Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 20.05.2022 року Ізмаїльським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), актовий запис № 192, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що спільне життя з відповідачкою не склалося, виникли непорозуміння, оскільки у кожного свій погляд на сімейне життя, виховання дитини та ведення спільного господарства. Шлюбні стосунки припинено пів року тому і позивач не має наміру їх поновлювати. Він переконаний, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе і суперечить їх інтересам. Також позивач повідомив, що від шлюбу з відповідачкою мають малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . Мати дитини на даний час фактично проживає окремо та має намір найближчим часом виїхати за кордон з метою працевлаштування, оскільки в України вона не може знайти собі роботу. 15 вересня 2023 року між сторонами укладено нотаріальний договір щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини. Згідно умов цього договору батько зобов`язаний вирішувати усі питання, що стосуються збереження життя та здоров`я, навчання, харчування, лікування, несення усіх без винятку витрат відносно дитини. За вказаним договором місце проживання дитини визначено разом з батьком за адресою: [ADDRESS] , однак адреса мешкання на теперішній час змінилась та тепер вони проживають у мами позивача за адресою: [ADDRESS] . Виходячи з інтересів дитини, вважає за доцільне залишити її проживати разом з ним на його повному утриманні та вихованні за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді від 26.01.2024 року справу призначено до розгляду у загальному позовному провадженні (а.с.22). Сторони, будучи своєчасно та належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися, звернувшись із заявами про підтримання та визнання позову, відповідно, та розгляд справи у їх відсутність. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд, на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні, дійшов такого висновку. За змістом частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і підставі доказів, поданих учасниками справи. Статтею ст.56 СК України передбачено право дружини та чоловіка на особисту свободу, у тому числі й на припинення шлюбу. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. За змістом ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Так, у судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 20 травня 2022 року Ізмаїльським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), актовий запис № 192 (а.с.10). Від спільного шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом із батьком та знаходиться на його повному утриманні (а.с.4). 15 вересня 2023 року між сторонами укладено нотаріальний договір щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, згідно умов якого батько зобов`язаний вирішувати усі питання що стосуються збереження життя та здоров`я, навчання, харчування, лікування, несення усіх без винятку витрат відносно дитини. За вказаним договором місце проживання дитини визначено разом з батьком за адресою: [ADDRESS] (а.с.13-16). Сторонами не заперечувалось, що адреса мешкання на теперішній час змінилась та тепер батько з дитиною проживають у мами позивача за адресою: [ADDRESS] . Стаття 82 ЦПК України визначає, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Сторони припинили шлюбні стосунки та ведення спільного господарства, тому на даний час шлюб між ними носить виключно формальний характер. Майновий спір у сторін на час розгляду справи відсутній. Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, а також його розірвання, що відповідає частині 1 статті 16 Загальної декларації прав людини. Приймаючи до уваги, що сторони однією сім`єю не проживають, спільного господарства не ведуть, поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру не мають, подальше сумісне проживання та збереження шлюбу є неможливим та суперечить їх інтересам, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати. Вирішуючи питання про залишення проживання дитини з батьком, суд виходить з такого. Згідно із висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 15.01.2020 у справі №200/952/18, за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Приймаючи до уваги, що відповідачка позов та обставини позову визнала у повному обсязі, визнання позову не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, спору щодо місця проживання дитини між батьками немає, суд вважає за можливе залишити проживання дитини разом з батьком.

Outcome: approved