Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-26 00:00:00

24.04.2020 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , згідно вимог якого просить суд cтягнути з [PERSON] аванс в розмірі 239 573,54 грн., сплачений на підставі попереднього договору від 03 грудня 2019 року та стягнути з [PERSON] сплачений судовий збір в розмірі 2 395,74 грн. 74 коп. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 03 грудня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коберник Є.В. і зареєстрований у реєстрі за № 153, згідно умов якого сторони погодилися в подальшому укласти договір купівлі-продажу квартири та договір купівлі-продажу автостоянки (з передачею у власність (продажом) [PERSON] та прийняттям у власність (купівлею) квартири [ADDRESS] , та автостоянки № [NUMBER] , розташованої на першому поверсі підземної автостоянки по [ADDRESS] позивачу. Однак, відповідачем не були виконанні вимоги даного договору, що, на думку позивача, порушило її права та змусило звернутись до суду за захистом своїх прав. Заочним рішенням Печерського районного суд м. Києва від 02.06.2021 задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення авансу сплаченого на підставі попереднього договору. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 07.07.2022 скасовано заочне рішення Печерського районного суду м. Києва та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 07.03.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено до розгляду по суті. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 13.06.2023 позовну заяву залишено без розгляду. Постановою Київського апеляційного суду від 06.12.2023 скасовано ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 13.06.2023 та справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. 31.10.2022 до суду надійшли письмові пояснення [PERSON] . В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог та просив відмовити внаслідок їх безпідставності. Суд, заслухавши позицію учасників розгляду, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків. Частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Вказані принципи знайшли своє втілення і в нормах цивільного процесуального законодавства, а саме ст. ст. 2, 12, 13 ЦК України. За приписами ч. 3 ст. 208, ч. 1 ст. 209, ч. 1 ст. 218 ЦПК України, судовий розгляд закінчується ухваленням рішення суду, яке проголошується негайно після закінчення судового розгляду і прилюдно. Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Судом встановлено, що 03 грудня 2019 року між [PERSON] , та [PERSON] було укладено попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коберник Є.В. і зареєстрований у реєстрі за № 153, згідно умов якого погодилися в подальшому укласти договір купівлі-продажу квартири та договір купівлі-продажу автостоянки з передачею у власність (продажом) [PERSON] та прийняттям позивачем у власність (купівлею) квартири [ADDRESS] , та автостоянки № [NUMBER] , розташованої на першому поверсі підземної автостоянки по [ADDRESS] . Згідно п. 2. Попереднього договору сторони зобов`язалися укласти Основний договір-1 та Основний договір-2 до 27 грудня 2019 року. Згідно умов п. 3. Попереднього договору протягом 1 (одного) робочого дня з моменту укладання та нотаріального посвідчення цього договору на підтвердження наміру придбати квартиру позивач зобов`язана перерахувати відповідачу суму в гривнях 239 573 грн. 54 коп., що є еквівалентом 10 000 (десять тисяч) доларів США за офіційним курсом НБУ на дату укладення попереднього договору. Сторони домовилися про те, що в момент розрахунків за основним договором-1, попередню оплату буде враховано у належному відповідачу платежі за основним договором-1. У разі не перерахування попередньої оплати в строки, що визначені в цьому договорі, цей попередній договір автоматично припиняє свою дію. На виконання умов попереднього договору, 03 грудня 2019 року на банківський рахунок відповідача, що зазначений в п. 3. Попереднього договору, позивачем було перераховано авансом кошти в сумі 239 573 грн. 54 коп., що підтверджується квитанцією АТ КБ «Приватбанк» №RC_R7MS85L1607WWTSAF3FE. 15 січня 2020 року між сторонами було укладено Договір про внесення змін до Попереднього договору, укладеного 03.12.2019 року, згідно умов якого сторони змінили дату укладання Основного договору-1 та Основного договору-2 та зобов`язалися укласти основні договори не пізніше 31 січня 2020 року. Крім того, в Договорі про внесення змін зазначено, що Сторона-1 повідомляє Стороні-2 про заплановану дату укладення Основного договору-1 та Основного договору-2 за 1 (один) день до дати їх укладення шляхом направлення повідомлення Стороною-1 з електронної адреси: [INFO] на електрону адресу Сторони-2: [INFO] з вказівкою дати укладення та часу. У разі неотримання Стороною-2 від Сторони-1 повідомлення про укладення Основного договору-1 та Основного договору-2 до тридцять першого січня дві тисячі двадцятого року вважається, що Основний договір-1 та Основний договір-2 мають бути укладені тридцять першого січня дві тисячі двадцятого року. Однак, як зазначає позивач, від незалежних від неї обставин, за станом здоров`я, прибути у зазначений строк для укладення основних договорів купівлі-продажу квартири та автостоянки не мала змоги про, що відповідача було повідомлено. Позивач вказує, що вона людина похилого віку, має проблеми зі здоров`ям, має підвищений тиск, який постійно потрібно контролювати та вчасно приймати ліки та має інші хронічні захворювання. Напередодні зустрічі, коли позивач мала прибути до нотаріуса, вона відчула черговий нестерпний біль у спині, який одразу ж поширився по всій нозі, в результаті чого була позбавлена можливості пересуватися. Протягом трьох днів, з 29.01.2020 по 31.01.2020, остання проходила реабілітаційні заходи в медичному центрі "Левмед" в Київській клінічній міській лікарні №10, через що і не змогла прибути на зустріч. Позивач вказує, що не зважаючи на зазначені обставини відповідач відмовив їй у проханні перенести дату укладання Основного договору-1 та Основного договору-2 щодо купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , та автостоянки № [NUMBER] , розташованої на першому поверсі підземної автостоянки по [ADDRESS] . Що стосується доводів позивача про наявність поважних причин неприбуття позивача на підписання Основних договорів позивача, то судом при дослідженні було встановлено наступне. Так, в матеріалах справи відсутня медична довідка медичного центру «Левмед» Київської клінічної міської лікарні №10. Позивачем до позовної заяви додана лише Довідка від 31.01.2020, яка видана Фізичною особою-підприємцем [PERSON] , ідентифікаційний номер [NUMBER] (ст. 21 том І), місцезнаходження якої відповідно до даних Єдиного державного реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є: [ADDRESS] . В Довідці відсутні посилання, що вона є медичним документом і про надання медичних послуг. В Довідці вказано, що позивач відвідувала сеанси реабілітаційних заходів, які включали проведення різного роду масажів спини, проте відсутня інформація щодо тривалості таких заходів, коли вони були проведенні та чи перебувала позивач там постійно (здійснювала стаціонарне лікування), чи періодично відвідувала ФОП для проведення масажів. Крім того, з діагнозу не можливо встановити, чи може позивач пересуватися чи ні. Разом з тим, позивачем не доведено, що ФОП має право надавати медичні послуги. Так, у відповідності до п. 15) ч. 1 ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» від 02 березня 2015 року № 222-VIII (із змінами та доповненнями) медична практика відноситься до видів господарської діяльності, яка підлягає ліцензуванню. Окрім цього, як вбачається з листа від 22.12.2021 № б/н за підписом ФОП [PERSON] , що у січні 2020 року ФОП [PERSON] надавала послуги з рекреації, фізичної реабілітації та оздоровлення фізичних осіб із залученням найманих дипломованих фахівців з фізичної реабілітації (фізіотерапії), фітнесу та ін. Така діяльність відповідала КВЕД 96.04. Діяльність із забезпечення фізичного комфорту та КВЕД 86.90 Інша діяльність у сфері охорони здоров`я, яка не потребує наявності ліцензії МОЗ України, і тому документація та облік відвідувачів велися у довільній формі. Надані у 2020 році найманими працівниками ФОП [PERSON] на вимогу відвідувачів довідки не є офіційною медичною документацією, ці довідки носили виключно інформативний характер та містили суб`єктивні скарги, з якими звертався відвідувач, перелік реабілітаційних втручань, та рекомендації фахівця з фізичної реабілітації." Також вказується, що відвідувачі самостійно приходили на процедури та самостійно уходили після їх проведення. За встановлених обставин, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем того факту, що за станом здоров`я остання не змогла прибути на зустріч для укладення Основних договорів. Окрім цього, не знайшли свого підтвердження і доводи позивача, що не зважаючи на повідомлення обставин неприбуття на укладення Основного договору-1 та Основного договору-2, відповідач відмовився перенести дату їх укладення та дія Попереднього договору була припинена, оскільки оскільки відсутні будь-які докази відмови відповідача від укладення Основних договорів чи відмови перенести дату укладення Основних договорів та/або продовжити строк дії Попереднього договору в межах його строку дії. Разом з тим, під час судового розгляду встановлено, що на виконання вищевказаних положень, відповідач повідомив позивача про укладення Основних договорів 30.01.2020, що підтверджуєтеся відправленням 29.01.2020 електронного листа. Так, 30.01.2020 року о 14 годині 00 хвилин відповідач, належним чином виконуючи свої обов`язки, передбачені Попереднім договором, з`явився в офіс приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу, Коберник Є.В, місце розташування робочого місця приватного нотаріуса: м. Київ, вул. Ярославів Вал, буд. 7 для підписання Основного договору - 1 та Основного договору - 2. Разом із тим, позивач, в зазначений час та в зазначене місце не прибула, на дзвінки та повідомлення не відповідала, що підтверджується нотаріально посвідченою відповідною заявою (а.с. 128 том І). Абзацом 2 п. 10 Попереднього договору від 03 грудня 2019 року передбачено, що «У разі ухилення Сторони-2 від укладання Основного договору-1 та Основного договору-2 та не укладання таких у строк, визначений в п.2 цього Попереднього договору, попередня оплата, яка сплачена Стороною-2 по цьому Попередньому договору залишається у власності Сторони-1 в якості штрафної санкції (штрафу) та не повертається Стороні-2». Мотивуючи свої вимоги позивач окрім іншого вказує, що така умова попереднього договору є незаконною, а сплачені нею кошти підлягають поверненню, так як вони за своєю правовою природою є авансом. Позивач зазначає, що, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 03 грудня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Попередній договір. Пунктом 12 цього Договору передбачено, що сторони розуміють правову природу цього правочину, свої права та обов`язки за цим Договором. Попередній договір укладався на вигідних для учасників правочину умовах і не був результатом впливу тяжких обставин, у сторін на дату укладання Попереднього договору були відсутні заперечення щодо кожної з умов правочину. Відповідно до ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Outcome: dismissed