Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-22 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. В обґрунтування позову зазначив, що 06 січня 1995 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , який було зареєстровано у відділі реєстрації актів цивільного стану Московського районного управління юстиції у м. Києві за актовим записом № 04. За час перебування у шлюбі, 27.10.2000 року подружжя спільно придбало 3/5 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS] з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, що розташовані на земельній ділянці площею 0,0413 га. Відповідно до договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 27.10.2000 року даний житловий будинок було оформлено на відповідача [PERSON] . В Реєстрі речових прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 4041864 зазначено, шо будинок за адресою [ADDRESS] загальною площею 129,6 кв. м. належить [PERSON] за договором купівлі-продажу №3-7745 від 27.10.2000 року. На підставі викладеного, позивач просив суд: визнати спільною власністю подружжя 3/5 частини житлового будинку [ADDRESS] який було придбано за договором купівлі-продажу частини житлового будинку від 27.10.2000 року та зареєстровано в реєстрі за №3-7745; визнати спільною власністю подружжя земельну ділянку [ADDRESS] площею 0,0413 га, державний акт на право приватної власності на землю КВ №089487 який зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №1488 від 18 лютого 2002 року. Майно, що є спільною власністю подружжя, а саме 3/5 частини житлового будинку та земельну ділянку площею 0,0413 га що знаходяться за адресою [ADDRESS] поділити між сторонами рівними частками: визнати за [PERSON] право власності на 6/5 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, що знаходиться за адресою [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0413га, що знаходиться за адресою [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на 6/5 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, що знаходиться за адресою [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0413 га, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Ухвалою судді Пархоменко О.В. від 03 жовтня 2018 року відкрито провадження у даній справі, розгляд якої постановлено проводити в порядку загального позовного провадження. Відповідно до Рішення Вищої Ради правосуддя від 29.08.2019 року № 2285/0/15-19 суддю Ірпінського міського суду Київської області Пархоменко О.В. звільнено у відставку. Відповідно до витягу з розпорядження керівника апарату Шолкової Т.М. від 11.11.2019 року № 127 справу № 367/6960/18 передано на повторний автоматичний розподіл. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.01.2020 року справу № 367/6960/18 передано для розгляду судді Шестопаловій Я.В. Ухвалою судді Шестопалової Я.В. 05 березня 2020 року було прийнято до свого провадження дану справу та постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. 24 березня 2020 року представником позивача [PERSON] було подано до суду заяву про уточнення позовних вимог, у якій зазначено, що Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 28.08.2018 року було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Між позивачем та відповідачкою не досягнуто згоди про поділ майна, набутого за час шлюбу, а саме: 3/5 частин житлового будинку загальною площею 68,3 кв. м. з надвірними спорудами (літня кухня «Б», сарай «б», вигрібна яма № 2, 12, убиральня «З», огорожа №5-8, ворота та хвіртка № 9), який знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить позивачу та відповідачу на праві спільної сумісної власності на підставі договору купівлі-продажу від 27.10.2000 р., посвідченого державним нотаріусом Ірпінської державної нотаріальної контори Запісочною О.А.; земельна ділянка (на якій знаходиться будинок з надвірними спорудами) загальною площею 0,0413 га, кадастровий номер 3210900000:01:003:0122, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить позивачу та відповідачу на праві спільної сумісної власності. На підставі зазначеного просив: майно, яке є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , а саме 3/5 частин житлового будинку загальною площею 68, 3 кв м 3 надвірними спорудами (літня кухня «Б», сарай «б», вигрібна яма № 2, 12, убиральня «З», огорожа № 5-8, ворота та хвіртка № 9) та земельну ділянку загальною площею 0,0413 га, кадастровий номер 3210900000:01:003:0122, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] , поділити рівними частками наступним чином: визнати за [PERSON] право власності на 3/10 частин житлового будинку загальною площею 68, 3 кв м з надвірними спорудами (літня кухня «Б», сарай «б», вигрібна яма № 2, 12, убиральня «З», огорожа № 5-8, ворота та хвіртка № 9), який знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,0413 га, кадастровий номер 3210900000:01:003:0122, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на 3/10 частин житлового будинку загальною площею 68, 3 кв м з надвірними спорудами (літня кухня «Б», сарай «б», вигрібна яма № 2, 12, убиральня «З», огорожа № 5-8, ворота та хвіртка № 9), який знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,0413 га, кадастровий номер 3210900000:01:003:0122, яка находиться за адресою: [ADDRESS] . 28.07.2020 року від представника [PERSON] адвоката Новіка В.М. надійшла заява про процесуальне правонаступництво в порядку 55 ЦПК України, у якій зазначено, що відповідно до свідоцтва про смерть від 08.07.2020 року, виданого Ірпінським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, [PERSON] помер [INFO] . Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 09.03.1977 відділом запису актів громадянського стану виконавчим комітетом Ленінградської районної ради депутатів трудящих м. Києва та свідоцтвом про одруження, виданим Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва 30.06.2002 року, [PERSON] (дівоче прізвище - [PERSON] ) є дочкою померлого [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження [NUMBER] , [PERSON] є сином померлого [PERSON] . Таким чином, до складу спадщини померлого позивача [PERSON] входять будинок та земельна ділянка, які на момент відкриття спадщини належали на праві спільної сумісної власності [PERSON] та його колишній дружині [PERSON] , при цьому будинок та земельна ділянка являються спірним майном по судовій справі № 367/6960/18 про поділ спільного майна подружжя, а тому діти [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] як спадкоємці першої черги мають право на спадкування за законом належної [PERSON] частки в спільній сумісній власності на будинок та земельну ділянку. На підставі викладеного просив залучити по справі № 367/6960/18 правонаступників позивача [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] . 05.08.2020 року до суду надійшло клопотання представника відповідача [PERSON] про закриття провадження у справі у зв`язку із смертю позивача та оскільки спірні правовідносини не допускають правонаступництва. Ухвалою суду від 08 вересня 2020 року було залишено без задоволення клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі. Провадження в цивільній справі № 367/6960/18 (провадження № 2/367/1409/2020) за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, зупинено до залучення до участі у справі правонаступників після смерті позивача [PERSON] . Ухвалою суду від 04\~січня 2021\~року було поновлено провадження по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Ухвалою суду від 01\~квітня 2021\~року було витребувано у приватного нотаріуса Ірпінського міського нотаріального округу Київського області Кінащук Марини Аркадіївни належним чином завірену копію спадкової справи № 27/2020 (номер у спадковому реєстрі 66103007), після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . На виконання ухвали суду про витребування завіреної копії спадкової справи, 21 квітня 2021 року надійшла копія спадкової справи №27/2020, з якої вбачається, що спадкоємцем [PERSON] , є [PERSON] , яка у встановлений законом строк прийняла спадщину. Ухвалою суду від 12\~травня 2021 року було залучено у якості правонаступника позивача [PERSON] [PERSON] . 27 липня 2021 року представником позивача [PERSON] було подано уточнену позовну заяву, у якій зазначають, що враховуючи, що все нерухоме майно було придбано в період шлюбу [PERSON] з відповідачем та оформлено на відповідача, який не визнає право власності спадкоємця на спадкове майно (крім того, будинок оформлено на дошлюбне прізвище відповідача - [PERSON] ), то [PERSON] має право заявляти позовні вимоги про визнання права власності на частину майна, яке є спільною сумісною власністю [PERSON] та відповідача. На підставі зазначеного просили суд визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті її батька [PERSON] право власності на 3/10 частин житлового будинку загальною площею 68,3 кв м з надвірними спорудами (літня кухня «Б», сарай «б», вигрібна яма № 2, 12, убиральня «3», огорожа № 5-8, ворота та хвіртка № 9), який знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті її батька [PERSON] право власності на 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,0413 га, кадастровий номер 3210900000:01:003:0122, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на 3/10 частин житлового будинку загальною площею 68, 3 кв м з надвірними спорудами (літня кухня «Б», сарай «б», вигрібна яма № 2, 12, убиральня «З», огорожа № 5-8, ворота та хвіртка № 9), який знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,0413 га, кадастровий номер 3210900000:01:003:0122, яка находиться за адресою: [ADDRESS] . 12 серпня 2021 року до\~суду надійшла\~зустрічна позовна\~заява [PERSON] до [PERSON] про виділ в натурі частки майна, згідно якої просила виділити в натурі [PERSON] 3/10 частин житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; виділити в натурі [PERSON] 3/10 частин житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; виділити в натурі [PERSON] 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером 3210900000:01:003:0122, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; виділити в натурі [PERSON] 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером 3210900000:01:003:0122, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а також стягнути судові витрати (в т.ч. витрати за надання професійної правничої допомоги в розмірі 57 000 грн.). 06 жовтня 2021 року представником позивача [PERSON] було направлено заперечення на зустрічну позовну заяву, просив повернути зустрічний позов. 17 грудня 2021 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Махнівського М.О. надійшли уточнення до зустрічної позовної заяви, згідно якої просив прийняти зустрічну позовну заяву до розгляду; виділити в натурі [PERSON] 3/10 частин житлового будинку який знаходиться за адресою [ADDRESS] ; виділити в натурі [PERSON] 3/10 частин житлового будинку, який знаходиться за адресою [ADDRESS] ; виділити в натурі [PERSON] 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером 3210900000:01:003:0122, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] ; виділити в натурі [PERSON] 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером 3210900000:01:003:0122, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по справі. 27 січня 2023 року до суду від відповідачки [PERSON] надійшло клопотання про залишення зустрічного позову без розгляду та закриття провадження по справі. В обґрунтування зазначеного клопотання зазначила, що предметом судового спору поданій справі є поділ спільного майна подружжя. Спільним майном подружжя є житловий будинок загальною площею 68,3 кв.м з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка, загальною площею 0,0413 га, кадастровий номер 3210900000:01:003:0122, яка находиться за адресою: [ADDRESS] та належить відповідачу на праві приватної власності. Внаслідок воєнних дій, які мали місце в Ірпені в лютому-березні 2022 року, житловий будинок який є предметом спору знищено. Таким чином вважала, що відсутній предмет спору на теперішній час. Стосовно земельної ділянки, зазначила, що право власності на земельну ділянку набуто відповідачем в період часу, коли вона вже не перебувала в шлюбі, тож це майно не є майном подружжя. Відповідач використала особисте право на безоплатне отримання в приватну власність земельної ділянки комунальної власності. Теоретично поділ земельної ділянки можна було б розглядати, якби на ній дійсно знаходився будинок, про поділ якого заявляє позивач. Але будинку вже немає. Оскільки по даній справі відсутній предмет спору, відповідач просила суд залишити поданий нею зустрічний позов без розгляду та закрити провадження по справі. 17 березня 2023 року від представника\~позивача [PERSON] \~до суду\~надійшли заперечення\~на клопотання про залишення зустрічного позову без розгляду, закриття провадження по справі. Вказав, що заперечує щодо задоволення клопотання відповідача в частині закриття провадження у справі та скасування заходів забезпечення позову, наступних підстав. Так, незважаючи на те, що спірна земельна ділянка оформлена на відповідача, при цьому на земельній ділянці розташований будинок з надвірними спорудами, то у разі винесення судом рішення про визнання права власності за [PERSON] на частину будинку з надвірними спорудами, відповідно, є підстави для визнання права власності за [PERSON] на частину земельної ділянки. Твердження відповідача про те, що нібито право власності на спірну земельну ділянку набуто відповідачем після розірвання шлюбу, суперечить фактичним обставинам справи. Як свідчить Інформація з ДРРП від 27.03.2021 року, спірна земельна ділянка набута відповідачем у власність 18.02.2002 року, що підтверджується посиланням на Державний акт на право приватної власності на землю, серія та номер: III-КВ №089487, P№1488 виданий 18.02.2002 року, видавник: Ірпінська міська рада народних депутатів. Як свідчить рішення Ірпінського міського суду Київської обл. від 28.08.2018 року по справі № 367/1662/18, шлюб між [PERSON] та відповідачем було розірвано 28.09.2018 року. Отже. спірна земельна ділянка набута під час шлюбу з [PERSON] та є спільним майном подружжя. Навіть якщо б житловий будинок та надвірні споруди були знищені, то це не є підставою для закриття провадження у справі, оскільки відповідач вже після придбання будинку використала своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки під час шлюбу з [PERSON] , причому спірна земельна ділянка була надана відповідачу не десь в чистому полі, а саме під спірним житловим будинком та надвірними спорудами, і позивач як правонаступник померлого [PERSON] вправі заявляти вимоги про визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті її батька [PERSON] на 1/2 частину спірної земельної ділянки, та, в разі пошкодження нерухомого майна через воєнні дії, отримувати частину компенсації. На підставі викладеного, просив залишити без задоволення клопотання відповідача в частині закриття провадження у справі. Ухвалою суду\~від 06\~грудня 2023\~року було клопотання відповідача [PERSON] про залишення зустрічного позову без розгляду було задоволено та залишено без розгляду зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про виділ в натурі частки майна, а у задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про закриття провадження по справі було відмовлено. Підготовче провадження у справі було закрито та призначено до розгляду по суті. Позивачка [PERSON] та її представник у судове засідання не з`явились. Представник позивачки [PERSON] до суду направив заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позов підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні заперечувала щодо позову в повному обсязі та просила відмовити у його задоволенні. Представник позивачки [PERSON] висловив заперечення проти позову, просив відмовити у задоволенні заявлених у позовній заяві вимог. Заслухавши доводи учасників процесу, дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків. Кожна особа має право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК України), звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 статті 4 ЦПК України). Згідно з частиною 1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частини 1, 2 статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (частина 2 статті 78 ЦПК України). Судом встановлено, що 06 січня 1995 року між [PERSON] та [PERSON] у Відділі реєстрації актів цивільного стану Московського районного управління юстиції у м. Києві було зареєстровано шлюб за актовим записом № 04, що підтверджується свідоцтвом про одруження, виданим повторно серії [NUMBER] від 06.06.2001 року. 27.10.2000 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір купівлі-продажу житлового будинку за № №3-7745, згідно якого [PERSON] придбала 3/5 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS] з відповідною частиною надвірних будівель. Згідно відомостей з реєстру речових прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 4041864, 3/5 частини житлового будинку за адресою [ADDRESS] загальною площею 129,6 кв. м. належить на праві приватної спільної часткової власності [PERSON] за Договором купівлі-продажу №3-7745 від 27.10.2000 року. На житловий будинок за адресою: за адресою [ADDRESS] , 17 квітня 2013 року Ірпінським бюро технічної інвентаризації було виготовлено технічний паспорт, згідно якого розмір частки власності [PERSON] становить 3/5 частини, [PERSON] 2/5 частини. Відповідачка не заперечувала, що частину житлового будинку було придбано за період шлюбу. Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-КВ №089487 від 18.02.2002 року, на підставі Рішення виконкому Ірпінської міської Ради народних депутатів № 296/4 від 06.11.2001 року [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0413 га, яка розташована за адресою [ADDRESS] . Як вбачається з витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-3218774752020 від 28.02.2020 року, земельна ділянка загальною площею 0,0413 га з кадастровим номером 3210900000:01:003:0122, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] , підставою виникнення права власності є Рішення органу виконавчої влади рішення виконкому Ірпінської міської Ради народних депутатів № 296/4 від 06.11.2001 року. Також з Інформація з ДРРП від 27.03.2021 року вбачається, що спірна земельна ділянка набута відповідачем у власність 18.02.2002 року, що підтверджується також Державним актом на право приватної власності на землю, серія та номер: III-КВ №089487, виданий 18.02.2002 року, видавник: Ірпінська міська рада народних депутатів. Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 28 серпня 2018 року, було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 06 січня 1995 року відділом реєстрації актів громадянського стану Московського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 04. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічні норми містить частина друга статті 372 ЦК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує». Тобто, той із подружжя, який заявляє про спростування презумпції спільності майна, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних та допустимих доказів. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого із подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Як вбачається з матеріалів справи предметом спору у цій справі про поділ майна подружжя є 3/5 частини житлового будинку, розташованого на земельній ділянці загальною площею 0,0413 га з кадастровим номером 3210900000:01:003:0122, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а також вказана земельна ділянка. Враховуючи ту обставину, що право власності на 3/5 частини житлового будинку, за адресою: [ADDRESS] , на підставі Договору купівлі-продажу житлового будинку за № №3-7745 від 27.10.2000 року зареєстровано за відповідачем, тобто під час шлюбу сторін, за таких обставин 3/5 частини житлового будинку є спільною сумісною власністю подружжя і ці обставини відповідачем не спростовані, як того вимагає норма статті 60 СК України, встановлюючи презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Щодо земельної ділянки, суд зазначає наступне. Як встановлено судом спірна земельна ділянка набута відповідачкою на підставі на підставі Рішення виконкому Ірпінської міської Ради народних депутатів № 296/4 від 06.11.2001 року у порядку приватизації. Пунктом 5 частини першої статті 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 березня 2018 року у справі № 686/9580/16-ц (провадження № 61-3478св18) зроблено висновок, що «земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України». Пленумом Верховного Суду України у пункті18-2 постанови від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (у редакції від 19 березня 2010 року), роз`яснено, якщо на земельній ділянці, яка є особистою приватною власністю одного з подружжя, а не спільною сумісною власністю подружжя, знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою, переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК України, 377 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 120 ЗК України в редакції чинній на момент звернення позивача з позовом до суду у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користування іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю, споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Згідно з частиною першою статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Системний аналіз змісту наведених норм статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України дає підстави для висновку про однакову спрямованість їх положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований, відповідно до якого визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Отже, чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства. З огляду на викладене, врахувавши рівність часток подружжя у спірному домоволодінні, що підлягає поділу, суд приходить до висновку про визнання за сторонами права власності по частці спірної земельної ділянки, загальною площею 0,0413 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 3210900000:01:003:0122, яка находиться за адресою: [ADDRESS] . З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 08.07.2020 року. На момент смерті [PERSON] спір щодо поділу майна подружжя не було вирішено. При цьому спірні правовідносини, ураховуючи предмет та підстави позовних вимог [PERSON] , допускають правонаступництво, оскільки даний позов пов?язаний з майновими правами самого [PERSON] , як особи, яка має право на частину у спільному майні подружжя. Відповідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України). Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Статтею 392 ЦК України регламентовано, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання , у разі якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Як підтверджується матеріалами справи, [PERSON] у визначений законом строк, а саме 13.07.2020 року звернулася до приватного нотаріуса Ірпінського нотаріального округу Київської області Кінащук М.А. із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Відповідно до п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). За змістом ст. 392 ЦК належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно, зокрема, житловий будинок, земельну ділянку. Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов?язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відтак, прийнявши спадщину після смерті свого батька - [PERSON] , навіть за умови, що [PERSON] не отримала свідоцтва про право на спадщину, вона в силу закону має речові права на спірне майно. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Подібний висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 22.03.2023 у справі № 463/6829/21. Слід зазначити, що внаслідок воєнних дій у м. Ірпінь, будинок за адресою [ADDRESS] було пошкоджено, що підтверджується довідкою про знищення житлового приміщення, яка видана виконавчим комітетом Ірпінської міської ради №4071 від 18.07.2022 року. У вказаній Довідці, яка видана за підписом першого заступника міського голови А. Кравчука, зазначено, що у зв`язку із бойовими діями, які відбувались у 2022 році на території Ірпінської міської територіальної громади, житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] було пошкоджено, а саме житлове приміщення знищено внаслідок влучання боєприпасу та вигорання. Житло непридатне для проживання. 03 червня 2022 року будівельним експертом 1-і категорії [PERSON] (кваліфікаційний сертифікат серія АЕ № 006016, виданий 22.12.2020 року), проведено технічне обстеження житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . За результатами такого обстеження, було складено попередній звіт № Т3-075/2022, про технічний стан несучих та огороджувальних конструкцій житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , та наданий наступний висновок про технічний стан несучих конструкцій - в цілому - аварійний. По несучій здатності та придатності до нормальної експлуатації відповідають аварійному стану «4, що згідно ДСТУ-Н Б В. 1.2-18:2016 передбачає їх повну заміну або ліквідацію об?єкту. Об?єкту присвоєна категорія пошкодження «Ш», що означає: «Об`єкт непридатний для використання за цільовим призначенням, повністю втратив свою економічну цінність, наявні пошкодження несучих та огороджувальних конструкцій, ступінь та характер яких свідчить про небезпеку аварійного обвалення об?єкта (зруйновані об?єкти)». На підставі даного звіту,

Outcome: approved