Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-26 00:00:00

У червні 2022 року ЖБК «КИЇВ-9» звернулось до Подільського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги в розмірі 65 638,29 грн. Заочним рішенням Подільського районного суду міста Києва від 08.12.2022 позов задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь Житлово-будівельного кооперативу «КИЇВ-9» заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 18 071,29 грн., 3% річних у розмірі 4 971,00 грн., інфляційні втрати у розмірі 42 596,68 грн., а всього 65 638,97 грн., а також судовий збір у розмірі 2 481,00 грн. 28.06.2023 відповідач [PERSON] через свого представника адвоката Равлюка В.В. звернулася до суду із заявою про перегляд вказаного заочного рішення. Ухвалою суду від 20.09.2023 вказану заяву задоволено, рішення суду скасовано та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. 25.09.2023 представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Крім того, 02.11.2023 до суду від представника відповідача надійшла заява про застосування строків позовної давності. Ухвалою суду від 17.01.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання представник позивача Ступаченко А.В. не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, в якій позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач та її представник у судове засідання не з`явилися, представником Равлюком В.В. подано до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій він просив відмовити в задоволені позовних вимог з підстав, наведених у відзиві. З огляду на наведене, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] проживає та зареєстрована за адресою [ADDRESS] . Вказаний будинок обслуговує ЖБК «КИЇВ-9», який надає послуги з утримання будинку та прибудинкової території, нараховує та збирає квартирну плату з мешканців на обслуговуючій території й збір з власників квартир за відшкодування експлуатаційних втрат утримання будинку та прибудинкової території. Відповідач користується та отримує надані їй відповідачем послуги, а тому згідно із статтями 156, 162 ЖК України зобов`язана не тільки брати участь у витратах по утриманню квартири і прибудинкової території, а й своєчасно і в повному обсязі вносити плату за отримані комунальні послуги. Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Відповідно до ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Згідно з п. 7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків», затверджених постановою КМУ №45 від 24.01.2006 «Про внесення змін до постанови Кабміну від 08.10.1992 №572», власник та наймач квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Законом України «Про житлово-комунальні послуги» врегульовані права та обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, якими є власник, споживач, виконавець та виробник, серед яких обов`язком виконавця є надання послуг вчасно та відповідної якості, згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладання із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за недотримання умов його виконання, згідно з типовим договором. Правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а його обов`язком - оплатити житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно із ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до частини першої ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а у відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за житлово-комунальні послуги, суд керується наступним. В обґрунтування своїх вимог позивачем надано до суду: копію розпорядження КМДА №1047 від 23.06.2011; низку протоколів загальних зборів членів правління ЖБК «КИЇВ-9»; розрахунок заборгованості за комунальними платежами; розрахунок 3% річних та інфляційної складової боргу. Згідно з розрахунком позивача відповідач не сплачує вартість наданих їй житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у неї утворилась заборгованість за період з 01.04.2013 по 31.05.2022 у розмірі 18 071,29 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на вказане положення закону позивачем на суму заборгованості відповідача було нараховано інфляційну складову у розмірі 42596,68 грн. та 3% річних у розмірі 4971 грн. Таким чином, за підрахунком позивача загальний розмір заборгованості відповідача становить 65 638,97 грн. Разом із цим, судом береться до уваги наданий до суду представником відповідача відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що 30.11.2017 між сторонами було укладено договір про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги. Вказаний договір був укладений між ЖБК «КИЇВ-9», з однієї сторони, та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , з іншої сторони, що підтверджується матеріалами справи. У пункті 1.1. вказаного договору зазначено, що мешканці визнають, що станом на 01.11.2017 у них утворилася заборгованість перед ЖБК «КИЇВ-9» за спожиті житлово-комунальні послуги в сумі 18 710,72 грн. Згідно з п.1.2. договору ЖБК «КИЇВ-9» надає мешканцям розстрочку у погашенні заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги, що утворились станом на 01.11.2017 на суму 18 710,72 грн., до 26.08.2018 включно. Із урахуванням вказаних положень договору, суд вважає обґрунтованими доводи представника відповідача про те, що вимога позивача про стягнення заборгованості лише з [PERSON] є такою, що суперечить умовам договору, а отже, є незаконною. Крім того, як встановлено судом із наданих відповідачем копій квитанцій, за період з 24.11.2020 по 20.05.2023 [PERSON] здійснила оплату житлово-комунальних послуг на загальну суму 23080,00 грн. на рахунок ЖБК «КИЇВ-9». Разом із цим, із наявних у справі доказів не вбачається, що такі сплачені [PERSON] суми були враховані позивачем при здійсненні ним розрахунку заборгованості, пред`явленої до стягнення за даним позовом. Аналізуючи наведене, суд вважає, що доводи позивача щодо наявності підстав для стягнення з [PERSON] заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірі 18 071,29 грн. є необґрунтованими. Крім того, з огляду на те, що позовні вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат є похідними від вимог про стягнення основного розміру заборгованості, такі вимоги теж є недоведеними та не підлягаючими задоволенню. Відповідно до статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ст. 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Із урахуванням наведеного, виходячи із встановлених обставин справи та визначених відповідно до них правовідносин, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність та взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд дійшов висновку, що стороною позивача не доведено належними, достовірними та достатніми доказами ті обставини, на які він посилався як на підставу свої позовних вимог, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Із урахуванням вищевказаного висновку суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, заява представника відповідача про застосування позовної давності у даній справі не вирішується. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору суд покладає на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed