Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-13 00:00:00

11 квітня 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про оспорювання батьківства, виключення відомостей про батька дитини з актового запису про народження дитини та припинення стягнення аліментів. Позовна заява мотивована тим, що з початку 2009 року сторони проживали однією сім`єю не перебуваючи у шлюбі. [INFO] у сторін народився син [PERSON] . [INFO] сторони зареєстрували шлюб, а [INFO] у них народився син [PERSON] . Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12.01.2015 шлюб між сторонами було розірвано. Також, рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 липня 2016 року було стягнено з позивача на користь відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини від усіх видів його доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття. 23 вересня 2016 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , згодом шлюб розірвала, та в 2019 році уклала шлюб з [PERSON] , та змінила прізвище на [PERSON] . У 2016 році у позивача виникли підозри щодо батьківства, та в січні 2017 року будучи в м. Києві разом з дітьми він звернувся до генетичного центру DDC DNA Diagnostics Center, де була проведена генетична експертиза, та відповідно до результату генетичного центру: вірогідність батьківства [PERSON] дорівнює 0%, вірогідність батьківства [PERSON] дорівнює 99,9%. Після цього, у розмові відповідач підтвердила, що позивач не є батьком сина [PERSON] . Так як відповідач немала змоги сама утримувати дітей, позивач продовжував сплачувати аліменти на утримання двох дітей, однак в даний час він проживає з жінкою без реєстрації шлюбу, та їм не вистачає грошових коштів на потреби сімї.\~При зверненні\~до відповідача\~з проханням\~припинити стягнення\~аліментів на\~утримання старшого\~сина на\~підставі заяви\~поданої до\~виконавчої служби,\~остання відмовилась.Посилаючись на вищевикладені обставини позивач просив суд задовольнити позовну заяву. Позивач у судове засідання не з`явився, його представник [PERSON] надав суду заяви про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явилася, її представник [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позов не визнала. Відповідач не заперечує щодо проведення судово-генетичної експертизи, зобов`язується прибути разом з дитиною на місце її проведення. Представник Центрально-Міського відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Зирянова Н.С. надала суду заяву про розгляд справи без її участі, не заперечує проти позову. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження, виданого Центрально-Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 590, [PERSON] записаний батьком, а [PERSON] матір`ю [PERSON] , [INFO] , та свідоцтва про народження, виданого Центрально-Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 359, [PERSON] записаний батьком, а [PERSON] матір`ю [PERSON] , [INFO] (а.с.13, 14). Рішенням Центрально-Міського\~районного суду\~м.\~Кривого Рогу\~Дніпропетровської області\~від 12.01.2015,\~яке набрало\~законної сили\~03.02.2015,\~розірвано шлюб\~між [PERSON] та [PERSON] (а.с.12). Також,рішенням\~Центрально-Міського\~районного суду\~м.\~Кривого Рогу\~Дніпропетровської області\~від 23.11.2016,\~яке набрало\~законної сили\~17.01.2017,\~стягнено аліменти\~з [PERSON] на користь [PERSON] , на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ними повноліття, починаючи стягнення з 25.07.2016 (а.с.15). Результатами аналізу\~ДНК генетичного центру DDC DNA Diagnostics Center, де за особистим зверненням позивача була проведена генетична експертиза, встановлено, що вірогідність батьківства [PERSON] дорівнює 0%, вірогідність батьківства [PERSON] дорівнює 99,9% (а.с.16, 17). Статтею 51 Конституції України, частинами другою-третьою статті 5 СК України, передбачено, що сімя, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сімї (частина восьма статті 7 СК України). Так, Сімейним кодексом України, встановлена презумпція шлюбного батьківства. Відповідно до ч. 1 ст. 122 СК України, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоровя про народження дружиною дитини. Відповідно до статті 136 СК України, особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, предявивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розяснено, що предметом доказування у справах про оспорювання батьківства є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. Доводити відсутність кровного споріднення з дитиною можливо будь-якими допустимими доказами, у тому числі висновками судово-медичної, біологічної чи генетичної експертиз, при цьому для зясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла, тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до частини першої статті 108 ЦПК України, експертиза проводиться у судовому засіданні або поза межами суду, якщо це потрібно у звязку з характером досліджень, або якщо обєкт досліджень неможливо доставити до суду, або якщо експертиза проводиться за замовленням учасника справи. Як розяснено у підпунктах 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою, котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень статті 212 ЦПК України, згідно із якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення, у разі коли ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд відповідно до статті 146 ЦПК України може визнати факт, для зясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза). Ухвалою суду\~від 22.08.2023\~судом призначалася\~судово-генетична\~експертиза,\~на вирішення\~якої було\~поставлено питання:\~чи являється [PERSON] біологічним батьком [PERSON] , [INFO] , однак вказана ухвала була повернена до суду 23.11.2023 без виконання, у зв`язку з неявкою відповідача разом з дитиною 02.10.2023 та 30.10.2023 на експертизу. Відповідно до пункту 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Пунктом 11 вказаної постанови роз`яснено, що відповідно до статті 136 СК України, оспорювання батьківства можливе тільки після реєстрації народження дитини і до досягнення нею повноліття, а в разі її смерті не допускається. Оспорити батьківство має право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (стаття 136 СК України), шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, яка народила дитину у шлюбі, звернувшись з позовом про виключення із запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, яка записана батьком дитини та дитиною. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Судом встановлено, що між сторонами існує спір щодо оспорювання батьківства, а тест ДНК (судово-медична (молекулярно-генетична) експертиза) станом на сьогоднішній день є єдиним методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини. Доказова цінність такого тесту переважає будь-який інший доказ на підтвердження, або оспорення кровного споріднення та має вирішальне значення у вирішенні спору даної категорії справ. Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року). Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Згідно зі статтею 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України, встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. А тому, висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства. Так, згідно з частиною четвертою, пунктами 3-5 частини п`ятої статті 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. У частині першій статті 44 ЦПК України, передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до статті 109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Судом встановлено, що відповідач, яка була достовірно обізнана про дату, час та місце розгляду справи, належним чином повідомлена судом про дату, час та місце проведення судово-генетичної експертизи (експертизи ДНК), не з`явилася для забору біологічних зразків разом із дитиною, що свідчить про її ухилення від проведення зазначеної експертизи з метою встановлення істини у справі. Відтак, нез`явлення відповідача разом із дитиною до експертної установи для відібрання біологічних матеріалів для проведення судово-генетичної експертизи свідчить про її небажання отримати точні висновки щодо походження дитини. Крім того, судом враховано, що відповідач не довела наявності поважних підстав, які перешкоджали їй з`явитися разом із дитиною до експертної установи. Таким чином, виходячи з вище викладеного, аналізуючи та оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що вимога позивача про виключення відомостей про нього як батька за актового запису про народження неповнолітнього [PERSON] є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Отже, обов`язок з утримання дітей покладається на батьків. Факт походження дитини від певної особи є підставою для виникнення у цієї особи обов`язків щодо виховання та утримання дитини, визначених розділом ІІІ Сімейного кодексу України у тому числі обов`язків щодо утримання дитини. Відповідно до частини 2 статті 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. За загальним змістом цих норм обов`язок утримання дитини батьком дитини виникає з підстав походження дитині саме від цього батька або на підставі акта про визнання особи батьком. Такого обов`язку у особи, яка не визнана батьком дитини не виникає. Виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини у зв`язку з тим, що ця особа не є біологічним батьком дитини, є обставиною, яка припиняє обов`язок утримання дитини з боку особи, яка була зазначена у свідоцтві про народження, як батько. До такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 29 липня 2020 року по справі № 551/574/18. Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 21 липня 2021 року в справі № 477/1165/20, наслідком ухвалення судом рішення про виключення з актового запису про народження дитини відомостей про позивача як батька дитини є, зокрема, відсутність у позивача від самого початку існування спірних правовідносин обов`язку утримання дитини, адже за змістом положень статті 180 СК України обов`язок утримання дитини несуть лише її батьки. Аліментний обов`язок позивача був заснований на факті батьківства, а виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини у зв`язку з тим, що позивач не є біологічним батьком дитини, підтверджує, що позивач не є (і, відповідно, ніколи не був) батьком дитини. З огляду на викладене, ураховуючи те, що позивач не є біологічним батьком неповнолітньої дитини [PERSON] , проте існує обов`язкове до виконання не скасоване судове рішення, яким з позивача на теперішній час стягуються аліменти на користь відповідача на вказану дитину, суд вважає, що позовні вимоги в частині припинення стягнення з позивача аліментів також підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved