Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-26 00:00:00

\~ \~ \~ \~У лютому 2024 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивач вказав, що 16 липня 2022 року вони з відповідачкою зареєстрували шлюб в Чортківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Чортківському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), актовий запис № 264. Від даного шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . За час спільного проживання належної сім`ї в них склалося, подружні стосунки між ними припинені, сторони проживають окремо з березня 2023 року, характер взаємовідносин, які склалися між сторонами, робить їх подальше спільне життя не можливим, у них різні погляди на життя та сімейні відносини, спільного господарства не ведуть. Тому, [PERSON] просить шлюб розірвати, дитину залишити проживати з матір`ю. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить шлюб розірвати. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає, після розірвання шлюбу присвоїти їй дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Суд, вислухавши позивача та дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що 16 липня 2022 року сторони зареєстрували шлюб в Чортківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Чортківському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), актовий запис № 264. Від даного шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . За час спільного проживання сторони не знаходили порозуміння у відносинах, сімейні відносини погіршилися, з приводу чого подружні відносини припинені, спільне життя не склалося в силу несумісності характерів, у сторін різні погляди на життя та сімейні відносини, спільного господарства не ведуть, шлюбні відносини носять формальний характер. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч.ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім`ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивача, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. Неповнолітнього сина залишити проживати з матір`ю. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved