Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-19 00:00:00

В листопаді 2023 року до Дзержинського міського суду Донецької області надійшла позовна заява представника позивача\~ адвоката\~Возного М.В., який діє в інтересах [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Представник позивач просить розірвати шлюб, який зареєстрований між сторонами 25 жовтня 1997 року Пролетарським відділом реєстрації актів громадянського стану м.Донецька, актовий запис №481. Зазначає, що під час шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе та суперечить інтересам позивача. Позивач зазначає, що останнім часом шлюбні відносини між ними фактично припинені, спільне господарство не ведеться. Інші вимоги, які може бути вирішено одночасно з позовом про розірвання шлюбу відсутні. Після розірвання шлюбу просить змінити позивачці прізвище на дошлюбне. Представник позивача та позивач у судове засідання не з`явились, надали заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, заявлені вимоги підтримують повністю. Представник відповідача адвокат Шкварко А.В. надав суду заяву, в якій проти задоволення позовних вимог щодо розірвання шлюбу не заперечує, позов визнає. Щодо заявленої позивачем вимоги про зміну відповідачці прізвища на дошлюбне заперечує, окрім того, просить не стягувати з відповідачки судові витрати, оскільки вона сама виховує неповнолітню дитину, а позивач на її утримання коштів не надає. Просив суд розглянути справу у відсутність сторони відповідача з урахуванням зазначених заперечень. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. За результатами розгляду наявних у справі матеріалів та перевірки їх доказами, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Наведене вище положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. В свою чергу, згідно ст.ст.\~109,110,112 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Отже, як встановлено судом, що між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , 25 жовтня 1997 року зареєстровано шлюб Пролетарським відділом реєстрації актів громадянського стану м.Донецька, актовий запис №481, що підтверджено свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] . Під час шлюбу у подружжя народився син- [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 17 грудня 2010 року. Спори про поділ майна при розірванні шлюбу між сторонами відсутні. Шлюбних стосунків подружжя не підтримує, спільне господарство не веде. Також, з позовної заяви вбачається, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача. При цьому, суд зауважує на тому, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Окрім того, суд приймає до уваги визнання позову відповідачем, що, враховуючи наявність для цього законних підстав, є приводом для задоволення позову згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України. Відповідно ст.\~113\~Сімейного кодексу\~України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Отже, зміна шлюбного прізвища на дошлюбне залежить виключно від волевиявлення особи, яка змінила своє дошлюбне прізвище на шлюбне, та не може залежати від бажання іншого з подружжя. Враховуючи те, що відповідачка не просить після розірвання шлюбу змінити її прізвище на дошлюбне, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно з ч.1\~ст. 142 ЦПК України\~у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У матеріалах справи наявна квитанція про сплату позивачем судового збору у розмірі 1073,60 грн. за подання до суду позову. Згідно з ч.1\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1\~ст. 142 ЦПК України\~передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, на підставі ч.1\~ст.142 ЦПК України\~позивачеві слід повернути з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, що становить\~грошову суму\~536,80 грн.\~Другу половину суми судового збору в розмірі 536, 80 грн\~слід стягнути з відповідачки у користь позивача\~на підставі ч.1\~ст.141 ЦПК України. Суд не бере до уваги твердження представника відповідачки щодо не стягнення з неї судового збору, оскільки на її утриманні перебуває неповнолітня дитини та позивач допомоги на утримання дитини не надає. Адже чинним законодавством України передбачено випадки звільнення особи від сплати судового збору, зокрема\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір»\~дозволяє розмежувати підстави звільнення від сплати судового збору, в залежності від суб`єкта звернення, а також, виходячи з характеру позовних вимог, з якими особа звертається до суду. З відомостей\~наданих відповідачкою не вбачається її звільнення від сплати судового збору на підставі ст.5 даного закону. Крім того,\~ст.8 Закону України «Про судовий збір»\~передбачено випадки, коли суд може звільнити особу від сплати судового збору, враховуючи майновий стан сторони. При цьому\~ст. 8 цього закону\~визначено чіткий перелік умов, за яких суд може звільнити сторін від сплати судового збору. Так, умови, визначені у п. 1 та п. 2 ч. 1\~ст. 8 вказаного закону, можуть застосовуватися лише до позивачів-фізичних осіб, котрі перебувають у такому фінансовому стані, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру їх річного доходу, та до позивачів, що мають певний соціальний статус - є військовослужбовцями; батьками, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; одинокими матерями (батьками), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; особами, які діють в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена. Щодо третьої умови, визначеної у п. 3 ч. 1\~ст. 8 вказаного закону, то законодавець, застосувавши слово «або», не визначив можливість її застосування за суб`єктом застосування, в той же час визначив коло предметів спору, коли така умова може застосовуватись, - лише у разі, коли предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. При цьому суд вважає, що п.1 та п.2 ч.1 ст.8 даного закону не може бути застосований до відповідачки, адже законодавець чітко виокремив, що за тих передбачених умов може бути звільнений від сплати судового збору тільки позивач, а п.3 ч.1 ст.8 даного Закону не стосується спорів щодо розірвання шлюбу, адже законодавством навпаки виокремлено окрему ставку судового збору за подання позовної заяви про розірвання шлюбу.

Outcome: partial