Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-18 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог [PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернувся до суду з позовом до Державного підприємства ''Східний гірничо-збагачувальний комбінат'' (далі - відповідач, ДП "СхідГЗК") про стягнення грошових коштів не виплачених при звільненні, в якому, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в розмірі 69397,64 грн та компенсацію середнього заробітку за останні 6 місяців в розмірі 110416,80 грн, що разом складає 179814,44 грн. Рух справи 26.06.2023 позовна заява надійшла до Кіровоградського районного суду Кіровоградської області та розподілено судді Квітці О.О.. 30.06.2023 ухвалою суду прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою суду від 24.01.2024 позов залишено без руху, позивачу надано строк на усунення недоліків, які усунуті позивачем 06.02.2024. Безпосередньо розгляд справи по суті суд здійснив у судовому засіданні 19.02.2024. Позиція позивача В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у період із 01.12.1998 по 09.09.2022 позивач перебував у трудових відносинах з ДП "СхідГЗК". 09.09.2022 позивач звільнився. При звільненні розрахунку по нарахованій заробітній платі з позивачем проведено не було. Згідно з довідки відповідача від 05.06.2023 №62 загальна сума заборгованості по заробітній платі становить 69397,64 грн, а тому позивач звернувся до суду. Крім того, у зв`язку з тим, що відповідач не провів повний розрахунок при звільненні, позивач просить також стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку за останні шість місяців, що складає 110416,80 грн (849, 36*130). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги, з урахування заяви про зменшення позовних вимог, підтримав в повному обсязі. Вважає, що позивач має право на отримання середнього заробітку за останні шість місяців саме в такому розмірі, як заявлено в заяві про зменшення позовних вимог, а саме в сумі 110416,80 грн. Позиція відповідача Відповідачем подано відзив, у якому відповідач просить зменшити позивачу суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до співмірної суми боргу при звільнені в розмірі 17835,20 грн. Зазначає, що позивач з 01.12.1998 по 09.09.2022 працював на Інгульській шахті ДП "СхідГЗК" та був звільнений на підставі п.2 ст. 40 КЗпП у зв`язку із виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає продовженню цієї роботи. На цей час ДП "СхідГЗК" із-за свого скрутного становища має заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] в сумі 69397, 64 грн, про що позивачу надавались відповідні довідки. При цьому відповідач по справі не погоджується з розрахунком компенсації середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки він є не співмірним із сумою боргу з наступних підстав. Встановлений ст.117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Необхідно також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною трудових правовідносинах. Водночас у таких відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто, має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18) зазначила, що якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим стосовно роботодавця, а також стосовно третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру застосовуваного судом заходу відповідальності може призводити до об`єктивно нерозумних і несправедливих наслідків. Оцінка втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач. З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст.117 КЗпП України. Отже, відповідач вважає, що позивачу при звільненні 09.09.2022 належні суми у розмірі| 69397,64 грн не виплачені. Середній заробіток при звільненні [PERSON] складає 17836,56 грн, що по відношенню до невиплачених 69397,64 грн складає 25,7% (17836,56/69397,64 *100=25,7%), що є підставою для застосування зазначеного процентного співвідношення до встановленого судом розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - 69397,64 грн (69397,64*25,7/100=17835,20 грн), що є співмірним при визначені розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача. Таким чином, вважає, що на користь позивача підлягають стягненню 17835,20 грн середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, зазначена сума визначена без прибуткового податку з громадян та інших обов`язкових платежів, оскільки справляння і сплата цього податку є відповідно обов`язком роботодавця та працівника. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] підтримав обставини, викладені у відзиві на позовну заяву, та зазначив, що сторона відповідача погоджується з тим, що існує заборгованість перед позивачем щодо виплати заробітної плати в сумі 69397,64 грн, проте заперечує щодо стягнення 110416,80 грн середнього заробітку, оскільки позивач не поніс майнових втрат, він отримує компенсацію згідно з рішенням Пенсійного фонду. Просив зменшити позивачу суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до співмірної суми боргу при звільненні в розмірі 17835,20 грн. Обставини справи, зміст спірних правовідносин Судом встановлено, що наказом ДП ''Східний гірничо-збагачувальний комбінат'' Інгульська шахта №307 від 30.11.1998 [PERSON] прийнято з 01.12.1998 на посаду водія автотранспортних засобів, що підтверджується відомостями у трудовій книжці серії [NUMBER] . 09.09.2022 наказом ДП ''Східний гірничо-збагачувальний комбінат'' Інгульська шахта №227 о/с звільнено [PERSON] з посади водія автотранспортних засобів на перевезення гірничої маси автотранспортного господарства на підставі п.2 ст. 40 КЗпП у зв`язку із виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає продовженню цієї роботи. Відповідно до довідки ДП ''Східний гірничо-збагачувальний комбінат'' Інгульська шахта №62 від 05.06.2023 заборгованість по заробітній платі [PERSON] , який працював на Інгульській шахті ДП ''Східний гірничо-збагачувальний комбінат'' на посаді водія автотранспортних засобі 3.2.1.кл., складає 69397,64 грн. Згідно з довідки ДП ''Східний гірничо-збагачувальний комбінат'' Інгульська шахта №61 від 05.06.2023 про середньомісячну та середньоденну заробітну плату [PERSON] станом на час звільнення 09.09.2022 середньоденна заробітна плата становить 849,36 грн. Релевантні джерела права Згідно з ч. 1 ст.47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. При цьому, відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Відповідно до ч. 2 ст.233 КЗпП із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Згідно з ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Відповідно до ст.27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Порядок здійснення розрахунків визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100. Пунктом 8 цього Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Оцінка доказів та висновки суду Проаналізувавши зазначені норми, суд приходить до висновку, що всі суми (заробітна плата, компенсація за несвоєчасну виплату заробітної плати, компенсація за невикористану відпустку, тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Враховуючи викладене, а також те, що позивач звернувся до суду в строк, визначений ст.233 КЗпП України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі підлягають задоволенню, оскільки з позивачем не проведений розрахунок по заробітній платі, що не оспорюється відповідачем. Що ж стосується середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, то слід зазначити наступне. Позивач просив стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 110416,80 грн за останні шість місяців з розрахунку 130 робочих днів * середньоденна заробітна плата 849,36 грн. Із наданої позивачем довідки № 61 від 05.06.2023, виданої ДП "СхідГЗК" Інгульська шахта, вбачається, що середньоденна заробітна плата [PERSON] станом на час звільнення 09.09.2022 становить 849,36 грн. Отже, із відповідача на користь позивача слід стягнути середній заробіток за час затримки кінцевого розрахунку при звільненні за шість місяців в сумі 110416,80 грн (849,36 грн/день *130 робочих днів). Доводи відповідача про відсутність коштів у підприємства та тяжкий фінансовий стан не приймаються судом до уваги, оскільки сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 110416,80 грн, вважаючи її співмірною розміру заборгованості на день звільнення. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню, обставини, що спростовують позовні вимоги, судом не встановлені. Розподіл судовий витрат Вирішуючи питання щодо судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Згідно із ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» за вимогу майнового характеру встановлена ставка судового збору у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить за цим позовом за вимогу про стягнення заробітної плати 1073,60 грн, які, зважаючи на рішення прийняте судом по суті позову, підлягають стягненню з відповідача на користь держави, що відповідає вимогам ст.141 ЦПК України. За вимогу про стягнення середнього заробітку позивачем, відповідно до ували суду від 24.01.2024, сплачено судовий збір в розмірі 1528,84 грн. Разом з цим, в судовому засіданні 19.02.2024 судом прийнято заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку, які задоволені судом. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1104,17 грн, а судовий збір в розмірі 424,67 грн підлягає поверненню позивачу, як надмірно сплачений, що відповідає вимогам ч.2 ст.6, п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved