Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-14 00:00:00

25 жовтня 2023 року до суду надійшла вказана позовна заява, яка, обґрунтована тим, що АТ «ДТЕК Дніпроенерго» надає комунальні послуги постачання теплової енергії за місцем реєстрації та проживання [PERSON] та [PERSON] , а саме за адресою: [ADDRESS] . 30 червня 2021 року АТ «ДТЕК Дніпроенерго» на своєму офіційному веб-сайті у постійному відкритому доступі мережі інтернет було розміщено публічну пропозицію (оферту) про укладання індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії. Відповідачі несвоєчасно здійснювали розрахунок за спожиті послуги, що призвело до утворення заборгованості, яка станом на 01 жовтня 2023 року становить 17789,70 гривень, яка складається з заборгованості за послугу з постачання теплової енергії за період з 01.10.2016 по 30.09.2023 у розмірі 17178,10 грн та плату за абонентське обслуговування за період з 01.12.2021 по 30.09.2023 у розмірі 611,60 гривень. На адресу відповідачів з метою вирішення справи у досудовому порядку позивачем щомісяця надсилались квитанції (рахунки) про розмір поточних платежів, про наявність заборгованості за надані послуги, повідомлення та досудові вимоги, проте заборгованість перед позивачем залишається несплаченою, у зв`язку із чим позивач просить стягнути з [PERSON] та [PERSON] на його користь суму заборгованості за послуги з постачання теплової енергії у розмірі 17789,70 гривень. Ухвалою суду від 15 листопада 2023 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження. 08 січня 2024 року представник [PERSON] надіслав заяву про застосування строків позовної давності. У зазначеній заяві представник відповідача зазначив, що до вимог про стягнення заборгованості з 21 жовтня 2016 року по 21 жовтня 2020 року просить застосувати строки позовної давності у зв`язку з чим відмовити у стягненні заборгованості за вищевказаний період. 22 січня 2024 року представник [PERSON] надіслав заяву про застосування строків позовної давності. У зазначеній заяві представник відповідача зазначив, що до вимог про стягнення заборгованості з 21 жовтня 2016 року по 21 жовтня 2020 року просить застосувати строки позовної давності у зв`язку з чим відмовити у стягненні заборгованості за вищевказаний період. 15 лютого 2024 року представником позивача до канцелярії суду було надано заяву на клопотання відповідачів про застосування строків позовної давності в якій зазначено, що позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі, розгляд клопотання представника відповідачів щодо застосування строків позовної давності просять залишити на розсуд суду. Повно, всебічно та об`єктивно дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідачі [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] ,\~зареєстровані та\~мешкають за\~адресою: [ADDRESS] , що підтверджується даними з реєстру територіальної громади, що отримані судом 13.11.2023. (а.с.19-20) 30 червня 2021 року АТ «ДТЕК Дніпроенерго» на своєму офіційному веб-сайті у постійному відкритому доступі мережі Інтернет було розміщено публічну пропозицію (оферту) про укладання типового індивідуального договору про надання послуг з постачання теплової енергії (а.с. 8-11). Протягом 30 днів з опублікування даного договору у засобах масової інформації відповідачі не повідомили про відмову від укладання даного договору, та не надали своїх заперечень чи будь-яких інших зауважень, а отже індивідуальний публічний договір про надання послуг з постачання теплової енергії між АТ «ДТЕК Дніпроенерго» та [PERSON] та [PERSON] слід вважати укладеним без підписання письмового примірника сторонами. [PERSON] та [PERSON] несвоєчасно та не в повній мірі сплачували за надані послуги з постачання теплової енергії. У зв`язку з цим станом на 01.10.2023 виникла заборгованість, яка становить 17789,70 грн., з якихза послугу з постачання теплової енергії за період з 01.10.2016 по 30.09.2023 у розмірі 17178,10 грн та плату за абонентське обслуговування за період з 01.12.2021 по 30.09.2023 у розмірі 611,60 гривень. Дана заборгованість підтверджується випискою з особового рахунку споживача (а.с.6-7). Правовідносини, які склалися між сторонами, врегульовані Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Згідно з п.1 ч.3 ст.20 Закону споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. За змістом ст. 29 Закону надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку здійснюється на підставі договору, що укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою. Правовідносини з постачання фізичним особам централізованого опалення та постачання гарячої води регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21 липня 2005 року. Відповідно до пункту 8 Правил послуг надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на підставі типового договору. Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. За змістом ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. У тих випадках, коли закон не встановлює обов`язковість певної форми, сторони можуть обирати її на власний розсуд, але в межах чинного законодавства. Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Таким чином, якщо умови усного договору виконуються сторонами, то він вважається укладеним, а умови прийнятими обома сторонами. За змістом ч. 1 ст. 633 ЦК України договір про надання комунальних послуг є публічним договором. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Відповідно до вимог закону споживачі зобов`язані вносити плату за житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення відповідача від оплати послуг в повному обсязі. Це відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України 20 квітня 2016 року в справі 6-2951цс15, яка, з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом. В порушення вимог закону відповідачі плату за надані послуги не вносять, що привело до виникнення заборгованості. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Згідно із частиною 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, суд вважає, що позивачем підтверджено належними та допустимим доказами факт користування відповідачем наданими позивачем послугами з постачання теплової енергії, підтверджено заборгованість за надані послуги. Разом з тим, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у зв`язку з пропуском позивачем позовної давності, про який письмово заявлено представником відповідачів, з огляду на наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. У відповідності зі ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність також переривається у разі пред`явлення особою позову до одного або кількох боржників. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Однак, згідно ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі (а у даному випадку відповідач у своїй заяві просив її застосувати а.с. 32-34, 42-44). Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Тому, враховуючи викладене, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог у частині стягнення заборгованості, яка утворилася за період з 21 жовтня 2016 року по 21 жовтня 2020 року, слід відмовити у зв`язку зі спливом строку позовної давності. У відповідності з ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином з відповідачів слід стягнути судовий збір у сумі 490,63 грн. з кожного, (6503,88х2684:17789,70:2 =490,63 грн.) На підставі викладеного, у відповідності з зазначеними нормами закону і

Outcome: partial