Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-26 00:00:00

28.09.2023 року позивач в особі свого представника за довіреністю адвоката Мужик Назара Тарасовича засобами поштового зв`язку звернувся до суду із заявою, в якій просив суд стягнути з відповідача на користь позивача як правонаступника акціонерного товариства «Альфа банк» заборгованість за угодою про надання споживчого кредиту №501285266 від 23.12.2020 року у розмірі 41545,41 грн., з яких 26525,38 грн. заборгованості за кредитом, 5907,32 грн. заборгованості по відсоткам та 9112,71 грн. заборгованості за комісією, з урахуванням того, що строк кредитного договору не закінчився, а вимогу про дострокове повернення коштів відповідачем через неналежне виконання зобов`язання позивач пред`явив 03.07.2023 року. В обгрунтування позову було зазначено, що 23.12.2020 року між АТ «Альфа банк» та відповідачем було укладено угоду про надання споживчого кредиту №501285266 на підставі відповідної оферти та анкети-заяви відповідача, відповідно до яких сторони погодили видачу кредиту у розмірі 31086,41 грн. за типом кредиту «Кредит готівкою» зі сплатою 21,99% процентів за користування грошима на термін 5 років до 23.12.2025 року. Відповідач належним чином зобов`язання за кредитним договором не виконував, що призвело до не виконання взятих на себе зобов`язань та звернення позивача до суду. Ухвалою судді від 26.10.2023 року провадження у справі було відкрито у спрощеному позовному провадженні без виклику осіб, наданий час сторонам по справі для подання усіх заяв по суті позову (а.с.41). Позивач та відповідач про вказану ухвалу були повідомлені належним чином (а.с.42, 43). Відзив від відповідача не надходив. Інші заяви, клопотання у справі відсутні та інші процесуальні дії у справі не застосовувалися. Розгляд справи проводиться у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності до ч.5 ст.279 ЦПК України\~за наявними у справі матеріалами у межах строків, визначених ст.275 та ч.2 ст.279 ЦПК України. Можливість ухвалення заочного рішення в такому випадку не передбачена. Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 23.12.2020 року відповідач на підставі акцепту публічної пропозиції АТ «Альфа-банк» відповідно до оферти на укладання угоди про надання споживчого кредиту №501285266, обслуговування кредитної кратки та відкриття відновлювальної кредитної лінії свою згоду на отримання в АТ «Альфа-банк» кредиту розміром 31086,41 грн. строком на 5 років до 23.12.2025 року по програмі «Кредит готівкою» з фіксованою процентною ставкою 21,99% та сплатою комісії за обслуговування кредиту у розмірі 2,40% від суми кредиту відповідно до графіку платежів (а.с.4-6). Відповідач належним чином вимоги договору не виконував, що призвело до порушення вимог укладеного договору між сторонами та пред`явлення позивачем вимоги до відповідача спочатку у порядку досудової вимоги 03.07.2023 року (а.с.24), а згодом і звернення до суду із відповідним позовом. 12.08.2022 року зборами акціонерів було затверджено зміни найменування АТ «Альфа-банк» в АТ «Сенс-банк», які 30.11.2022 року були внесені до єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Погоджуючись з вимогами позивача щодо необхідності повернення відповідачем суми тіла кредиту та нарахованих процентів, які нараховувалися саме за користування кредитними коштами позивача до розрахунку заборгованості до 23.02.2023 року, суд вважає що заявлені вимоги позивача підлягають задоволенню саме в частині стягнення тіла кредиту у розмірі 26525,38 грн. та процентів за користування кредитом за період з 23.02.2022 року до 23.02.2023 року у розмірі 5907,32 грн, а загалом у сумі 32432,70 грн., що становить 78,07% від заявлених вимог у розмірі 41545,41 грн. Відповідно до\~статті 1054 Цивільного кодексу України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої\~статті 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною другою\~статті 1050 ЦК України\~визначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. За змістом положень\~статті 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі\~статтею 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В той же час суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення комісії за користування кредитом у розмірі 9112,71 грн. не можуть бути задоволені, оскільки комісія за користування кредитом прямо суперечить вимогам ч. 1, ч. 2\~ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування». У самій вищевказаній оферті у абзаці б) п.1 дійсно передбачена комісія за обслуговування (управління) кредитом в розмірі 2,40 %, що деталізовано у графіку платежів, де зазначена конкретна сума у розмірі 746,07 грн. щомісяця із вказівкою про те, що ця сума включає розрахунково-касове обслуговування банку, що протирічить вимогам законодавства, оскільки розрахункове-касове обслуговування є безоплатною послугою, яку повинна надавати фінансова установа при видачі кредиту. Таким чином, суд вважає, що умови договору про комісію передбачають виключно платні послуги стосовно обслуговування кредиту, що суперечить вимогам ч. 1, ч. 2\~ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», за яким надання таких послуг передбачено безоплатно. Відтак, умови договору про щомісячну плату за послуги банку щодо розрахунково-касового обслуговування, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд вважає нікчемними, а тому нарахована заборгованість за простроченою комісією в сумі 9112,71 грн. не підлягає стягненню з відповідача. Як вбачається з правового висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої\~статті 625 ЦК України. Також суд зазначає, що із правових висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13 (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) вбачається, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У частині четвертій\~статті 263 ЦПК України\~вказано про те, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відносно даної справи, суд погоджується з тим фактом, що після направлення 03.08.2023 року вимоги до відповідача від 03.07.2023 року договірні відносини щодо нарахування процентів та інших штрафних санкцій, як і договору в цілому, між сторонами припинилися. Виходячи з наведеного, суд вважає, що позивач, направивши повідомлення-вимогу від 03.07.2023 року про дострокове стягнення кредиту та нарахованих станом на 03.07.2023 року процентів, змінив строк дії та умови кредитного договору, припинивши його на майбутне. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений при зверненні до суду судовий збір у розмірі 2095,40 грн., що становить 78,07 % від задоволених судом вимог позивача до відповідача, враховуючи сплату судового збору у розмірі 2684,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial