаріусом Димитровського міського нотаріального округу Донецької області Шиманським Є.І. 26.04.2012 за реєстровим № 1071. Право власності на цю квартиру зареєстроване Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації» Димитрівської міської ради 05.12.2012 за реєстраційним номером 22009442. Об`єктом при обміні був будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , який належав відповідачу на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Димитровського міського нотаріального округу Донецької області Богатовим С.Г. 15.06.2010 за реєстровим № 2866, та який також ними був придбаний за спільні грошові кошти, у період зареєстрованого шлюбу та ведення спільного господарства. Між тим відповідач постійно вказував на те, що вона і їх син не мають юридичних підстав мешкати разом з ним у квартирі та користуватися спільним майном, яке, нібито, належить лише йому на праві приватної власності. З цих підстав відповідач неодноразово висловлювався про намір виселити їх. У 2021 році відповідач, не пояснюючи жодної підстави, покинув місце своєї реєстрації та лише періодично, з`являючись до місця реєстрації, знов вказував на безпідставність її з сином перебування в квартирі. З липня 2022 року вона і відповідач припинили будь-яке спілкування, але між ними так і не було в позасудовому порядку вирішено спір щодо поділу майна після розірвання шлюбу. Згоди про добровільний поділ майна між ними не досягнуто. Тому позивач просить суд визнати квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 41,4 м2, спільною сумісною власністю її та відповідача, поділивши вказане майно шляхом визнання за нею та відповідачем право власності на частину квартири. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] до суду не з`явилися, про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином, наполягаючи на заявлених позовних вимогах, просили суд розглянути справу в їх відсутність. Відповідач [PERSON] будучи неодноразово сповіщеним про час і місце слухання справи відповідно до норм ЦПК України, у тому числі через розміщення судового виклику на вебсайті судової влади України, у судове засідання не з`явився без повідомлення причин, відзиву на позов та клопотання про відкладення розгляду справи не подав. Відповідно до ст.280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити в справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання, не повідомив причини неявки, не подала відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. \~ \~ \~ \~ \~ \~Згідно із ухвалою суду від 20.09.2023 у справі відкрито спрощене позовне провадження. Згідно із ухвалою суду від 27.11.2023 розгляд справи відкладено у зв`язку із викликом до суду для дачі особистих пояснень позивача або її представника. Дослідивши матеріали справи, суд вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони з 12.09.2006 перебували в зареєстрованому шлюбі, у якому [INFO] народився син [PERSON] . Шлюб сторін розірвано на підставі рішення Димитровського міського суду Донецької області від 22.09.2020, яке набуло законної сили 23.10.2020. Ці обставини підтверджуються копіями свідоцтва про шлюб та рішення суду. На підставі посвідченого 26.04.2012 приватним нотаріусом Димитровського міського нотаріального округу Донецької області Шиманським Є.І. договору міни відповідачем [PERSON] було здійснено міну належного йому на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 15.06.2010 житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 41,4 кв.м, у тому числі житловою 26,2 кв.м, що підтверджується копією цього договору, витягами з Державного реєстру правочинів від 26.04.2012. Цей договір було посвідчено за згоди дружини [PERSON] - [PERSON] (абз.2 п.6 договору). Право особистої приватної власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за відповідачем [PERSON] на підставі вказаного договору міни від 26.04.2012, про що свідчить відповідний витяг № 36554934 від 05.12.2012, виданий КП «Бюро технічної інвентаризації» Димитровської міської ради. Відповідно до технічного паспорту, виготовленого за станом на 20.03.2012, квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , має загальну площу 41,4 кв.м, у тому числі житлову 26,2 кв.м. Відповідно до звіту про оцінку майна від 05.08.2023 ринкова вартість квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , становить 181500 грн, ринкова вартість ідеальної частки квартири становить 90750 грн. Відповідно до акту Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Восточний-3» м.Мирноград [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , а фактично проживає із сином [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , з 21.03.2012 по теперішній час. Згідно із відомостями відділу ведення Реєстру територіальної громади Мирноградської міської ради від 15.09.2023 відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 22.03.2013 по теперішній час. За приписами\~ч.3\~ст.368\~ЦК\~України,\~ст.60\~СК\~України\~ майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Зазначені норми права встановлюють існування факту права спільної сумісної власності подружжя щодо кожної речі, набутої у шлюбі (презумпція права спільної сумісної власності), незалежно від того, хто є набувачем за договором, та на чиє ім`я було зареєстровано право власності на таку річ. Відповідно до ч.2 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Тобто право подружжя на поділ спільного майна існує доти, поки існує це майно. Поділ може відбутися як під час шлюбу, так і після його розірвання. Згідно із ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Шлюбний договір між сторонами не укладався. Виходячи з вищенаведеного, суд прийшов до висновку, що спірна квартира, яка була набута під час шлюбу сторін, є спільною сумісною власністю подружжя, а тому на прохання позивача підлягає розподілу. Як позивач, так і відповідач мають право на 1/2 ідеальну частку спірної квартири незалежно від того, на кого з подружжя було оформлено правовстановлюючий документ. Таким чином, заявлені вимоги позивача є такими, що підлягають задоволенню. Сплачений позивачем при зверненні до суду з позовом судовий збір у розмірі 1815 грн 00 коп. (а.с.1) на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі ст.60, 63, 70, 71 СК України, ст.ст.325, 368 ЦК України,

Outcome: approved