Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-21 00:00:00

Позивач [PERSON] , інтереси якої представляє адвокат Гураш М.В., звернулася до суду з позовом до Ланчинської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області про визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позову позивач зазначила, що [INFO] помер її батько [PERSON] . [INFO] померла її мати [PERSON] , яка була зареєстрована та проживала у власному будинку [ADDRESS] . За життя заповіт на належне їй майно нею не складався та не посвідчувався. На час смерті [PERSON] в належному їй домоволодінні також були зареєстровані та проживали позивач з дітьми та сестра позивача [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на майно, яке належало померлій на праві приватної власності, а саме житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, за адресою: [ADDRESS] . 16 лютого 2022 року позивач [PERSON] подала заяву до приватного нотаріуса про прийняття спадщини по закону після смерті матері [PERSON] , яким була заведена спадкова справа, а її сестра [PERSON] в шестимісячний строк подала заяву про відмову від спадщини по закону. 27 грудня 2022 року позивач звернувся із заявою до приватного нотаріуса Надвірнянського районного нотаріального округу Івано-Франківської області для одержання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її матері [PERSON] . Постановою нотаріуса від 27 грудня 2022 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва через відсутність у спадкодавця належно оформлених відповідно до чинного законодавства правовстановлюючих документів, що підтверджують належність вказаного спадкового майна померлій [PERSON] та рекомендовано звернутися до суду для вирішення даного питання. Тому позивач просить суд визнати за нею право власності на спадкове майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , після спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою Надвірнянського районного суду від 05.01.2024 було відкрито провадження по справі та в порядку досудової підготовки витребувано у приватного нотаріуса Надвірнянського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Шушкевич С.М спадкову справу після смерті спадкодавця [PERSON] за № 24/69155580. Ухвалою суду від 01.02.2024 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті на 22.02.2024 року та залучено до участі в справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - [PERSON] . У судовому засіданні представник позивача - адвокат Гураш М.В. підтримав позовні вимоги, просить позов задовольнити. Також пояснив суду, що [PERSON] є донькою померлих [PERSON] та [PERSON] та є спадкоємцем за законом, у зв`язку з чим подала заяву до нотаріуса для оформлення спадкових прав. Третя особа [PERSON] , яка є сестрою позивача відмовилась від прийняття спадщини. У зв`язку з відсутністю у спадкодавця [PERSON] правовстановлюючих документів, що підтверджують належність вказаного спадкового майна померлій, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Спору про між спадкоємцями відсутній, нічиї права не порушуються. Погосподарські книги у Ланчинській селищній раді не велися взагалі. Представник відповідача Ланчинської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської областіу судове засідання не з`явився, направив на адресу суду заяву, в якій не заперечував проти задоволення позову та просить проводити розгляд справи за його відсутності (а.с.55). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору та яка є рідною сестрою позивача - [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона дійсно відмовилася від прийняття спадщини після померлої матері [PERSON] , має своє житло, не заперечує проти задоволення позову та не претендує на спадкове майно. За життя [PERSON] не оформила належним чином право власності на домоволодіння. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та третьої особи, вивчивши матеріали позовної заяви, дослідивши докази у їх сукупності, визнавши їх достатніми для вирішення справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Кожна особа має право у порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України) Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частиною 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1ст. 77 ЦПК України). Згідно до ст. ст. 81,83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Судом встановлено, що позивач [PERSON] народилася [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 13.08.1976, де її батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с.12). 03 жовтня 2000 року позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила дошлюбне прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про одруження [NUMBER] (а.с.13). Відповідно свідоцтва про смерть [NUMBER] від [INFO] помер батько позивача [PERSON] (а.с.11). Згідно свідоцтва про смерть [NUMBER] від 23.09.2021 року, [INFO] померла мати позивача [PERSON] (а.с.44, зворот.). В зв`язку з її смертю відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до вимог ст.1261 ЦК України спадкоємцем майна померлої [PERSON] за законом першої черги на вказаного домоволодіння стала позивач [PERSON] та третя особа [PERSON] , оскільки померла за час свого життя належним їй майном на випадок своєї смерті не розпорядилася і заповітного розпорядження з цього приводу не склала. На день смерті [PERSON] , тобто на час відкриття спадщини, в належному їй домоволодінні постійно проживали та були зареєстровані позивач з дітьми та сестра позивача - [PERSON] (а.с.14). Позивач [PERSON] у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України є такою, що прийняла її, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Оскільки [PERSON] на випадок своєї смерті не склала заповітне розпорядження на належне їй майно, позивач [PERSON] , як спадкоємець першої черги по закону подала у встановлений ч.1 ст.1270 ЦК України шестимісячний строк з дня відкриття спадщини 16 лютого 2022 року заяву до приватного нотаріуса Надвірнянського районного нотаріального округу Шушкевич С.М. про прийняття спадкового майна належного померлій (а.с.44). Приватним нотаріусом була заведена спадкова справа №69155580. Донька померлої (сестра позивача та третя особа у справі) [PERSON] 16 лютого 2022 року, подала заяву до приватного нотаріуса про відмову від спадщини на користь позивача [PERSON] , яка зареєстрована під №64 (а.с. 22). Таким чином, у відповідності до ст.1261 ЦК України [PERSON] є єдиним спадкоємцем майна [PERSON] , яка померла [INFO] . 27 грудня 2022 року [PERSON] звернулася з заявою до приватного нотаріуса Надвірнянського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Шушкевич С.М., для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] (а.с.18). Однак, постановою нотаріуса від 27 грудня 2022 року за вихідним номером 02-31/338 позивачу [PERSON] було відмовлено у видачі вказаного Свідоцтва через відсутність у спадкодавця належно оформлених відповідно до чинного законодавства правовстановлюючих документів, що підтверджують належність вказаного спадкового майна померлій матері [PERSON] та рекомендовано звернутися до суду для вирішення даного питання (а.с.20). За домоволодінням померлої [PERSON] , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , обліковано земельні ділянки загальною площею - 0,3300 га, з них: земельна ділянка площею 0,1500 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, які у приватну власність не передавалася, що стверджується довідкою за №12/02.2-09 від 03 січня 2024 року, виданою Ланчинською селищною радою об`єднаної територіальної громади Надвірнянського району Івано-Франківської області (а.с.16). З метою узаконення права власності на спадкове домоволодіння позивачем виготовлено технічний паспорт від 11 серпня 2022 року, з якого вбачається, що майно складається з житлового будинку А загальною площею - 97,8 кв.м. житловою площею - 64,9 кв.м., 1962 року побудови, літньої кухні В площею - 35,3 кв.м, 1965 року побудови, бані Д площею - 17,7 кв.м, 1965 року побудови, сараю Ж площею - 14,8 кв.м, 1965 року побудови, сараю З площею - 26,2 кв.м., 1965 року побудови, сараю Л площею - 29,6 кв.м., 1965 року побудови, вбиральні К площею - 1,4 кв.м., 1965 року побудови, колодязя питного N1 -5,0 м.п, воріт дерев`яних N3 - 7,9 м.п., огорожі N4 - 29,8 м.п., огорожі N5 - 39,8 м.п (інвентаризаційна справа № 25468) (а.с.7-9). Відповідно до довідки за № 237 від 11 серпня 2022 року, виданої ОКП «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» реєстрація права власності на дане спадкове домоволодіння не проводилася (а.с.17). Ринкова вартість спадкового домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] станом на 03 січня 2024 року становить 146 700 гривень 00 копійок, що підтверджується висновком про вартість даного об`єкта проведеного оцінювачем [PERSON] (а.с.23-27). За статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Спадкуванням за ст. 1216 ЦК України є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Згідно ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ч.1 ст.1221 ЦК України). За статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину, або не прийняти її. Згідно ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. За ст. 1270 ч.1 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом, звернулася до приватного нотаріуса Надвірнянського районного нотаріального округу Шушкевич С.М. із заявою про прийняття спадщини. ЇЇ сестра [PERSON] відмовилась від спадщини, про що подала відповідну заяву нотаріусу. Інших спадкоємців, які б звернулись до нотаріуса зі заявою про прийняття спадщини в порядку ст. 1269 ЦК України, та спадкоємців, передбачених ст.1261 ЦК України, які претендують на обов`язкову частку в спадщині, передбачену ст. 1241 ЦК України, а також проживаючих із спадкодавцем однією сім`єю без укладення шлюбу, немає. Спадковий договір від імені спадкодавця не укладався, що підтверджується Інформаційними довідками зі Спадкового реєстру (Спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 68567902 від 16.02.2022 року, та (Заповіти / спадкові договори) № 68567959 від 16.02.2022 року (а.с. 46-47). Позивач [PERSON] звернулася своєчасно до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини (а.с.44). Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (ст. 1296 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно (ч.1 ст. 1297 ЦК України). За ст. 392 ЦК України спеціальне визнання судом права власності на майно необхідне тоді, коли щодо його належності у позивача відсутні відповідні правовстановлюючі документи. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права в установленому законодавством України порядку. Для набуття права власності в установленому законом порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. Як вбачається із роз`яснень ч.ч.2, 3 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 р. "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Тобто визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав, зокрема, в нотаріальному порядку. Як вбачається з наданих суду доказів, на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , інші особи на володіння та користування на підставах, передбачених законом, своїх прав не заявляють, придатність житлового будинку для проживання ніким не оспорюється. Відповідно до довідки за № 237 від 11 серпня 2022 року, виданої ОКП «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» реєстрація права власності на дане спадкове домоволодіння не проводилася. Частиною 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IV передбачено, що право на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до частини 4 статті 3 цього Закону права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, яке діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди до прийняття вищевказаного закону регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про власність», Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», Законом України від 25 грудня 1974 року «Про державний нотаріат», постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року №1/5, та іншими нормативними актами. В листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» має місце роз`яснення щодо розгляду цивільних спорів, зокрема, у випадку неможливості спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Зі змісту цих роз`яснень вбачається, що не міститься прямої заборони щодо визнання судом права власності за спадкоємцем на нерухоме майно в разі, коли спадкодавець на законних підставах володів та користувався цим майном, але в силу об`єктивних причин не встиг за життя здійснити реєстрацію нерухомого майна в БТІ. Також роз`яснено, що належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. Так, відповідно до вказаного переліку до таких документів відносились: рішення виконкому, місцевої Ради депутатів трудящих про відвід земельної ділянки установам, підприємствам і організаціям і про дозвіл цього будівництва та акт державної комісії про прийняття будинку (будинків) та введення їх в експлуатацію; акт відводу установам, підприємствам і організаціям земельної ділянки для будівництва та акт державної комісії про прийняття будинку (будинків) в експлуатацію. Тобто названі документи визнавались такими, що підтверджують право приватної власності. За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта у часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події або факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Досліджені судом докази свідчать про те, що домоволодіння з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , належало матері позивача - [PERSON] , разом із господарськими спорудами на законних підставах, відповідно до діючого на той час законодавства і не є самочинним будівництвом. Але за життя вона не зареєструвала своє право власності на житловий будинок та не отримала правовстановлюючий документ на нього. Таким чином, після смерті [PERSON] дане домоволодіння з надвірними побудовами та спорудами входить до складу спадщини. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом після смерті матері [PERSON] , фактично стала власником вищезгаданого домоволодіння з господарськими будівлями та спорудами, користується ним, вчасно звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Однак, через відсутність правовстановлюючого документу на вищевказаний будинок із господарськими спорудами, не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, - визначено ч.3 ст. 1296 ЦК України. Таким чином, суд, належно оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що факти, викладені позивачем в позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог є достовірними, і сумніву не викликають, також не встановлено неправомірності набуття позивачем права власності на домоволодіння з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , визнання права власності не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, беручи до уваги визнання представником відповідача позовних вимог, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved