Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-12 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит. Свої вимоги мотивував тим, що 01 листопада 2007 року між Закритим акціонерним товариством «Міжнародний іпотечний банк» та відповідачем укладено договір про іпотечний кредит № 3.07111787 відповідно до умов якого відповідач отримав грошові кошти у розмірі 75 000 доларів США строком на 180 місяців зі сплатою процентів за користування грошовими коштами. У забезпечення виконання договору про іпотечний кредит № 3.07111787 від 01 листопада 2007 року між Закритим акціонерним товариством «Міжнародний іпотечний банк» та відповідачем 01 листопада 2007 року укладено іпотечний договір № 3.07111787, відповідно до умов якого відповідач передав в іпотеку квартиру [ADDRESS] . 12 березня 2018 року між Публічним акціонерним товариством «Платинум банк» та позивачем укладено договір № 98к про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, згідно якого позивач набув право вимоги до відповідача за договором про іпотечний кредит № 3.07111787 від 01 листопада 2007 року. 12 березня 2018 року між Публічним акціонерним товариством «Платинум банк» та позивачем укладено договір № 98і про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, згідно якого позивач набув право вимоги до відповідача за іпотечним договором № 3.07111787№ 3.07111787 від 01 листопада 2007 року. 18 березня 2018 року позивачем надіслано відповідачу вимогу про усунення порушень та повернення заборгованості за договором про іпотечний кредит № 3.07111787 від 01 листопада 2007 року у розмірі 26 817,81 доларів США, що складається із заборгованості за кредитом у розмірі 21 747,76 доларів США, заборгованості за відсотками у розмірі 5 343,05 доларів США. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором про іпотечний кредит № 3.07111787 від 01 листопада 2007 року у розмірі 1 234 890,81 грн. Станом на день звернення до суду грошові зобов`язання відповідачем не виконано. У зв`язку з чим позивач позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором про іпотечний кредит у розмірі 1 234 890,81 грн, інфляційні втрати у розмірі 379 086,59 грн та три відсотки річних у розмірі 70 687 грн за період з 30 травня 2020 року по 30 травня 2023 року. Ухвалою суду від 28 вересня 2023 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Протокольною ухвалою суду від 16 листопада 2023 року закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду по суті. 13 лютого 2024 року розгляд справи закінчено ухваленням рішення по суті вимог. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представництво інтересів здійснював [PERSON] . Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 01 листопада 2007 року між Закритим акціонерним товариством «Міжнародний іпотечний банк» та відповідачем укладено договір про іпотечний кредит № 3.07111787, відповідно до умов якого відповідач отримав грошові кошти у розмірі 75 000 доларів США строком на 180 місяців зі сплатою процентів за користування грошовими коштами (а.с. 6-8, 9-10). У забезпечення виконання договору про іпотечний кредит № 3.07111787 від 01 листопада 2007 року між Закритим акціонерним товариством «Міжнародний іпотечний банк» та відповідачем 01 листопада 2007 року укладено іпотечний договір № 3.07111787, відповідно до умов якого відповідач передав в іпотеку квартиру [ADDRESS] (а.с. 11). 12 березня 2018 року між Публічним акціонерним товариством «Платинум банк» та позивачем укладено договір № 98к про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, згідно якого позивач набув право вимоги до відповідача за договором про іпотечний кредит № 3.07111787 від 01 листопада 2007 року (а.с. 12-13, 14). 12 березня 2018 року між Публічним акціонерним товариством «Платинум банк» та позивачем укладено договір № 98і про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, згідно якого позивач набув право вимоги до відповідача за іпотечним договором № 3.07111787№ 3.07111787 від 01 листопада 2007 року (а.с. 15-16, 17). 18 березня 2018 року позивачем надіслано відповідачу вимогу про усунення порушень та повернення заборгованості за договором про іпотечний кредит № 3.07111787 від 01 листопада 2007 року у розмірі 26 817,81 доларів США, що складається із заборгованості за кредитом у розмірі 21 747,76 доларів США, заборгованості за відсотками у розмірі 5 343,05 доларів США (19). Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором про іпотечний кредит № 3.07111787 від 01 листопада 2007 року у розмірі 1 234 890,81 грн. Підставою для задоволення позовних вимог позивачем зазначено неналежне виконання умов договору. Між сторонами виникли договірні правовідносини, предметом доказування є порушення чи невиконання умов договору. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідач скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Заборгованість відсутня, кредит повернуто повністю, оскільки позивачем сплачувалися грошові кошти у погашення заборгованості. Стягувачем задоволені вимоги шляхом реєстрації права власності на підставі іпотечного застереження на квартиру [ADDRESS] . У задоволенні позовних вимог слід відмовити у зв`язку з пропуском позовної давності (а.с. 2-9, т. 2) Представник позивача скористався процесуальним правом подачі відповіді на відзив на позовну заяву у встановлений строк, відповідно до якої зазначає, що право власності позивача на спірну квартиру скасовано у судовому порядку. Відповідачем сплачувалися грошові кошти, але не у повному обсязі, оскільки останній здійснював оплату у гривні за неактуальним курсом. Позивачем не пропущено строк позовної давності, оскільки під час карантину перебіг строку позовної давності зупинявся (а.с. 168-169, т. 2) Відповідно до частин 1, 2 ст. 509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають на підставах, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно зі ст. 1047 ЦК України договір укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,- незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. У постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на такі особливості виконання грошового зобов`язання: «Грошовою одиницею України є гривня (частина перша статті 99 Конституції України). Але Основний Закон не встановлює заборони використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Тобто гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на території України за номінальною вартістю (частина перша статті 192 ЦК України), тоді як обіг іноземної валюти регламентований законами України. Приписи чинного законодавства, хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, у якому має бути виражене та виконане зобов`язання (частина перша статті 192, частина перша статті 524, частина перша статті 533 ЦК України), однак не забороняють вираження у договорі грошового зобов`язання в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, а також на перерахунок грошового зобов`язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України щодо іноземної валюти. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті (частина друга статі 524 ЦК України). Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (частина друга статті 533 ЦК України). Як укладення, так і виконання договірних зобов`язань, зокрема позики, виражених через іноземну валюту, не суперечить законодавству України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошей (суму позики), тобто таку ж суму грошових коштів в іноземній валюті, яку він отримав у позику (частина перша статті 1046, частина перша статті 1049 ЦК України; див. також постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16)». Судом встановлено, що правочин фактично вчинявся в іноземній валюті. Сума щомісячного ануітетного платежу за цим Договором, що включає в себе частину суми кредиту та нарахованих за місяць процентів становить 924,40 доларів США (п.3.1 договору про іпотечний кредит). Відповідачем не виконано зобов`язань, визначених договором про іпотечний кредит № 3.07111787 від 01 листопада 2007 року. Будь-яких доказів щодо належного виконання умов договору відповідачем не надано. Позивач просить про стягнення боргу гривневому еквіваленті. Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то Велика Палата Верховного Суду зазначає, що нею висловлена правова позиція з цього приводу, яку викладено у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18). Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який може бути виконаний примусово. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Судом встановлено, що у зобов`язанні не встановлено обчислення гривневого еквіваленту при стягненні зобов`язання. У разі визначення зобов`язання в іноземній валюті позивач повинен звертатися з позовом про стягнення боргу саме в іноземній валюті З огляду на положення ч. 1 ст. 1046 ЦК України, а також ч. 1 ст. 1049 ЦК України, належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, суд не вправі змінювати грошовий еквівалент зобов`язання. Оскільки судом по справі встановлено, що відповідач договірні зобов`язання не виконав, а тому за вимогою позивача суд вважає необхідним стягнути на його користь суму неповернутих грошових коштів переданих за договором про іпотечний кредит, тобто 21 474,76 доларів США, що відповідатиме вимогам статті 1046 ЦК України. Доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності не заслуговують на увагу з огляду на наступне. Відповідно до п. 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Карантин в Україні встановлено з 12 березня 2020 року та відмінено з 30 червня 2023 року. Оскільки досудову вимогу позивачем надіслано 18 березня 2018 року, та з 12 березня 2020 року з 30 червня 2023 року перебіг строку позовної давності зупинено, суд приходить висновку, що позивачем не пропущено строк позовної давності. Крім того позивач просить стягнути з відповідача за період з 30 травня 2020 року по 30 травня 2023 року інфляційні втрати у розмірі 379 086,59 грн та три відсотки річних у розмірі 70 687 грн. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розрахунок трьох процентів річних здійснюється за кожен день прострочення за формулою: сума боргу х 3 % / 365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року по справі № 373/2054/16 висловлено, що при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Судом здійснено розрахунок та встановлено, що три проценти річних за період з 30 травня 2020 року по 30 травня 2023 року з урахуванням суми боргу у розмірі 21 474,76 доларів США становлять у розмірі 1 119 доларів США 76 центів ( 21 474,76 * 3/365*1096 (днів прострочення) ). . Щодо вимог про стягнення інфляційних втрат, суд зазначає наступне. За змістом статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, то зазначена норма ЦК України щодо сплати заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором у національній валюті гривні, а не в іноземній або в еквіваленті до іноземної валюти, тому індексація у цьому випадку застосуванню не підлягає. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 09.08.2023 у справі № 753/369/21. Отже, у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти. Тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат задоволенню не підлягають. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 18 523,37 грн відповідно до Закону України "Про судовий збір" (а.с. 9). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 12 390,84 грн, виходячи з такого розрахунку: 885 803,79 грн (загальна сума задоволених позовних вимог у гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на день звернення до суду) * 100 % / 1 234 890,81 грн (ціна позову) * 18 523,37 грн (сплачений судовий збір).

Outcome: partial