Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому зазначено, що він є батьком двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з ним в с. Климівка Карлівського району Полтавської області. Мати дитини - відповідачка [PERSON] , починаючи з 2016 року, неодноразово покидала сім`ю на декілька днів та навіть місяців, дітьми не займалася, не цікавилася їхнім життям, здоров`ям, а також фізичним, психічним та розумовим розвитком. Весь цей час вихованням та утриманням дітей займався позивач. 22.08.2022 відповідачка лишила сім`ю та стала проживати з іншим чоловіком, тому весь цей час дітьми не займалася. Коли розпочалося повномаштабне військове вторгнення російської федерації в Україну позивача було мобілізовано до лав ЗСУ, неповнолітні діти залишилися проживати разом з бабусею - матір`ю позивача [PERSON] . За весь час навчання дітей в школі відповідачка жодного разу не відвідала школу, не допомагала у навчанні, оскільки сама не вміє ні читати, ні писати. Також [PERSON] неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього начильства, в тому числі і відносно дітей. Тому позивач просив суд позбавити відповідачку батьківських прав відносно її неповнолітніх дітей та стягнути з неї аліменти на їх утримання. Ухвалою суду від 06.02.2024 було задоволено клопотання позивача та залишено без розгляду його позов в частині, що стосується позбавлення відповідачки [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] . Тому подальший розгляд справи відбувався лише щодо позовних вимог в частині позбавлення відповідачки батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] та стягнення аліментів на його утримання. Представником відповідачки Коваленком М.В. надано відзив на позов, в якому останній просив відмовити в задоволенні позову у повному обсязі у зв`язку з наступним. Відповідачка стала спільно проживати разом з позивачем однією сім`єю приблизно з 2010 року без реєстрації шлюбу, її доньці при цьому вже було 2 роки. Відповідачка починаючи з самого народження дітей завжди ставилася до них з любов`ю та турботою, піклувалася про них, водила їх до дитячого садочку в с. Чернещина, а також займалася їхнім здоров`ям та розвитком. Натомість позивач [PERSON] в часи, коли діти відвідували садочок, зовсім не займався їхнім вихованням та утриманням, був безробітним та зловживав спиртними напоями. Коли діти хворіли мати займалася їхнім лікуванням, мати відповідачки возила внучку до лікарня в м. Харків, а у сина [PERSON] поганий зір з дитинства, тому приходлилось наймати автомобіль та возити в приватну лікарню в м. Полтава. Коли діти пішли до школи в с. Чернещина мати водила їх до школи та забирала з неї, відвідувала батьківські збори, приймала участь у шкільних заходах, цікавилась успіхами в навчанні та розвитком дітей в цілому. Натомість позивач зовсім не приймав участь у школьному процесі, не цікавився успіхами дітей, їхнім життям та з самого маленького віку самоусунувся від їхнього виховання та утримання. Діти до 29.05.2023 постійно проживали разом з бабусею - матір`ю відповідачки, в с. Новоселівка Красноградського району Харківської області. Твердження позивача про те, що відповідачка кидала сім`ю з 2016 року та проживала з іншим чоловіком, не відповідають дійсності. Крім того, у позивача є ще троє дітей від інших жінок, на утримання яких він не сплачує аліменти та має борг, у зв`язку з чим перебуває у розшуку за поданням Карлівського ВДВС. Також у 2011 році позивач притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства. У відповіді на відзив позивач зазначив, що твердження відповідачки про її турботу за дітьми не відповідає дійсності, оскільки за час спільного проживання остання зовсім не цікавилася їхнім життям та здоров`ям, не виконувала обов`язки по вихованню та утримання, неодноразово кидала сім`ю на кілька місяців та проживала окремо. Позивач весь цей час вважав, що відповідачка одумається та зміниться своє відношення до сім`ї та дітей і буде їм гарною матір`ю, але цього не сталося. Неодноразово відповідачка притягувалась до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насилля, тому діти бояться залишатися з нею. Згідно характеристик зі школи матір не приділяє належної уваги дітям, не цікавиться їх навчанням, не відвідує батьківські збори. Крім того, [PERSON] не вміє навіть писати та читати, тому і не може допомогти дітям з уроками. Відповідачка жодного дня не працювала, тому забезпеченням дітей всім необхідним не займалася. Органом опіки та піклування надавався відповідачці строк на покращення поведінки та ставлення до дітей, але позитивних змін не відбулося. З приводу дітей позивача від іншого шлюбу та заборгованості по аліментам останній зазначив, що ці діти вже досягли повноліття і вони жодним чином не стосуються відповідачки і це питання не являється предметом розгляду даної справи. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала, просила його задовольнити в повному обсязі посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Відповідачка та її представник Коваленко М.В. в судовому засіданні позов не визнали, просили в задоволенні позову відмовити та заперечили обставини невиконання відповідачем батьківських обов`язків, надали пояснення аналогічні поясненням у відзиві на позов. Представник Служби у справах дітей Зачепилівської селищної ради Харківської області Кібиш К.Є. в судовому засіданні з приводу задоволення позову не заперечила та підтвердила факт невиконання відповідачкою батьківських обов`язків щодо неповнолітнього сина [PERSON] та про доцільність позбавлення матері батьківських прав відносно нього, що цілком відповідатиме інтересам дитини. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав. За змістом ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Статтею 13 ЦПК України визначено, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В судовому засіданні, допитана в якості свідка, в присутності педагога, донька [PERSON] пояснила, що мати ухилялась від своїх материнських обов`язків - не готувала їжу, не забезпечувала порядку в будинку, так як вона є неграмотною, то не могла допомагати з навчанням. Також свідок зазначила, що мати застосовувала до неї фізичне насильство, за що була притягнута до адміністративної відповідальності. Коли вона разом з братом переїхала до бабусі [PERSON] , то під час відвідувань мати поводила себе неадекватно, доводилось викликати поліцію, які складали відповідні протоколи. Допитаний в якості свідка, в присутності педагога, в судовому засіданні син [PERSON] пояснив, що мати дуже погано до них із сестрою відносилась, не готувала їжу, не прала білизну, не прибирала в будинку. Всі роботи по домогосподарству виконував їхній батько [PERSON] . Також свідок повідомив, що мати більше пів року проживала з іншим чоловіком і в цей час взагалі ними не цікавилась. [PERSON] висловив свою думку про те, що матір слід позбавити батьківських прав, а його залишити проживати разом з батьком та бабусею. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] вказала, що вона є мамою позивача [PERSON] та бабусею [PERSON] та [PERSON] , пояснила, що мати дітей [PERSON] не доглядає за ними, не вчить необхідним навичкам для життя, не займається пранням дитячої білизни та приготуванням їжі, близько 6 місяців проживала спільно з іншим чоловіком окремо від дітей. [PERSON] не зловживає спиртними напоями, до мобілізації офіційно працював, а також тримав домашнє господарство та доглядав за дітьми. Коли діти стали проживати разом з нею в с. Климівка Полтавської області, то 5 разів вона була вимушена викликати поліцію при відвідуванні [PERSON] дітей. В судовому засіданні свідок [PERSON] вказав, що він є другом позивача, тому добре знає його сім`ю та часто бував в них вдома з 2017 року, пояснив, що [PERSON] їсти не готує, по господарству не допомагає, вихованням дітей не займається, часто залишає сім`ю. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] вказала, що вона є матір`ю відповідачки та пояснила, що остання доглядала за дітьми, водила їх до лікарні, займалася домашнім господарством. Свідок також зазначила, що читати та писати відповідачка не вміє. В судовому засіданні свідок [PERSON] вказала, що вона є тіткою відповідачки та пояснила, що діти були доглянуті та нагодовані, на період близько 6 місяців остання залишала сім`ю і тоді діти жили з батьком. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] зазначила, що вона проживає в одному селі разом з [PERSON] та пояснила, що остання є гарною хазяйкою, займалася вихованням та лікуванням дітей, вони були доглянуті та нагодовані, в будинку були меблі та продукти харчування. Після сварки з [PERSON] все вивезли мати та сестра останнього. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказала, що вона працювала фармацевтом в с. Новоселівка та пояснила, що [PERSON] офіційно не працювала, вона займалася лікуванням дітей та відводила їх до школи (зі слів останньої). Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 13.09.2023. Згідно довідки № 03-12/53 від 18.09.2023 виданої Климівським старостинським округом Полтавського району Полтавської області в домоволодінні гр. [PERSON] в с. Климівка з 29.05.2023 проживають її онуки: [PERSON] та [PERSON] . З відповіді № 268 від 14.11.2023 наданої КНП «Центр первинної медичної допомоги» Зачепилівської селищної ради Харківської області на запит адвоката Коваленка М.В. вбачається, що батько [PERSON] до сімейного лікаря з приводу здоров`я дітей не звертався, а мати [PERSON] відвідувала сімейного лікаря за потреби та виконувала рекомендації щодо щеплень згідно планового календаря. Відповідно до довідки Чернещинського старостинського округу №9 Зачепилівської селищної ради Красноградського району Харківської області № 159 від 03.11.2023 [PERSON] була зареєстрована в с. Новоселівка в домоволодінні [PERSON] , в період з 20.01.2023 по 23.01.2023. Згідно характеристики наданої КЗ «Чернещинський ліцей» Зачепилівської селищної ради Красноградського району Харківської області учень Тороповський Олександр Миколайович, [INFO] , навчається у вказаному закладі, є дисциплінованим учнем, матеріал засвоює на середньому рівні, до уроків готується не завжди, проявляє інтерес до спортивних занять, бере участь у громадському житті класу та школи. Мати дитини не приділяє належної уваги вихованню сина, не цікавиться його навчанням та поведінкою, не відвідує батьківські збори. Відповідно до довідки-характеристики Чернещинського старостинського округу №9 Зачепилівської селищної ради Красноградського району Харківської області № 158 від 03.11.2023, [PERSON] , яка мешкає в [ADDRESS] , проживає в батьків, власного житла не має, за час проживання на території старостинського округу характеризується як матір, яка зневажливо ставиться до своїх обов`язків, в результаті чого діти залишалися без нагляду. В нетверезому стані не була помічена, жодного дня ніде не працювала, в центрі зайнятості, як безробітня, на обліку не перебуває. Згідно характеристики № 128 від 01.11.2023 наданої ТОВ АП «Устинівське», [PERSON] працював у вказаному господарстві на посаді тракториста-машиніста з 2020 року по 23.02.2023 (був призваний до лав ЗСУ). За час роботи в господарстві зарекомендував себе позитивно, до поставлених завдань ставився відповідально, має високі моральні якості, в колективі користувався повагою та авторитетом. Відповідно до довідки-характеристики Климівського старостинського округу Полтавського району Полтавської області [PERSON] проживає в с. Климівка Полтавського району Полтавської області, в будинку своєї матері [PERSON] .. Проживає разом з матір`ю та двома малолітніми дітьми: донькою [PERSON] , [INFO] та сином [PERSON] , [INFO] . На даний час [PERSON] проходить службу в ЗСУ. За час проживання в с. Климівка [PERSON] зарекомендував себе позитивно, алкогольними напоями не зловживає, з сусідами перебуває в дружніх стосунках, скарг на його поведінку в Климівський старостинський округ не надходило. Постановою Зачепилівського районного суду Харківської області від 30.05.2023 (справа № 952/337/23) [PERSON] визано винною за ч.1 ст. 184 КУпАП - невиконання батьками обов`язків щодо виховання дітей. Крім того 26.05.2023 Зачепилівським районним судом Харківської області по справі № 952/336/23 [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП - вчинення домашнього насильства. При цьому суд акцентує увагу на тому, що у протоколі про адміністративне правопорушення зафіксовано факт домашнього насильства відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , 2008 року народження, а саме: висловлювання на її адресу нецензурною лайкою та погроза фізичної розправи. Згідно висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Зачепилівської селищної ради Красноградського району Харківської області від 22.11.2023 № 2469/03.01-25, за результатами засідання комісії з питань захисту прав дітей, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно її неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч.1 ст. 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. За положеннями ч.ч. 1,2 ст. 27 цієї Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В силу ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч.8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини Згідно ч. 1 ст. 27 Конвенції про права дитини та ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ч.2 та ч.4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно ст. ст..150, 180 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину у дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов`язані забезпечити здобуття дитиною загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ст. 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Чинне законодавство зазначає, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Способи та методи ухилення від обов`язку з виховання та утримання дитини зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 в п.16: «Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, треба розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». У постанові від 04.03.2021 в справі №756/6112/18, провадження Ne61-12087св20 Верховний Суд вказав, що тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. За змістом роз`яснень, п.п.15, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20.03.2007 №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно вимог ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст.8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Як зауважив Європейський Суд з прав людини у ряді рішень з цього приводу, визначаючи, чи був такий захід, як позбавлення батьківських прав, «необхідним у демократичному суспільстві», слід проаналізувати, чи може він найкраще задовольняти інтереси дитини. Водночас ЄСПЛ нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п.79 рішення ЄСПЛ від 10.01.2008 у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France) (заява № 35991/04). 11.07.2017 Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. Згідно ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 №789-12, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Судом встановлено, що відповідачка протягом тривалого часу, а саме з 2016 року, систематично, свідомо, без поважних причин, не виконуює належним чином своїх батьківських обов`язків по відношенню до сина, не цікавиться його життям, не спілкується з ним, участі у його вихованні та розвитку не приймає, матеріально не забезпечує, не займається підготовкою до самостійного життя, не забезпечує здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, притягувалася до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства та ухилення від батьківсьих обовязків по вихованню дітей, що стверджується доказами, долученими до матеріалів справи. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька/матері, так і для дитини (ст.166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. У постанові Верховного Суду від 12.01.2022 у справі №640/15771/19 (провадження №61-11061с21) зазначено, що дитині надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. При цьому, у постанові Верховного Суду від 20.09.2021 у справі №350/1696/19 (провадження №61-19589св20) зазначено про те, що суд має враховувати висловлену думку системно, з`ясовуючи належно фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню питання місця проживання дитини. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб. На виконання вищевказаних норм, син [PERSON] був допитаний в судовому засіданні та беззаперечно підтвердив факт невиконання матір`ю своїх батьківських обов`язків та того, що вона жодної участі в його житті не приймає, матеріально не допомагає, не вітає зі святами. Він разом із сестрою [PERSON] досить давно проживає разом з батьком та бабусею [PERSON] , яких любить та бажає продовжувати проживати разом з ними. Щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав, суд враховує думку неповнолітнього сина [PERSON] , а також те, що з 2016 відповідачка самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків, жодної участі у житті сина не приймає, не дбає про його фізичний, моральний та психологічний розвиток, матеріально не забезпечує, не спілкується з ним, не забезпечує здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, притягувалася до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства та ухилення від батьківсьих обов`язків по вихованню дітей. Також суд бере до уваги висновок Органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її обох неповнолітніх дітей. Однак суд вирішує справу лише в межах заявлених позовних вимог щодо сина [PERSON] . Ухвалюючи дане рішення, суд керується тим, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у її долі. Водночас, суд вважає за доцільне, роз`яснити відповідачці положення ст.169 СК України, що мати, батько, які були позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Відповідно до ч.6 ст. 164 СК України, рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. З приводу стягнення аліментів суд виходить з наступного. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 166 СК України, особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. За правилами ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно з ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч.1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З огляду на наведене, враховуючи потреби неповнолітньої дитини, те, що відповідачка за віком є працездатною особою та може працювати, аліменти, спрямовані на утримання дитини, повинні бути достатніми і співрозмірними з урахуванням мети аліментного зобов`язання, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідачки [PERSON] аліментів на користь позивача [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , у розмірі однієї чверті частки її заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягувати з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Як вбачається із матеріалів позовної заяви, позивач не очікує відшкодування понесених ним судових витрат, тому дане питання судом не вирішується. На підставі викладеного,

Outcome: approved