Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-22 00:00:00

У грудні 2023 року позивач [PERSON] звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON] , зареєстрований 30.09.2017 Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 2577. В обґрунтування позову позивач зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося, стосунки з часом погіршились. На даний час, шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, та вони проживають окремо один від одного. Шлюб має лише формальний характер, спільне господарство не ведеться з червня 2023 року. Від шлюбу сторони мають дитину: [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 09.01.2024 відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. У відповідності до ст. 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм правом подання до суду відзиву на позовну заяву та/або заяви із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач в судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена в установленому законом порядку; до суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином; до суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає необхідним позов задовольнити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 30.09.2017 Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного територіального управління юстиції у місті Києві між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб, актовий запис № 2577, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] , виданим Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного територіального управління юстиції у місті Києві 30.09.2017 року. Крім того, судом встановлено, що у сторін є дитина: син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Оболонським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 2262. Разом з тим, судом встановлено, що шлюбні відносини між позивачем та відповідачем фактично припинені та спільне господарство не ведеться. При цьому, суд вважає, з урахуванням позиції позивача, відновлення подружніх відносин та збереження сім`ї неможливо. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на буд-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справі або в окремій письмовій заяві. Згідно пп. 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Враховуючи те, що розлад в сім`ї носить стійкий характер, який виключає відновлення колишніх сімейних відносин, суд вважає, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, у зв`язку із цим приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Проте, положеннями статті 142 ЦПК України передбачено порядок розподілу судових витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду. За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічна норма викладена і в ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Таким чином, якщо відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то в судовому рішенні повинно бути вирішено питання про повернення позивачу з державного бюджету половини сплаченого ним судового збору при поданні позовної заяви, а інша половина судового збору покладається на відповідача. На підставі вищевикладеного, оскільки до початку розгляду справи по суті відповідач визнав позов, а при подачі позову до суду [PERSON] сплачений судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп., суд дійшов висновку про наявність підстав для повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову та стягнення з відповідача на користь позивача інших 50 відсотків судового збору.

Outcome: approved