Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, посилаючись на те, що 10 липня 2023 року [PERSON] взяв у борг у [PERSON] 300\~000 доларів США, з терміном повернення позики до 31 грудня 2023 року, що підтверджується розпискою від 10 липня 2023 року. 11 грудня 2023 року [PERSON] уклав з [PERSON] договір відступлення права вимоги, відповідно до якого відступив [PERSON] своє право вимоги до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики від 10.07.2023 року (оформлений шляхом складання розписки від 10 липня 2023 року). Вказує, що відповідач свої зобов`язання не виконав, а тому вона змушена звернутися до суду. На підставі викладеного, просить суд стягнути з [PERSON] на її користь заборгованість за договором позики (розпискою) від 10 липня 2023 року у сумі 300 000 доларів США. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, однак її представник [PERSON] подав до суду заяву згідно якої просив суд позовні вимоги задовільнити та справу розглядати у його з позивачкою відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи, причину неявки в судове засідання не повідомив і не просив суд відкласти розгляд справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що 10 липня 2023 року між [PERSON] та [PERSON] , було укладено письмовий договір позики, за яким [PERSON] позичив, а [PERSON] передав грошові кошти в сумі 300\~000 доларів США та відповідач зобов`язався повернути кошти до 31 грудня 2023 року, що підтверджується оригіналом розписки від 10 липня 2023 року. Згідно ст. 526, 626, 629 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договором є домовленість двох сторін, спрямована на встановлення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та у порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором. Крім цього, судом встановлено, що 11 грудня 2023 року [PERSON] уклав з [PERSON] договір відступлення права вимоги, відповідно до умов якого відступив [PERSON] право вимогу за договором позики від 10.07.2023 року (оформлений шляхом складання розписки від 10 липня 2023 року), що укладений між [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. В своїй позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості в іноземній валюті долар США. Частина друга\~статті 533 ЦК України\~допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Велика Палата ВС, розглянувши справу № 373/2054/16, дійшла висновку, що заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046, ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Оцінивши всі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість у розмірі 300 000 доларів США, оскільки вказаний розмір боргу підтверджується розпискою відповідача. Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається\~з п.\~9\~ч.\~1\~ст.\~5\~ЗУ «\~Про судовий\~збір» від\~сплати судового\~збору під\~час розгляду\~справи в\~усіх судових\~інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Згідно пенсійного посвідчення № [NUMBER] , [PERSON] являється інвалідом 2 групи, а тому вона є звільненою від сплати судового збору. Враховуючи, що позивачка звільнена від сплати судового збору, з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір. На пiдставi викладеного, ст.ст. 526, 533, 610-612, 614, 624, 625, 1046-1047 ЦК України,

Outcome: approved