Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-26 00:00:00

Представник Органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради звернулася до суду в інтересах неповнолітньої [PERSON] та малолітнього [PERSON] з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів, третя особа: Територіальний відділ служби у справах дітей Одеської міської ради у Хаджибейському районі, посилаючись на те, що [PERSON] є матір`ю неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , відомості про батька дітей до актового запису про народження внесені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Оскільки відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не піклується про дітей, позивач вимушений звернутись до суду з позовом про позбавлення батьківських прав. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, справу розглянути за відсутності сторони позивача, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, місце та час судового засідання повідомлена належним чином, відзиву на позов не подала. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, справу розглянути за відсутності представника. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є матір`ю неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька дітей до актового запису про народження внесені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, що підтверджується Витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження. Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 20 червня 2022 року у справі №521/16734/21 відібрано [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] у матері [PERSON] , [INFO] , без позбавлення батьківських прав та стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання дітей у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви до суду , а саме з 20.10.2021 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] відповідно [PERSON] та до 04.01.2038 року відповідно [PERSON] з перерахуванням коштів на особистий рахунок дитини. Розпорядженнями Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради від 12 вересня 2022 року №271/01-06 та №270/01-06 [PERSON] та [PERSON] надано статуси дітей, позбавлених батьківського піклування. Розпорядженням Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради від 20 грудня 2022 року №375/01-06 [PERSON] , [INFO] , був зарахований на повне державне забезпечення до КНП «Спеціалізований психоневрологічний будинок дитини №3 «Сонечко» Одеської міської ради. Відповідно до інформації КНП «Спеціалізований психоневрологічний будинок дитини № 3 «Сонечко» Одеської міської ради від 13 червня 2023 року №585, з 08 жовтня 2021 року по теперішній час у закладі на повному державному забезпеченні перебуває малолітній [PERSON] , [INFO] . Мати дитини [PERSON] свою дитину не відвідує, не телефонує, станом здоров`я та її долею не цікавиться, матеріальної допомоги не надає. Згідно з інформацією КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Служби у справах дітей Одеської обласної державної адміністрації» від 03 червня 2022 року, [PERSON] , [INFO] , перебувала у закладі з 20 жовтня 2021 року по 03 березня 2022 року. Згідно наказу від 28 лютого 2022 року, у зв`язку з введенням на території України воєнного стану, на підставі «Положення про Комунальний заклад «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Одеської обласної державної адміністрації» та постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 166 «Про внесення зміни до Правил перетинання державного кордону громадянами України», з 03 березня 2022 року [PERSON] , [INFO] , була евакуйована до Республіки Польща, де перебуває по теперішній час. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради №3466/01-20 від 30 листопада 2023 року щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно неповнолітньої [PERSON] , [INFO] та малолітнього [PERSON] , [INFO] , орган опіки та піклування вважає, що це є доцільним. Згідно з ч.2, 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. У ст. 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. За положеннями ч. 1, 2 ст. 27 цієї Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч.1, 2 ст. 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до п. п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. У постанові Верховного Суду від 29.09.2021 року по справі №459/3411/17 зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Суд на перше місце має ставити «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Пунктом 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо та необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Європейський суд з прав людини зазначав, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. Згідно з частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , не спілкується з ними, від виховання дітей самоусунулася, не піклується про їх фізичний та духовний стан, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, станом здоров`я не цікавиться, не приділяє уваги розвитку особистості, талантів, розумових і фізичних здібностей, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, матеріальної допомоги не надає. Згідно ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. За таких обставин суд вважає можливим позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для відповідного віку дітей до досягнення ними повноліття суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Судом встановлено, що рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 20 червня 2022 року у справі №521/16734/21 стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви до суду , а саме з 20.10.2021 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] відповідно [PERSON] та до 04.01.2038 року відповідно [PERSON] з перерахуванням коштів на особистий рахунок дитини. Статтею 124 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 20 червня 2022 року у справі №521/16734/21 не скасоване та набрало законної сили. За таких обставин, враховуючи наявність рішення про стягнення аліментів, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд не вважає можливим задовольнити позовну вимогу про стягнення аліментів.

Outcome: partial