Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-27 00:00:00

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06.02.2024 позов [PERSON] до Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Вінницькій області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: начальника Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Вінницькій області Жебелева І.І., про зобов`язання вчинити дії задоволено. Зобов`язано Службу відновлення та розвитку інфраструктури у Вінницькій області обчислити та сплатити єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у визначеному законом порядку, із нарахованого середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 867\~323, 52 грн. за період з 08 листопада 2021 року до 31 липня 2023 року включно, що стягнуто постановою Вінницького апеляційного суду від 01 серпня 2023 року у справі №127/33297/21 на користь [PERSON] . Стягнуто з Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Вінницькій області на користь [PERSON] судовий збір у сумі 1073, 60 грн. 09.02.2024 на електронну адресу суду надійшла заява представника позивача адвоката Куцого Р.А. про ухвалення додаткового рішення, в якій зазначено, що позивачем у позовній заяві було зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які позивач очікує понести. Додатками до заяви про ухвалення додаткового рішення представник позивача долучив угоду з адвокатом на правничу допомогу від 29.10.2023, акт про надані послуги на професійну правничу допомогу адвоката по справі №127/33744/23 від 06.02.2024 та квитанцію до прибуткового касового ордера №16 від 06.02.2024 на сума 26\~241,60 грн. Крім того зазначив, що за подання апеляційної скарги на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 01.12.2023 позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 536, 80 грн. З огляду на викладене представник позивача просив стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 26\~241,60 гривень та понесений судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 536, 80 гривень. При ухваленні рішення у справі питання судових витрат на професійну правничу допомогу судом не вирішувалось. Відповідно до ст. 270 ЦПК України, заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено. Суд вважає за можливе розглянути заяву без виклику учасників справи, оскільки, справа розглядалась судом в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Суд, розглянувши заяву та дослідивши матеріали справи, дійшов такого висновку. Як встановлено ч. ч. 1 3 ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Судом встановлено, що 29.10.2023 між адвокатом Куцим Р.А. та позивачем [PERSON] укладено угоду на правничу допомогу №б/н, предметом якої є надання адвокатом Куцим Р.А. правничої допомоги у всіх судових установах з питань захисту прав та інтересів [PERSON] (а.с. 133 зворот). Згідно п. 4.1 даного договору, сторони дійшли згоди що, за послуги надані адвокатом, [PERSON] сплачує адвокату Куцому Р.А. гонорар (винагороду) визначену у розмірі 40 % мінімального прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який встановлений станом на 01 січня кожного поточного року, в якому надавалися послуги адвокатом, за годину його роботи, на підставі підписаного сторонами акту про надані послуги на професійну правничу допомогу адвоката. Також, замовник зобов`язався сплатити адвокату додатково гонорар (гонорар успіху) у фіксованому розмірі 10\~000, 00 грн. за досягнутий адвокатом позитивний результат у справі у разі задоволення судом позову [PERSON] про зобов`язання вчинити дії. Відповідно до акту № б/н про надані послуги на професійну правничу допомогу адвоката від 06.02.2024, що підписано адвокатом Куцим Р.А. та позивачем [PERSON] на виконання умов Договору про надання правової допомоги від 29.10.2023 адвокатом надано клієнту правову допомогу у виді надання [PERSON] правової інформації, консультації (2 год.), надання консультації [PERSON] з приводу зібрання доказів (2 год.), надання консультації з питання складення та направлення до суду позовної заяви (3 год.), надання консультації стосовно одержаного відзиву (1 год.), написання та подача відповіді на відзив (2 год.), надання консультації з приводу ухвали суду від 01.12.2023 (1 год.), надання консультації стосовно складення та направлення заяви суду з додатками (1 год.), надання консультації пов`язані з підготовкою, написанням та подачею апеляційної скарги на ухвалу суду від 01.12.2023 (3 год.). Всього адвокатом витрачено часу - 15 годин, загалом на суму 26\~241, 60 гривень (а.с. 134 зворот). Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №16 від 06.02.2024, позивачем [PERSON] здійснено оплату послуг адвоката на суму 26\~241, 60 гривень. Суд констатує, що понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу у цій справі в наведеному розмірі підтверджується належними та допустимими (описаними вище) доказами. Вирішуючи питання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу з відповідача на користь позивача суд зважає на наступне. Представник відповідача І. Марковська, свою позицію з приводу розподілу витрат на професійну правничу допомогу висловила у запереченнях на заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій представник зазначила, що витрати заявлені представником позивача є неспівмірними із складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг та не відповідають критерію реальністю таких витрат, розумності їх розміру. З огляду на викладене просила в задоволенні вимог про стягнення таких витрат відмовити повністю. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Крім того, ЄСПЛ висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04). Згідно з пунктом 4 частини першої "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 частини першої статті 1 цього Закону встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст.1 наведеного Закону. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Підсумовуючи можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Суд приймає до уваги положення частини третьої статті 141 ЦПК України, згідно з якою при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи та вважає, що витрати на професійну правничу допомогу, з урахуванням клопотання сторони відповідача про необґрунтованість таких витрат, та невідповідність заявлених витрат критерію розумності, справедливості, співмірності, та вид провадження в якому розглядалась справа, підлягають частковому задоволенню. Суд самостійно не має процесуального права вмішуватись у правовідносини сторони по справі та його представника в частині визначення розміру гонорару адвоката, а тому при вирішенні питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу суд приймає до уваги позицію представника відповідача у справі І. Марковської, яка наведена в запереченнях на заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правову допомогу, та приходить до висновку про часткову обґрунтованість клопотання про зменшення судових витрат та витрат на правову допомогу. З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності опрацьовування певного обсягу матеріалів справи для якісного представництва інтересів, з огляду на порядок вирішення спору (у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін), суд вважає за можливе за клопотанням сторони відповідача частково зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу позивача до 3 000 грн. Розмір витрат на професійну правничу допомогу, що визначено представником позивача на рівні 26\~241,60 грн. є завищеним, несправедливим, та належним чином перед судом не обґрунтованим, що суперечить принципу розумності розподілу судових витрат та їх адекватності. При ухваленні цього рішення суд керується принципами співмірності та розумності судових витрат, критерієм реальності наданих адвокатом послуг, а також критерієм розумності таких витрат, виходячи з конкретних обставин справи, а також з урахуванням висловленого представником відповідача заперечення щодо розміру заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу та його доводів щодо їх не співмірності. Таким чином суд дійшов висновку, що саме витрати на рівні 3 000 грн. є справедливими та обґрунтованими, оскільки саме в цій сумі витрати на професійну правничу допомогу є співмірними зі складністю цієї справи та наданим адвокатом обсягом послуг. До аналогічних висновків в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові від 19.02.2020 року (справа N 755/9215/15-ц провадження N 14-382цс19). Щодо стягнення з відповідача на користь позивача понесеного судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 536,80 грн., суд зазначає наступне. Згідно підпункту в, пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з поміж іншого з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції. Отже, питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача понесеного судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 536,80 грн., вирішується судом апеляційної інстанції, у зв`язку з чим суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні даної вимоги. Враховуючи викладене суд вважає, що заява представника позивача про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу підлягає до часткового задоволення. З огляду на викладене,

Outcome: partial