Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-27 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «БУДСЕРВІСМАТЕРІАЛИ» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 66 005, 65 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до умов укладеного між позивачем та відповідачем договору про надання послуг по зберіганню транспортного засобу на автостоянці, відповідач зобов`язався щомісячно оплачувати вартість наданих позивачем послуг, однак [PERSON] не виконує зобов`язання по їх оплаті, в зв`язку з чим за нею утворилась заборгованість в розмірі 43 570 грн., яку позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 27 грудня 2023 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до ст.178 ЦПК України, відповідач не скористалася своїм правом подання до суду відзиву на позовну заяву та/або заяви із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін. Від позивача також не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності із ч. 5 ст. 279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, 04.12.2014 між [PERSON] та ТОВ «БУДСЕРВІСМАТЕРІАЛИ», було укладено договір №04-12-25н/СР14 про надання послуг обслуговуванню і участі у витратах по утриманню підзеної автостоянки і прилягаючої території, відповідно до умов якого позивач надає послуги по зберіганню транспортного засобу відповідача на території підземної автостоянки за адресою: [ADDRESS] , а відповідач приймає на обслуговування місця № [NUMBER] , сплачує позивачу плату за отриманні послуги на умовах, визначених договором. Відповідно до п. 4.4. Договору, на момент підписання даного договору сума однієї частки (одного місця) власника у витратах по утриманню та обслуговуванню стоянки на місяць складає 195 грн. Витрати по утриманню та експлуатації стоянки розраховуються, виходячи із фактичних витрат на утримання за попередній період з урахуванням планового прибутку та податків, шляхом ділення на загальну кількість машино (парко) місць, що становить 125 машиномісць. З 01.04.2015 діяв тариф за обслуговування одного машиномісця у розмірі 370 грн. щомісячно; з 01.04.2017 діяв тариф 450 грн. щомісячно; з 01.02.2019 продовжив діяти тариф 450 грн.; з 01.10.2021 тариф становив 580 грн., а з 01.09.2023 тариф складав 670 грн., який діє наразі. Позивачем неодноразово надсилались відповідачу Додаткові угоди до Договору №04-12-25н/СР14 від 04.12.2014 про зміну тарифу, однак відповідачем не було підписано дані угоди, як і не надано заперечень щодо їх розміру, а відтак своїми діями [PERSON] погодився на запропоновані позивачем умови. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. А ч. 1 ст. 317 цього Кодексу встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною 2 статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Частиною 1 статті 11 ЦК України визначено, що цивільна права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільна права та обов`язки. Як вбачається з матеріалів справи відповідач не виконує взяті зобов`язання , у зв`язку з чим, у останнього виникла заборгованість за період з лютого 2017 по 01.11.2023, яка станом на 01.11.2023 становить 43 570 грн. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача та користь позивача суми боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних суд зазначає наступне. За приписом ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так, позивач у відповідності до вимог ст. 625 ЦК України, просить суд стягнути з відповідача інфляційну складову боргу за період з лютого 2017 року по 01.11.2023 у розмірі 16 690,25 грн. та 3% річних за період з лютого 2017 року по 01.11.2023 у розмірі 3 768, 707 грн. Окрім того, за несвоєчасне внесення відповідачем плати за житлово-комунальні послуги позивач прохає суд стягнути з відповідача нараховану пеню у розмірі 1 976, 70 грн. Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом № 2102-IX від 24.02.2022, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. (Строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб згідно з Указом Президента № 133/2022 від 14.03.2022). (Строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб згідно з Указом Президента № 259/2022 від 18.04.2022). (Строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб згідно з Указом Президента № 341/2022 від 17.05.2022). (Строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб згідно з Указом Президента № 573/2022 від 12.08.2022). (Строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб згідно з Указом Президента № 757/2022 від 07.11.2022). На час розгляду справи в суді строк дії воєнного стану в країні триває. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 206 від 05.03.2022 року «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану»: В умовах воєнного стану, введенного Указом Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 «Про введення воєнного стану в Україні», Кабінет Міністрів України постановляє: Установити, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги; припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі. Ця постанова набирає чинності з дня її опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року. Враховуючи те, що позивачем нараховані суми штрафних санкцій в період запровадження військового стану, суд приходить до висновку, що вимоги щодо стягнення пені, індексу інфляції підлягають частковому задоволенню та стягненню з відповідача індексу інфляції в розмірі 16 487, 19 грн., 3% річних в розмірі 3 700, 11 грн., щодо стягнення пені то такі вимоги задоволенню не підлягають, оскільки остання була нарахована в період введення в країні військового стану. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно чч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідачем, всупереч положенню ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів своєчасної та у повному обсязі сплати наданих їй житлово-комунальних послуг та відсутності заборгованості перед позивачем по оплаті цих послуг. Оцінюючи належність, допустимість а також достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги є законними, обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 2 684,00 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial