Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 18 серпня 2020 року Остапенко Євгеном Михайловичем, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №7458. За вказаним виконавчим написом було стягнуто з [PERSON] , невиплачені в строк грошові кошти на користь ТОВ «Фінпром Маркет», якому Товариство з обмеженою відповідальністю «Арбімаркет» (код ЄДРПОУ: 38814674) відступлено право вимоги на підставі Договору про відступлення прав вимоги від 04.08.2020 року, якому в свою чергу Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та кредит» (код ЄДРПОУ: 09807856) на підставі Договору про відступлення прав вимоги №000123-а від 12.06.2018 року, відступлено право вимоги за кредитним договором №429-09/06МФ від 13.09.2006 року, укладеного між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] . Вказаним виконавчим написом, зокрема, постановлено стягнути на користь ТОВ «Фінпром Маркет» з [PERSON] , за період з 11.06.2018 року по 18.08.2020 року включно, суму у розмірі: 25 000,00 гривень заборгованість за тілом кредиту; 50,00 гривень плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму у розмірі 25 050,00 гривень. 27 листопада 2021 року приватним виконавцем Жданович В.М., виконавчого округу міста Києва, було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження [NUMBER] на підставі заяви представника ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» з метою стягнення боргу на підставі виконавчого напису нотаріуса. Позивач вважає, що вказаний виконавчий напис вчинено з порушенням вимог чинного законодавства України, тому просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Євгена Михайловича від 18.08.2020 року, зареєстрованого в реєстрі за №7458 щодо стягнення з [PERSON] , невиплачені в строк грошові кошти на користь ТОВ «Фінпром Маркет», якому Товариство з обмеженою відповідальністю «Арбімаркет» (код ЄДРПОУ: 38814674) відступлено право вимоги на підставі Договору про відступлення прав вимоги від 04.08.2020 року, якому в свою чергу Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та кредит» (код ЄДРПОУ: 09807856) на підставі Договору про відступлення прав вимоги №000123-а від 12.06.2018 року, відступлено право вимоги за кредитним договором №429-09/06МФ від 13.09.2006 року, укладеного між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] ; стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» (код ЄДРПОУ: 43311346) на користь [PERSON] ( [INFO] , рнокпп: [NUMBER] ) 1 610 гривень 40 копійок судового збору за подачу позову до суду та заяви про забезпечення позову, 8 000 гривень 00 копійок витрати на професійну правничу допомогу. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 28 листопада 2023 року у справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінпром маркет", треті особи: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Жданович Вікторія Михайлівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, було відкрито провадження та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до частини 8 статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. 10.01.2024 року до суду від представника відповідача надходила заява про визнання позову, згідно якої позовні вимоги визнають, просять задовольнити позов та стягнути з відповідача на користь позивача 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позовної заяви до суду, інші 50 відсотків судового збору на підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України повернути позивачу з державного бюджету. 10.10.2023 року до суду від представника відповідача надходила заява про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, у якій просили суд зменшити розмір витрат на правничу допомогу з 8 000 грн. до 2 850 грн. В обґрунтування клопотання зазначили, що позов є незначної складності, розмір гонорару є неспівмірним та не пропорційним з об`ємом виконаної роботи та наданої послуги, Відповідач вважає, що розмір витрат на правничу допомогу має бути зменшений. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. За даних обставин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено частиною 8 статті 178, статтею 181 ЦПК України. Оскільки розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, сторони у судове засідання по справі не викликались. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що 18 серпня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №7458 про стягнення з [PERSON] , невиплачені в строк грошові кошти на користь ТОВ «Фінпром Маркет», якому Товариство з обмеженою відповідальністю «Арбімаркет» (код ЄДРПОУ: 38814674) відступлено право вимоги на підставі Договору про відступлення прав вимоги від 04.08.2020 року, якому в свою чергу Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та кредит» (код ЄДРПОУ: 09807856) на підставі Договору про відступлення прав вимоги №000123-а від 12.06.2018 року, відступлено право вимоги за кредитним договором №429-09/06МФ від 13.09.2006 року, укладеного між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] . Вказаним виконавчим написом, зокрема, постановлено стягнути на користь ТОВ «Фінпром Маркет» з [PERSON] , за період з 11.06.2018 року по 18.08.2020 року включно, суму у розмірі: 25 000,00 гривень заборгованість за тілом кредиту; 50,00 гривень плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму у розмірі 25 050,00 гривень. 27 листопада 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Жданович В.М., було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження [NUMBER] на підставі виконавчого напису нотаріуса №7458 виданого 18 серпня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінпром Маркет» суми у розмірі 25 050,00 гривень. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до підпунктів 1.1-1.2 Глави 16 Розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій) та статті 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172 (далі - Перелік документів), для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1 1 цього переліку) подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи, що підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. У своїй постанові від 2 липня 2019 року Велика Палата Верховного Суду у справі № 916/3006/17 (провадження № 12-278гс18) зробила висновок, що строк для звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису безпосередньо пов`язаний із позовною давністю, встановленою Цивільним кодексом України. Таким чином, загальний строк для такого звернення становить три роки незалежно від суб`єктного складу сторін правовідносин, а якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено іншу позовну давність, виконавчий напис видається у межах цього строку. Крім того, правова позиція Великої палати Верховного Суду у справі № 826/20084/14 від 20.06.2018 року полягає у тому, що вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання особою, що звертається з відповідною заявою необхідних оригіналів нотаріальних договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого напису таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ст. 89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися строк, за який проводиться стягнення та суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та ст. ст. 1,9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», на підтвердження факту безспірності ТОВ «Фінпром Маркет» мали б надати нотаріусу первинні бухгалтерські документи, чеки, квитанції, та інше, які підтверджують факти видачі кредитних коштів. Документами, які підтверджують безспірність заборгованості, не можуть бути розрахунок заборгованості чи довідка про існування заборгованості, складені банком чи фінансовою установою. Останні є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків банку і не можуть слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог. 26 листопада 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Зазначеною постановою були внесені зміни в розділ "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами" та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин". Тобто, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості. Крім того, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною. Зазначена постанова апеляційного суду відповідно до п. 4 ст. 254 КАС України (в редакції, що діяла на момент винесення постанови) набула законної сили з моменту проголошення, з 22 лютого 2017 року, а отже з цієї ж дати законодавство не передбачає можливості вчинення виконавчого напису щодо стягнення заборгованості, яка випливає із кредитних відносин. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року було залишено без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року було відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Тобто, на сьогоднішній день, редакція Переліку передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Таким чином, в момент вчинення виконавчого напису №7458 від18 серпня 2020 року були відсутні правові підстави для його вчинення, а отже такий виконавчий напис не підлягає виконанню. Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду України від 05.06.2017 року у справі №6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, вбачається, що суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачам документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду викладена у постановах від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19), від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278 гс18) та від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557 цс 19). Згідно з позицією Верховного Суду, яка викладена Великою палатою Верховного Суду у справі № 826/20084/14 від 20.06.2018 року, вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів нотаріальних договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Аналогічного висновку дійшов Верховний суд у своїй Постанові по справі 910/13233/17 від 29 січня 2019 року. Отже, враховуючи вищенаведені фактичні обставини справи, беручи до уваги неможливість встановити безспірність вимог до [PERSON] щодо наявності заборгованості, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі. В силу ст. 141 ЦПК України судові витрати, суд покладає на відповідача. Крім того, згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. 31 жовтня 2023 року між [PERSON] та Адвокатського бюро «Сергія Пагера» укладено договір про надання правової допомоги №427, відповідно до якого адвокатським бюро надається правнича допомога. Так сторонами договору було визначено, що за надання правничої допомоги у супроводженні справи в суді та складенні всіх необхідних процесуальних документів Позивачем сплачено на користь Адвокатського бюро винагороду (гонорар) у твердій грошовій сумі - 8 000 (вісім тисяч) гривень 00 коп., що підтверджується копією квитанції №9323-2455-0590-8859 від 07.11.2023 року. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується постановами Верховного суду у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18. Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно із ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визнання розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони можливе лише за умови обгрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку таке втручання суперечитиме принципу свободо договору, закріпленому в статті 626 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому в статті 43 Конституції України. Дана позиція викладена в додатковій постанові Касаційного господарського суду Верховного Суду від 16.06.2022 року у справі №873/244/21. За таких обставин, суд вважає за можливе при задоволенні позову стягнути з відповідача на користь позивача, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000 грн. А також, при задоволенні позову, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позовної заяви та заяви про забезпечення позову у розмірі 805,20 грн., а також повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову 805,20 грн. На підставі ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України, від 22.02.2012, №296/5, ст.ст. 4,12,81, 133, 141, 142, 263-268 ЦПК України суд, -

Outcome: approved