Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-22 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду із позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Філії «Центр будівельно монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання протиправним виконання умов колективного договору та стягнення невиплачених грошових сум. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач у період з 07.06.1999 року по 06.07.2023 року перебував у трудових відносинах із АТ «Українська залізниця» в особі Філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» АТ «Українська залізниця». 06.07.2023 р. позивач був звільнений з посади тесляра 5 розряду дільниці з експлуатації будівель і споруд ст. Одеса Одеського регіону за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію за віком. На час звільнення позивача на АТ «Українська залізниця» діяв Колективний договір між адміністрацією і дорожнім комітетом профспілки Одеської залізничної дороги (Колективний договір між державним підприємством «Одеська залізнична дорога» (далі - адміністрація) і Одеським дорожнім комітетом профспілки залізничників і транспортних будівельників України, затверджений конференцією трудового колективу Одеської залізничної дороги 21.12.2010 року на 2011 - 2015 роки. Пунктом 4.17 Колективного договору між адміністрацією і дорожнім комітетом профспілки Одеської залізничної дороги, що діяв на час звільнення позивача передбачено, що при звільненні працівників, у зв`язку з виходом на пенсію вперше, виплачується основна одноразова грошова допомога відповідно до Додатку № 8 до Колективного договору у розмірі не більше п`яти середньомісячних заробітках в залежності від стажу роботи у галузі: понад 15 років - п`ять середньомісячних заробітків. Крім того, у випадку звільнення працівника за власним бажанням на пенсію, при виникненні права на пенсію, але не пізніше трьох місяців (без урахування тимчасової непрацездатності і строку дії воєнного стану в Україні) (доповнення від 26.08.2022 р.), виплачується додаткова допомога за добросовісну працю на залізничному транспорті у наступних розмірах при стажу роботи у галузі: від 20 до 25 років для чоловіків - один середньомісячний заробіток. Відповідно до Додатку № 8 до колективного договору Одеської залізничної дороги на 2011 - 2015 роки, допомога виплачується у наступних випадках, зокрема: при звільненні працівника у зв`язку з виходом на пенсію вперше за власним бажанням (п.п.1.1. п.1) Згідно наказу Міністерства праці та соціальної політики України № 557 від 26.11.2008 року «Про затвердження Абеткового переліку професій працівників за національними випусками Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників із зазначенням професій Єдиного тарифно-кваліфікаційного довідника та Переліку професій працівників за випусками Єдиного тарифно-кваліфікаційного довідника із зазначенням професій національних випусків Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників» .професія позивача («тесляр») відноситься до категорії «Робітники». Так, згідно до витягу з наказу (розпорядження) відповідача № 337/ос від 06.07.2023 року про припинення трудового договору, позивач звільнений 06.07.2023 року за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком. Згідно до витягу з наказу (розпорядження) відповідача № 337/ос від 06.07.2023 року позивачу присуджено до виплати: одноразову грошову, допомогу згідно з п. 4.17 Колективного договору у розмірі 5 середньомісячних заробітків та, одноразову грошову допомогу за сумлінну працю на залізничному транспорті у розмірі 1 середньомісячного заробітку (всього шість). Виплати, що передбачені колективним договором у розмірі 6 середньомісячних заробітків, будуть здійснені після отримання відповідного рішення керівництва АТ «Українська залізниця». Таким чином, відповідач при прийнятті наказу, про звільнення позивача за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, визнав свої майнові зобов`язання перед позивачем, згідно до умов Колективного договору про виплату 6 (шести) середньомісячних, заробітків (одноразова грошова допомога при звільненні працівника та за сумлінну працю на залізничному транспорті), однак фактично відмовив у їх нарахуванні, та виплаті на момент звільнення позивача, чим порушив положення ст.116 КЗпП України. Тому, позивач був вимушений звернутися до суду із відповідним позовом. Ухвалою суду від 09.10.2023 р. відкрито провадження у справі та призначено підготовчий розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 09.10.2023 р. задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Ухвалою суду від 06.02.2023 р. закрито підготовче провадження у справі та призначена справа до судового розгляду по суті. Від представника відповідача\~АТ «Українська залізниця», надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача вказує, що на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця (стаття 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану»). Відповідно до додаткових роз`яснень від 25.03.2022 ЦЦУП - 10/195 директора з управління персоналом та соціальної політики і головного бухгалтера АТ «Українська залізниця» виплати по 672 коду оплати (додаткова матеріальна допомога працівникам, які звільнились за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію в залежності від стажу роботи та умов колективного договору) є призупиненими з 24.03.2022 р. відповідно до норм Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» № 2136-ІХ. Аналогічні роз`яснення утримуються у спільному листі голови правління АТ «Українська Залізниця» та голови Профспілки залізничників і транспортних будівельників України від 06.09.2022 № Ц/3-91/1459/ЦПроф/30-22 та окремому листі голови Профспілки залізничників і транспортних будівельників України від 06.11.2023 р. № 516/09. При цьому акцентував увагу саме на призупиненні цих виплат, а не відмову у їх здійсненні, оскільки після припинення або скасування режиму воєнного стану, а також у разі покращення фінансового стану АТ «Укрзалізниця», що дасть змогу змінити вищезазначене рішення правління до припинення або скасування режиму воєнного стану, працівники, звільнені вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, отримають суму одноразової та додаткової матеріальної допомоги, що їм належить. Таким чином, АТ «Українська залізниця» в даному випадку діяло виключно в межах чинного законодавства України з метою забезпечення сталого перевізного процесу як стратегічно важливе підприємство країни. Тому, зазначив що у даному випадку позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають, представник відповідача просила розглянути справу за її відсутності. Представником позивача до суду надано відповідь на відзив, в якій представник позивача вказує, що з урахуванням позиції представника відповідача, який зазначив, що нарахування та виплата належних позивачу від роботодавця всіх сум при звільненні, у зв`язку із виходом на пенсію, залежить від певних об`єктивних та суб`єктивних факторів, (зокрема припинення або скасування режиму воєнного стану; у разі покращення фінансової спроможності АТ «Укрзалізниця»; прийняття відповідного рішення керівництвом АТ «Укрзалізниця», тощо), а також визначеного частиною 2 статті 233 КУпАП тримісячного строку звернення до суду за вирішенням трудового спору у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, (а загалом не більше одного року) з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116), тобто з 06.07.2023, (дати ознайомлення позивачем із наказом (розпорядження) про припинення трудового договору № 337/ос від 06.07.2023 року) таким чином єдиним ефективним способом та таким, що гарантовано захистить право позивача на отримання усіх належних йому сум від роботодавця при звільненні (стаття 116), є звернення для захисту своїх порушених прав до суду із вказаним позовом в межах строку, визначеного ч.2 ст.233 КЗпП України. В іншому випадку, захистити свої порушені права в інший спосіб у майбутньому, у тому числі у судовому порядку, з урахуванням обов`язку відповідача нарахувати та виплатити належні позивачу від роботодавця всіх сум при звільненні (ст.116 КЗпП України), який не вичерпується епізодом такої невиплати у встановлений законом строк, а є систематичною та повторюється щомісяця шляхом не виплати вказаних сум, тобто, є систематичним та триваючим правопорушенням, буде неможливо в силу закону. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких гуртуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку. Позивач [PERSON] знаходився у трудових відносинах з 07.06.1999 року по 06.07.2023 року із АТ «Українська залізниця» в особі Філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» АТ «Українська залізниця». Згідно до витягу з наказу (розпорядження) відповідача № 337/ос від 06.07.2023 року про припинення трудового договору, позивач звільнений 06.07.2023 року за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію за віком. Цим же наказом позивачу присуджено до виплати: одноразову грошову, допомогу згідно з п. 4.17 Колективного договору у розмірі 5 середньомісячних заробітків та, одноразову грошову допомогу за сумлінну працю на залізничному транспорті у розмірі 1 середньомісячного заробітку (всього шість). Виплати, що передбачені колективним договором у розмірі 6 середньомісячних заробітків, будуть здійснені після отримання відповідного рішення керівництва АТ «Українська залізниця». Тобто, в день звільнення вони позивачу виплачені не були. В ході судового розгляду справи представником відповідача наданий відзив, де зазначено, що на період\~воєнного стану\~дія окремих\~положень колективного\~договору може\~бути зупинена\~за ініціативою\~роботодавця (стаття\~11\~Закону України\~«Про організацію\~трудових відносин\~в умовах\~воєнного стану»).\~При цьому\~акцентував увагу\~саме на\~призупиненні цих\~виплат,\~а не\~відмову у\~їх здійсненні,\~оскільки після\~припинення або\~скасування режиму\~воєнного стану,\~а також\~у разі\~покращення фінансового\~стану АТ\~«Укрзалізниця»,\~що дасть\~змогу змінити\~вищезазначене рішення\~правління до\~припинення або\~скасування режиму\~воєнного стану,\~працівники,\~звільнені вперше\~з роботи\~у зв`язку\~з виходом\~на пенсію,\~отримають суму\~одноразової та\~додаткової матеріальної\~допомоги,\~що їм\~належить.\~Так,\~на час\~ ухвалення судом рішення, вказана допомога позивачу виплачена не була. Ця обставина не заперечувалася представником відповідача. Згідно ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Так, відповідно до ст.47 Кодексу законів про працю України (далі-КЗпП), власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення працівника видати йому належно оформлену трудову книжку і провести з ним повний розрахунок по належних йому виплатах. Згідно ч.1 ст.116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться власником або уповноваженим ним органом в день звільнення. Про нараховані суми належні працівникові при звільненні власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. За правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 підтверджено, що відповідно до ст.116 КЗпП на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать, в разі невиконання обов`язку - наступає передбачена ст.117 КЗпП відповідальність. Відповідно до приписів Конституційного Суду, викладених у рішенні № 8-рп/2013 від 15.10.2013 року, надано офіційне тлумачення положення ч.2 ст.233 КЗпП та ст.ст.1,12 Закону України «Про оплату праці» роз`яснено, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема, й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. Згідно статей 5 та 9 Закону України «Про колективні договори і угоди» умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов`язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства. Посилання представника відповідача на протокол засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 14 березня 2022 року, як на законну підставу для невиплати позивачу належних йому сум при звільненні в період дії правового режиму воєнного стану в Україні, введеного Законом України «Про правовий режим воєнного стану», є безпідставним, оскільки правових підстав для ухвалення такого рішення у правління відповідача не було. Так, відповідно до п.1.6 Колективного договору укладеного між адміністрацією і дорожнім комітетом профспілки Одеської Залізничної дороги (Колективний договір між державним підприємством «Одеська залізнична дорога» і Одеським дорожнім комітетом профспілки залізничників і транспортних будівельників України, затверджений конференцією трудового колективу Одеської залізничної дороги 21.12.2010 року на 2011 - 2015 роки зі змінами та доповненнями, в період дії колективного договору адміністрація та профспілковий комітет можуть вносити зміни і доповнення при цьому вони не повинні погіршувати умови праці, трудові і соціальні гарантії передбачені законодавством України та цим колективним договором. 15.03.2022 р. Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», яким на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина, передбачених статтями 43, 44 Конституції України, та за статтею 11 цього Закону на період дії воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути призупинена за ініціативною роботодавця. Доказів внесення змін до колективного договору у 2022-2023 роках стосовно призупинення на період дії військового стану в Україні нарахування та виплати належних працівникам додаткових виплат, зокрема одноразова допомога у зв`язку з виходом на пенсію за віком та відповідачем до суду, не надано. Крім того, суд погоджується із думкою представника позивача, про те, що відповідач поставив вирішення питання про нарахування та виплати всіх належних працівникові (позивачу) від підприємства сум при звільненні (ст.116 КЗпП України), в залежності від припинення або скасування режиму воєнного стану, а також у разі покращення фінансового стану АТ «Укрзалізниця», та за наявності відповідного рішення керівництва АТ «Укрзалізниця», тобто від певних об`єктивних та суб`єктивних обставин, без визначення конкретних термінів для виконання останнім своїх майнових зобов`язань, щодо нарахування та виплати позивачу вказаних сум, що є порушенням реалізації принципу «легітимних очікувань» у досягненні позивачем бажаного результату: нарахування та виплата всіх належних йому від підприємства сум при звільнені (ст. 116 КЗпП України), що з урахуванням вищенаведених доводів відповідача, може за фактом ніколи й не настати, та у подальшому зробить неможливим ефективний захист порушених трудових та соціальних прав позивача, зокрема шляхом звернення до суду за захистом своїх порушених прав. З огляду на викладене, враховуючи, що правових підстав для призупинення виплати позивачу одноразової допомоги у зв`язку з виходом на пенсію за віком та одноразову грошову допомогу за сумлінну працю у відповідача не було, будь-яких змін до колективного договору з цього приводу внесено не було, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь одноразової допомоги у зв`язку з виходом на пенсію за віком та одноразову грошову допомогу за сумлінну працю на залізничному транспорті є обґрунтованими та підлягають задоволенню у сумі 61 324.86 грн. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1073,60 грн. на користь позивача.

Outcome: approved