Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-14 00:00:00

02 жовтня 2023 року позивач звернулася до суду з позовом у якому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу №368 від 19 жовтня 2000 року квартири [ADDRESS] , який укладено на товарній біржі «Мегаполіс-Інфо» між [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені неповнолітньої доньки [PERSON] , продавцем з одного боку та [PERSON] покупцем з іншого боку. В обґрунтування свого позову вказує, що 19 жовтня 2000 року між позивачем та відповідачем укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна №368 за яким позивач купила, а відповідач продала квартиру [ADDRESS] . Вказаний договір укладено 19 жовтня 2000 року на товарній біржі «Мегаполіс-Інфо» за реєстровим №368. В подальшому на підставі вказаного договору купівлі-продажу право власності [PERSON] було зареєстровано Миколаївським міжміським БТІ за №35 від 06 листопада 2000 року. На даний час позивач має намір реалізувати своє право, щодо отримання компенсації за пошкоджене майно, однак через відсутність нотаріального посвідчення спірного договору не може вчинити будь-яких дій щодо належного їй нерухомого майна, що й зумовило звернення до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 18 жовтня 2023 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання 15 лютого 2024 року позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи не з`явилася, подавши раніше заяву про розгляд справи за її відсутності. Просила позов задовольнити та не заперечувала проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, причини неявки в судове засідання не повідомила, відзив не подала. Представник третьої особи \- товарної біржи «Мегаполіс-Інфо» в судове засідання також не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Ухвалою суду від 15 лютого 2024 року постановлено розгляд справи здійснювати в заочному порядку за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши докази по справі в їх сукупності встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. З копії Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 19 жовтня 2000 року №368, вбачається, що 19 жовтня 2000 року [PERSON] , яка діяла від свого імені та імені своєї неповнолітньої доньки [PERSON] (Продавець) та [PERSON] (Покупець) уклали договір купівлі - продажу нерухомого майна №368, за яким [PERSON] купила квартиру за адресою [ADDRESS] . Відповідно до реєстраційного посвідчення КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації», на підставі вказаного договору купівлі-продажу, 06 листопада 2000 року за [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] , за реєстровим №35. За змістом договору купівлі-продажу від 19 жовтня 2000 року вбачається, що вказаний договір зареєстрований у відповідності до статті 15 Закону України «Про товарну біржу» (чинної на момент реєстрації договору) на товарній біржі «Мегаполіс-Інфо» в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за №2-368 від 19 жовтня 2000 року. Відповідно до пункту 3 вищезазначеного договору, відчужувана квартира належала попереднім власникам [PERSON] , [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 06 вересня 2000 року. Згідно пункту 4 спірного договору продавець засвідчував, що відчужена квартира нікому не продана, не закладена, не подарована, не здана в оренду, у спорі та під забороною не перебуває, права третіх осіб на неї відсутні. Кошти за купівлю-продаж квартири в розмірі 1700,00 грн отримані продавцем до посвідчення договору (пункт 5 спірного договору). Як вбачається з пояснень позивача, викладених у позові, на даний час вирішуючи питання з приводу отримання компенсації за пошкоджене житло, нею вжито заходів щодо реєстрації свого права власності у відповідних державних реєстрах. Однак внаслідок відсутності нотаріального засвідчення указаного договору, [PERSON] не має можливості здійснити його державну реєстрацію відповідно до діючого на даний час законодавства. Оскільки відмова у реєстрації права власності за [PERSON] свідчить про невизнання цього права іншими особами, вона звернулися до суду за захистом своїх прав та таке право підлягає судовому захисту. Так, згідно статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06 листопада 2009 року встановлено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Згідно пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Отже, в даному випадку на момент переходу права власності правовідносини підлягали регулюванню за нормами ЦК УРСР. Згідно зі статтею 153 ЦК УРСР, який діяв на момент укладення правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до статті 227 ЦК УРСР, що діяв на час укладення договору, договір купівлі-продажу нерухомого майна - повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Статтею 47 ЦК УРСР, встановлено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Як встановлено судом, спірний договір укладений у відповідності до вимог статті 15 Закону України «Про товарну біржу», зареєстрований на біржі та подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. У відповідності до вимог статті 227 ЦК України підлягає реєстрації в органах технічної інвентаризації. Відповідно до статті 15 Закону України «Про товарну біржу» в редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу, біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Зміст біржової угоди (за винятком найменування товару, кількості, ціни, місця і строку виконання) не підлягає розголошенню. Цю інформацію може бути надано тільки на письмову вимогу судам, органам прокуратури, служби безпеки, внутрішніх справ, арбітражному суду та аудиторським організаціям у випадках, передбачених законодавством України. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Біржові операції дозволяється здійснювати тільки членам біржі або брокерам. До 01 січня 2013 року виникнення права власності на нерухоме майно не пов`язувалося з його державною реєстрацією. Державна реєстрація здійснювалася за фактом права власності, яке вже виникло. В даному випадку право власності виникло на підставі договору купівлі-продажу від 19 жовтня 2000 року, який проведено у якості біржової операції між продавцем [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені неповнолітньої доньки [PERSON] та покупцем [PERSON] . Закон України «Про товарну біржу» в редакції, діючій на час укладення договору купівлі-продажу, дозволяв членам біржі проводити біржову операцію з купівлі-продажу товарів, допущених до обігу на товарній біржі, якщо її учасниками є члени біржі та якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. В такому випадку біржовий договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягав, проте набувача нерухомості це не звільняло від здійснення реєстрації договору, за яким набуто право власності на нерухоме майно в органах БТІ, що на той час виконували функції органу державної реєстрації об`єктів нерухомості. При цьому чіткої регламентації механізму допуску товарів до обігу на товарній біржі на той час не існувало. Необхідні зміни до статті 15 Закону України «Про товарну біржу», що дозволяли відмежувати об`єкти нерухомості від біржових операцій були внесені лише у 2003 році. У редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу спірного житлового будинку, в самому Законі України «Про товарну біржу» не передбачалися правові наслідки у вигляді недійсності договору, укладеного та зареєстрованого на біржі, у разі порушення вимог, встановлених статті 15 цього закону до біржової операції, як щодо допуску товарів до обігу на біржі, так і щодо прийняття у члени біржі. Тому в цьому контексті немає підстав для визнання нікчемним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 19 жовтня 2000 року №368, за яким [PERSON] продала, а [PERSON] придбала квартиру за адресою [ADDRESS] . Більш того, отримавши 06 листопада 2000 року державну реєстрацію в КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» права власності на вказану квартиру, яку [PERSON] придбала за договором купівлі-продажу нерухомого майна від 19 жовтня 2000 року №368, держава цим самим визнала право власності позивача на спірне нерухоме майно, як таке, що виникло на не заборонених законом підставах. Будь-яких належних та допустимих доказів, що спростовують зазначений вище висновок суду матеріали справи не містять. Таким чином, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. У свою чергу, постановою Верховної Ради України від 19 травня 2016 року №1377-VІІІ «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» Жовтневий район Миколаївської області перейменовано на Вітовський район. Постановою Верховної Ради України від 17 липня 2020 року № 807-IX «Про утворення та ліквідацію районів» утворено Миколаївський район (з адміністративним центром у місті Миколаїв) у складі територій Березанської селищної, Веснянської сільської, Воскресенської селищної, Галицинівської сільської, Коблівської сільської, Костянтинівської сільської, Куцурубської сільської, Миколаївської міської, Мішково-Погорілівської сільської, Нечаянської сільської, Новоодеської міської, Ольшанської селищної, Очаківської міської, Первомайської селищної, Радсадівської сільської, Степівської сільської, Сухоєланецької сільської, Чорноморської сільської, Шевченківської сільської територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України. З огляду на вказане, спірне нерухоме майно знаходиться в [ADDRESS] .

Outcome: approved