Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-21 00:00:00

[PERSON] через свого представника 05.01.2024 року звернувся з позовом до суду, в якому просить розірвати шлюб, який зареєстрований 16.10.2007 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №3708, та залишити дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , на проживанні разом із батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що протягом тривалого періоду часу вони разом не проживають та не ведуть спільного господарства. Зазначив, що їхня сім`я остаточно розпалася, шлюб носить формальний характер, а тому вважає, що подальше сумісне життя та збереження сім`ї є неможливим та недоцільним. Окрім цього, просить залишити проживати із ним їх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , оскільки між сторонами відсутній спір щодо визначення місця проживання дітей. Ухвалою суду від 19.01.2024 року вказану позовну заяву, після усунення 18.01.2024 року позивачами недоліків згідно ухвали суду від 09.01.2024 року, прийнято до розгляду і відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач у встановлений судом строк не надала до суду відзив на позовну заяву, проте 08.02.2024 року на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшла заява, в якій вона зазначила, що проти позову не заперечує. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін, дослідивши подані у справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст.24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст.56\~СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч.2 ст.104, ч.3 ст.105\~СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.110\~СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред?явлений одним із подружжя. Згідно з ст.112\~СК України суд з?ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім?ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як встановлено судом та доведено матеріалами справи, сторони уклали шлюб 16.10.2007 року в Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №3708 (а.с.4), від шлюбу мають двох дітей: малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.5) та неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.5 зворот). Також встановлено, що між сторонами вже тривалий час відсутнє взаєморозуміння, тому вони не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства та не мають спільного бюджету, а відтак фактично не підтримують жодних відносин. Враховуючи те, що позов поданий у січні 2024 року, проте з того часу подружжя не примирилося, не налагодило свої сімейні відносини, з огляду на позицію позивача, який категорично наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач у поданій суду заяві позов визнає, суд не вбачає підстав для надання сторонам строку на примирення. З урахуванням фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову, наведене свідчить про те, що розлад у відносинах сторін носить стійкий характер і продовжується тривалий час, що призвело до втрати почуття любові та перспектив налагодження стосунків немає. Наведене дає підстави для висновку про те, що подальше проживання та збереження сім`ї сторін неможливе, тому суд дійшов переконання, що їх шлюб слід розірвати. За загальним правилом, за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Аналогічна правова позиція висловлена у Постанові Верховного суду у постанові №200/952/18 від 15.01.2020 року. Оскільки позивач просить після розірвання шлюбу залишити проживати дітей із ним, проти чого відповідач не заперечувала, а матеріали справи не містять доказів про наявність спору між сторонами щодо визначення місця проживання дітей, тому в межах розгляду даної цивільної справи судом вирішується питання про залишення проживання дітей із батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Відповідно до ст.160\~СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Враховуючи те, що неповнолітній син сторін [PERSON] , [INFO] , на час розгляду справи досягнув чотирнадцятирічного віку, тому відповідно до ст.160 СК України, суд не вправі вирішувати питання про залишення такого проживати з батьком. Проте, враховуючи вік малолітнього сина сторін [PERSON] , [INFO] , відсутність спору між сторонами щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , суд дійшов висновку про залишення сина [PERSON] проживати з його батьком [PERSON] . Відповідно до вимог ст.141\~ЦПК України судовий збір в розмірі 1211,20 грн., сплачений позивачем, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача (а.с.15).

Outcome: approved