Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-13 00:00:00

У жовтні 2023 року [PERSON] звернулась до Дарницького районного суду м. Києва із заявою про встановлення факту родинних відносин, в якій просила встановити факт родинних відносин, а саме, що померла [INFO] [PERSON] , [INFO] , є рідною матір`ю [PERSON] , [INFO] . Обґрунтовуючи підстави звернення до суду заявник посилається на те, що [INFO] померла матір заявника [PERSON] , [INFO] , після смерті якої залишилось спадкове майно у вигляді житлового будинку. Спадкоємцями за законом є діти померлої: заявник та її сестра [PERSON] . Однак, ще при житті [PERSON] склала заповіт, згідно якого все належне їй майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті заповіла своїм дітям [PERSON] та [PERSON] . Заповіт посвідчено 15.03.1996 секретарем виконавчого комітету Сеньківської сільської Ради народних депутатів Бориспільського району Київської області та зареєстровано в реєстрі за № 34. В установлений законом шестимісячний строк заявник із сестрою звернулись до Другої Бориспільського державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини. На підставі яких була відкрита спадкова справа №189/2023. В процесі перевірки документів нотаріусом, необхідних для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, була виявлена невідповідність імені заявника в її свідоцтві про народження, паспорті та інших документах, а саме: в свідоцтві про народження серії [NUMBER] виданого 23.12.1950, ім`я заявника зазначено « [PERSON] », впаспорті та інших документах заявника, зокрема в заповіті, значиться - « [PERSON] ». У зв`язку з цим заявник звернулась до Бориспільського відділу РАЦС із заявою змінити ім`я « [PERSON] » на « [PERSON] ». У відділі РАЦС з`ясувалось, що в актовому записі про народження заявника її ім`я зазначено « [PERSON] ». Висновком Бориспільського державного відділу РАЦС від 22.08.2023 заявнику відмовлено у виправленні її імені «[PERSON]» на « [PERSON] » з посиланням на відсутність підтверджуючих документів для виправлення. Згідно експертного висновку Українського бюро лінгвістичних експертиз № 056/1238-а/2 від 12.09.2023 імена [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є ідентичними. Однак вказаний висновок експерта щодо ідентичності імен нотаріусом до уваги не взято. Листом державного нотаріуса Другої Бориспільського державної нотаріальної контори від 06.10.2023 за №1221/02-14 заявнику роз`яснено, що доказом родинних та інших відносин спадкоємців зі спадкодавця є свідоцтва органів РАЦС, копії рішень суду про встановлення факту родинних відносин та інших відносин і рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту родинних відносин. У зв`язку з викладеним заявник була змушена звернутися до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 14.11.2023 відкрито провадження у справі в порядку окремого провадженні. Представник заявника у судовому засіданні вимоги заяви підтримала та просила суд їх задовольнити. [PERSON] у судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, вимоги заяви підтримала, не заперечувала проти її задоволення. Друга Бориспільська державна нотаріальна контора у судове засіданні свого представника не направила, подала до суду заяву про розгляд справи за відсутності її представника, у вирішенні питання поклалась на розсуд суду. Допитана у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] (дочка заявника) пояснила суду, що раніше не звертали уваги на помилку в імені заявника і не думали, що це різні імена. Заслухавши представника заявника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до таких висновків. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. У відповідності до вимог ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Судом встановлено, що [INFO] померла матір заявника [PERSON] , [INFO] , після смерті якої залишилось спадкове майно у вигляді житлового будинку. Спадкоємцями за законом є діти померлої: заявник та її сестра [PERSON] . Однак, ще при житті [PERSON] склала заповіт, згідно якого все належне їй майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті заповіла своїм дітям [PERSON] та [PERSON] . Заповіт посвідчено 15.03.1996 секретарем виконавчого комітету Сеньківської сільської Ради народних депутатів Бориспільського району Київської області та зареєстровано в реєстрі за № 34. В установлений законом шестимісячний строк заявник із сестрою звернулись до Другої Бориспільського державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, на підставі яких була відкрита спадкова справа №189/2023. В процесі перевірки документів нотаріусом, необхідних для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, була виявлена невідповідність імені заявника в її свідоцтві про народження, паспорті та інших документах, а саме: в свідоцтві про народження серії [NUMBER] виданого 23.12.1950, ім`я заявника зазначено « [PERSON] », впаспорті та інших документах заявника, зокрема в заповіті, значиться - « [PERSON] ». У зв`язку з цим заявник звернулась до Бориспільського відділу РАЦС із заявою змінити ім`я « [PERSON] » на « [PERSON] ». У відділі РАЦС взагалі з`ясувалось, що в актовому записі про народження заявника її ім`я зазначено « [PERSON] ». Висновком Бориспільського державного відділу РАЦС від 22.08.2023 заявнику відмовлено у виправленні її імені «[PERSON]» на « [PERSON] » з посиланням на відсутність підтверджуючих документів для виправлення. Згідно експертного висновку Українського бюро лінгвістичних експертиз № 056/1238-а/2 від 12.09.2023 імена [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є ідентичними. Заявнику 06.10.2023 Другою Бориспільської державною нотаріальною конторою було надано роз`яснення щодо необхідності встановлення родинних відносин для належного оформлення спадкових справ на спадщину, яку заявник прийняла. Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті. Юридичні факти - це обставини чи життєві факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин. Встановлення юридичних фактів у порядку окремого провадження сприяє реалізації конституційних прав громадян. Умовами, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення є те, що згідно із законом ці факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих немайнових чи майнових прав фізичних осіб; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети. Юридичні факти можуть бути встановленні лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Якщо під час розгляду справи в порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах. Тобто, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також не доведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та іншої мети - ні. Як встановлено, що підставою звернення заявника до суду із зазначеними вимогами є необхідність встановлення факту родинних відносин, які обґрунтовані серед іншого тим, що зазначений факт породжує для заявника юридичні наслідки, оскільки від цього залежить оформлення спадкових прав. Відповідно, метою встановлення зазначеного факту є забезпечення реалізації заявником права на спадкування відповідно до положень ЦК України. Тобто, наразі заявник здійснює оформлення спадщини, що відкрилася після смерті спадкодавця [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 10.04.2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18). Такі ж висновки містяться у постановах Верховного Суду від 16.06.2021 № 643/6447/19 (провадження № 61-14968св20), від 03.02.2021 у справі № 644/9753/19 (провадження № 61-14667св20), від 18.11.2020 у справі № 554/3600/19 (провадження № 61-8937св20), від 25.11.2020 у справі № 636/4087/19 (провадження № 61-13847св20), від 19.06.2019 у справі № 752/20365/16-ц (провадження № 61-24660св18), від 05.12.2019 у справі № 750/9847/18 (провадження № 61-18230св19). Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов`язується із наступним вирішенням спору про право, і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Згідно положення п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995, відповідно суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), які містяться у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Європейський суд з прав людини вказав що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення. Враховуючи наведене та приймаючи до уваги те, що встановлення факту родинних відносин породжує для заявника юридичні наслідки, а також те, що чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення даного факту, і заявник у зв`язку з цим не має іншої можливості встановити зазначений юридичний факт та отримати підтверджуючий його документ, який буде юридично значимим для всіх установ та організацій на території України та за її межами, та враховуючи те, що в судовому засіданні знайшли підтвердження обставини, на які посилається заявник, дані докази повністю узгоджуються з її заявою, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви. На підставі викладеного,

Outcome: approved