Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-18 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернувся до Саратського районного суду Одеської області з урахуванням уточненої позовної заяви до [PERSON] , про визначення місця проживання дитини, утримання і виховання батьком, за фактичною адресою проживання: [ADDRESS] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Служба у справах дітей Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району, Одеської області. В обґрунтування позову, з урахуванням уточнень (а.с.42), вказав, що з 20 березня 2013 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. В період шлюбу у них народилася донька, [PERSON] , [INFO] . До складу їх сім`ї входить також падчерка - донька відповідачки від першого шлюбу, [PERSON] , [INFO] . На протязі тривалого часу у відсутність відповідачки фактично діти проживають з позивачем за адресою: [ADDRESS] . З початку літа 2023 року стосунки між подружжям фактично погіршено через те, що відповідачка покинула сім`ю та переїхала до Фінляндії, де фактично і проживає без їх малолітньої дитини [PERSON] та падчериці [PERSON] , тому одночасно позивач звернувся до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу. Діти проживають з позивачем та знаходяться на його утриманні, останній приділяє час та увагу їх вихованню, цікавиться їх шкільним життям. Мати дітей [PERSON] , після зміни місця проживання контакти зі школою де навчаються діти не підтримує, з вчителями не спілкується. Вказані обставини фактично підтверджуються наявними належними доказами, а саме, що позивач фактично проживає з дітьми за вищевказаною адресою та самостійно виховує та утримує неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] та падчерицю [PERSON] , [INFO] . Також позивач зазначив, що умови проживання є належними для проживання неповнолітніх дітей. Посилаючись на зазначене, просив суд визначити місце проживання, утримання і виховання дитини, [PERSON] [INFO] разом з батьком, за фактичною адресою проживання батька: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 17 липня 2023 року провадження у даній справі було відкрито в загальному порядку та розпочато підготовче провадження. Ухвалою суду від 18 жовтня 2023 року витребувано у Служби у справах дітей Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області письмовий висновок щодо розв`язання спору, підготовче засідання відкладено. Ухвалою суду від 21 листопада 2023 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду. У зв`язку зі зміною відповідачкою своєї позиції, щодо заявлених позовних вимог, ухвалою суду від 05 грудня 2023 року витребувано у Служби у справах дітей Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області письмовий висновок щодо розв`язання спору, судове засідання відкладено. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник - адвокат Дімов А.П. позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у уточненому позові та наполягали на його задоволенні. Позивач зазначив, що зареєстрований по [ADDRESS] , але фактично проживає по [ADDRESS] . Даний будинок йому подарований, але документи до даного часу на право власності не оформлені. В даному будинку він проживає разом з малолітньою донькою, [PERSON] , 2015 року народження, а відповідачка проживає в будинку його батьків, разом з його батьками та дитиною від першого шлюбу [PERSON] , 2010 року народження. Відповідачка [PERSON] у підготовчому судовому засіданні визнавала позов у повному обсязі. У судовому засіданні змінила свою позицію з приводу позовних вимог та зазначила, що позов не визнає, просить відмовити у його задоволенні, оскільки бажає, щоб діти проживали спільно з нею та вона має намір поїхати за кордон на роботу разом з дітьми, щоб не розлучати їх. Вона дійсно залишала дітей, [PERSON] та [PERSON] на позивача, оскільки іздила за кордон на заробітки. Представник третьої особи Служба у справах дітей Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області Яковець К.С. у судове засідання не з`явилася, подала суду письмову заяву про слухання справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Судом зі згоди сторін, ухвалено про слухання справи у відсутність представника третьої особи. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, суд приходить до таких висновків. Судом встановлено, що сторони у справі з 20 березня 2013 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого повторно 14 червня 2018 року Саратським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області на підставі актового запису № 29. Від зареєстрованого шлюбу у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується записами даних про батьків у свідоцтві про народження дитини серії [NUMBER] , виданого 23 липня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Саратського районного управління юстиції в Одеській області на підставі актового запису № 263, із зазначенням батька - [PERSON] та матері - [PERSON] . Згідно довідки виданої старостою Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області Т. Сухаревською 29 червня 2023 року за №35, позивач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] до складу його сім`ї входять: дружина [PERSON] , 1992 року народження, падчериця [PERSON] , 2010 року народження та донька [PERSON] , 2015 року народження (а.с.15). [PERSON] , 2015 року народження, навчається у Комунальному закладі «Зорянський ЗЗСО» та переведена до 3-го класу, має досягнення у навчанні, що вбачається із копії свідоцтва про досягнення 1-2 клас (а.с.16). Позивач працює водієм автотранспортних засобів у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Дружба СВК» та отримує заробітну плату у середньому у розмірі 14 622,37 грн, на підтвердження чого ним надано довідку про доходи від 24 серпня 2023 року №0000-000015 (а.с.27). За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і насамперед повинні бути визначені та враховані інтереси дитини з огляду на об`єктивні обставини спору, а вже тільки потім права батьків. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. За частинами першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Із системного тлумачення пункту 1 статті 3, статті 9 Конвенції про права дитини, частин другої, третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», статті 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Отже, при вирішенні питань про місце проживання дітей у випадку, коли їх батьки проживають окремо, необхідно дотримуватися принципу забезпечення найкращих інтересів дітей, обумовлених необхідністю забезпечити дітям повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09). Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), які стосуються застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішенні ЄСПЛ «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, головним критерієм при вирішенні таких справ у першу чергу є інтереси дитини, а вже тільки потім право батьків. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц зазначила, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага, в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини, приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Враховуючи вимоги статті 51 Конституції України, статей 3, 9, 18 Конвенції про права дитини, статті 7 СК України, а також положення прецедентної практики Європейського суду з прав людини, при вирішенні справи, зокрема, про визначення місця проживання дитини встановлення обставин, які, на думку суду, забезпечують найкращі інтереси дитини та зазначення указаних обставин у відповідному рішенні є обов`язком суду. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає (частина четверта статті 29 ЦК України). Цьому кореспондує абзац другий частини другої статті 13 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні (в редакції, чинній на момент виникнення відповідних правовідносин, далі - Закон про вільне пересування). Фізична особа може мати кілька місць проживання (частина шоста статті 29 ЦК України). Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою (частини перша та третя статті 160 СК України).При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Як на підставу своїх вимог про визначення місця проживання дитини, позивач посилається на існування між сторонами спору щодо місця проживання дитини за адресою: [ADDRESS] , де він на даний час проживає з дитиною, донькою [PERSON] , 2015 року народження. Однак, з наданих суду та досліджених матеріалів справи не вбачається, що між батьками дітей існує спір, щодо місця проживання дитини, належних та допустимих доказів зазначеного суду не надано. Як встановлено судом позивач наполягає на визначенні місця проживання малолітньої дитини [PERSON] разом з ним за фактичною адресою проживання: [ADDRESS] , натомість не надає суду докази наявності в нього права користування або власності зазначеним будинком. З наданою позивачем та дослідженою в судовому засіданні довідки №353 від 19.06.2023 року наданою старостою Саратської селищної ради [PERSON] вбачається, що позивач зареєстрований та проживає у [ADDRESS] та до складу його сім`ї входять: дружина [PERSON] , падчерка [PERSON] , 2010 року народження та донька [PERSON] , 2015 року народження. Даною довідкою повністю спростовуються твердження позивача, щодо проживання ним окремо за адресою: [ADDRESS] (а.с.15). Суд критично оцінює довідки Зорянського старостинського округу Саратської селищної ради №538 від 10.11.2023 року та №59 від 24.01.2024 року, видані старостою [PERSON] , які зазначені у висновку органу опіки та піклування від 20.11.2023 року та від 01.02.2024 року, відповідно до яких позивач [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але проживає разом з донькою [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] , оскільки не зазначено з якого часу проживає позивач з дочкою за вказаною адресою та на якій підставі він використовує даний будинок, (а.с.61, 78 ). Згідно зі статтею 3 Конвенції про права дитини в усіх випадках щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї (стаття 9 вказаної Конвенції). Крім того, суд наголошує, що дитина є суб`єктом права і незважаючи на вікову категорію, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя. Тлумачення частини другої статті 171 СК України свідчить, що вона закріплює випадки, коли думка дитини має бути вислухана обов`язково. До таких випадків належить: вирішення спору між батьками, іншими особами щодо її виховання (стаття 159 СК України); вирішення спору між батьками, іншими особами щодо її місця проживання (стаття 161 СК України); вирішення спору про позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України); вирішення спору про поновлення батьківських прав (стаття 169 СК України); вирішення спору щодо управління її майном (стаття 177 СК України). Комплексний аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. При цьому під час визначення місця проживання малолітньої дитини, зважаючи на вікову категорію дитини, бесіду з останньою має проводити психолог, головним завданням якого є встановлення дійсного психоемоційного стану дитини, визначення інтересів дитини та отримання думки щодо бажання дитини проживати з одним із батьків. Проте суд має враховувати висловлену думку системно, з`ясовуючи належно фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню питання місця проживання дитини. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб. Суд зазначає, що сторони не заявили клопотання про допит в судовому засіданні неповнолітньої дитини з метою з`ясування її думки, щодо місця проживання, зазначили, щоб не травмувати дитину, немає необхідності допитувати її в судовому засіданні. Суд самостійно у спосіб передбачений ЦПК України позбавлений можливості збирати докази. У матеріалах доданих до висновку органу опіки та піклування від 01.02.2024 року №784 наявний протокол бесіди головного спеціаліста служби у справах дітей Саратської селищної ради [PERSON] з дитиною, [PERSON] , 2015 року народження, з якого вбачається, що дитина проживає з батьком та до неї приходять мама та сестра. Волна періодично іздить до них у гості. Має велике бажання проживати з мамою, татом та сестрою [PERSON] . Дуже любить сестричку і хоче постійно спілкуватися з нею. [PERSON] інколи залишається в неї ночувати (а.с.85). Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, мають бути враховани об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, дитина не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. З акту обстеження житлово-побутових умов від 25.01.2024 року, доданого до висновку органу опіки та піклування від 01.02.2024 року №784 вбачається, що будинок по [ADDRESS] , одноповерховий, будинку складається з 2-х спалень, коридору, кухні та котельні. В будинку проживають [PERSON] , позивач та його донька [PERSON] , 2015 року народження. Будинок відповідає санітарним нормам, дитина має власну кімнату, у якій створені всі умови для проживання та навчання (а.с.84). З акту обстеження житлово-побутових умов від 25.01.2024 року, доданого до висновку органу опіки та піклування від 01.02.2024 року №784 вбачається, що будинок по [ADDRESS] одноповерховий, опалення парове, є господарські будівлі. Стан житла задовільний. В будинку проживають [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , відповідачка та донька відповідачки, [PERSON] , 2010 року народження. Будинок відповідає санітарним нормам, дитина має власну кімнату, у якій створені всі умови для проживання та навчання (а.с.88). З зазначеного акту обстеження житлово-побутових умов вбачається, що відповідачка, проживає разом з батьками позивача, за місцем реєстрації позивача. Досліджені судом характеритистики на позивача та відповідача, свідчать про те, що, як позивач та і відповідачка позитивно характеризуються за місцем проживання. Позивач працює, приймає участь у вихованні дітей, у розвитку та життєдіяльності села. Відповідачка, добра господиня та мати, займається вихованням дітей. Все зазначене вище викликає у суду сімнів у наявності спору між сторонами щодо місця проживання дитини (а.с.82, 87). Відповідно до положень частин четвертої-шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. При ухваленні рішення, суд також приймає до уваги що згідно поданого до суду висновок органу опіки та піклування Виконавчого комітету Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області, затверджений рішенням від 20 листопада 2023 року № 710, встановлено факт відсутності спору щодо місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , оскільки батьки дійшли згоди, матір дитини [PERSON] не заперечує проти проживання доньки разом із батьком за відсутності умов та матеріальних можливостей утримувати двох дітей, про що також написала заяву 23 жовтня 2023 року (а.с.61). В судовому засіданні 05 грудня 2024 року відповідачка [PERSON] зазначила що наразі між сторонами наявний спір про визначення місця проживання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду повторно витребувано у Служби у справах дітей Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області письмовий висновок щодо розв`язання спору. Згідно повторно наданого висновку органу опіки та піклування Виконавчого комітету Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області, який затверджений рішенням від 01 лютого 2024 року № 784, встановлено доцільність визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з батьком- [PERSON] , за адресою його проживання- [ADDRESS] (а.с.79). Даний висновок є недостатньо обгрунтованим, у ньому не зазначено, чому орган опіки та піклування прийшов до висновку про те, що дитина, [PERSON] , 2015 року народження повинна проживати окремо від матері та сестри [PERSON] , 2010 року народження, і що таке окреме проживання дітей, буде відповідати її найкращим інтересам. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлученим зі своєю матір`ю. Під час вирішення спору щодо місця проживання неповнолітньої дитини, органом опіки та піклування не бралося до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, окрім цього не з"ясовувалась думка дитини щодо спору. Також орган опіки та піклування надаючи висновок не запросив психолога для бесіди з малолітньою дитиною, щодо визначення місця проживання. Висновок органу опіки та піклування не вмотивований належним чином, суперечить закону та дійсним обставинам справи і не відповідає інтересам дітей, а тому не може бути врахований при ухваленні рішення в цій справі. Не дано оцінки побажанням дитини, щодо місця проживання. Таким чином, при вирішенні таких спорів доцільно та правильно керуватися виключно інтересами дитини, суду передусім потрібно впевнитися, що саме той з батьків, на чию користь буде прийнято рішення, створить для дитини належні умови для її морального, духовного та фізичного розвитку. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Згідно з частиною першою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За положеннями ст.ст. 2, 4 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. На підставі досліджених доказів й у співставленні з нормами законів суд дійшов висновку, що позивачем не надано суду доказів, що право позивача було порушене в частині визначення місця проживання, утримання та виховання дитини, а тому немає підстав у застосуванні заходів судового захисту. Відтак у задоволенні позову щодо визначення місця проживання, утримання та виховання дитини, слід відмовити.

Outcome: dismissed