Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-22 00:00:00

19.12.2022 до суду надійшов позов [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Данилюк О.М., до Славутської міської ради про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування поданого позову вказано, що після смерті чоловіка позивачки [PERSON] , померлого [INFO] , відкрилася спадщина на нерухоме майно яке розташоване за адресою: [ADDRESS] . Після його смерті позивачкою [PERSON] 10.10.2013 року була подана заява до Славутської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини. В нотаріальній конторі була відкрита спадкова справа за № 415/2013р. щодо майна спадкодавця [PERSON] . За життя чоловік позивачки мав нерухоме майно - 64/100 частини (63,82%) житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , яке належало йому на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Славутською державною нотаріальною конторою Хмельницької області 09 липня 1974 року. 16.02.2022 позивачка звернулась до Славутської державної нотаріальної контори Хмельницької області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 64/100 частини (63,82%) житлового будинку, що належить [PERSON] , який помер [INFO] , і знаходиться в [ADDRESS] . Однак 21.07.2022 року позивачка отримала постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину від виконуючої обов?язки Славутської державної нотаріальної контори, завідувачки Ізяславської державної нотаріальної контори Ефендієвої А.П., яка мотивована тим, що у позивачки [PERSON] виник спір із співвласником житлового будинку [PERSON] через земельну ділянку і прибудови до частини будинку і даний спір вирішується в судовому порядку. Дане твердження нотаріуса не відповідає дійсності, так як всі судові спори між позивачкою та [PERSON] про визнання права на користування земельною ділянкою та визнання порядку користування земельною ділянкою закінчились 25 лютого 2019 року (рішення Нетішинсько міського суду справа № 679/575/14-ц від 25.02.2019). Всі судові рішення додавались до спадкової справи. Таким чином, враховуючи те, що позивачка, прийнявши спадщину, подавши до нотаріальної контори відповідну заяву про прийняття спадщини, не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, яким є домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , позивачка [PERSON] та її представник звернулися до суду та просили: визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом право власності на 64/100 частини (63,82 %) житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею 118,6 кв.м., яке складається з: коридору пл.. 6.5 кв.м.; прихожої пл. 15,4 кв.м.; ванної пл. 4,3 кв.м.; кухні пл. 8.2 кв.м.; кімнати пл. 20.8 кв.м.; кімнати пл. 26.8 в.м.; кімнати пл. 21.1 кв.м.; кімнати пл. 12.9 кі.м.; кладовки пл. 2.6 кв.м.; хліва Б; хліва Д; хліва Е; погреба Ж; хліва З; вбиральні И. Ухвалою суду від 20.12.2022 у даній справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання на 18.01.2022. 09.01.2023 до суду надійшла письмова заява від представника відповідача Славутської міської ради, з якої слідує, що при розгляді даної справи інтереси міської ради не порушуються та спір між Славутською міською радою та позивачкою з приводу заявлених нею позовних вимог відсутній. Окрім того, як слідує із копії Постанови нотаріуса про відмову [PERSON] , останній було роз`яснено, що «їй буде надано свідоцтво про право на спадщину за законом на 6382/1000 (64/100) частини (63,82%) житлового будинку, що належала її чоловіку [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 09.07.1974 року, без вказання приміщень і надвірних будівель, що належать до цієї частини будинку, а також може вказати, що в користуванні спадкоємиці [PERSON] знаходиться 64/100 частин вказаного житлового будинку з описом об`єкта. Інше свідоцтво про право на спадщину нотаріус видати не має змоги, оскільки співвласниками вказаного будинку не проведено поділу і виділу часток житлового будинку з присвоєнням поштової адреси. Спадкоємиця [PERSON] відмовилась від такого свідоцтва». Із зазначеного випливає, що [PERSON] могла отримати свідоцтво про право на спадщину, проте відмовилась, не погоджуючись із його змістом та резолютивною частиною. Також представник міської ради звернув увагу на те, що співвласником будинку щодо якого позивається позивачка, є також гр. [PERSON] . За таких обставин Славутська міська рада не може виступати відповідачем по даній справі, оскільки, згідно позовної заяви та відмови нотаріуса, у [PERSON] були умови для отримання свідоцтва на спадщину та оформлення її у встановленому законом порядку, проте вона відмовилась від отримання свідоцтва про право на спадщину. Враховуючи викладене, відповідач вважає, що Славутська міська рада є неналежним відповідачем у даній справі. 18.01.2024 розгляд справи не відбувався у зв`язку і знеструмленням електромережі суду, виходу з ладу сервера автоматизованої системи та інші умови, що впливають на безперебійність функціонування автоматизованої системи. Справу відкладено на 07.02.2023. 07.02.2023 до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, залучено [PERSON] 02.03.2023 до суду надійшли пояснення щодо позовної заяви від [PERSON] , в яких останній заперечував щодо задоволення позову [PERSON] 06.03.2023 розгляд справи було відкладено за клопотанням представника третьої особи адвоката Погребного Є.Б. 13.03.2023 від представника позивача [PERSON] надійшли письмові заперечення щодо пояснень [PERSON] 24.03.2023 представник третьої особи, адвокат Погребний Є.Б., надав до суду відповідь на заперечення адвоката Данилюка О.М. на пояснення третьої особи [PERSON] 24.03.2023 до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, залучено Славутську державну нотаріальну контору в особі Ізяславської державної нотаріальної контори. 21.04.2023 у даній справі закрито підготовче судове засідання та призначено судовий розгляд справи у відкритому судовому засіданні на 23.05.2023. 23.05.2023 розгляд справи не відбувався у зв`язку і знеструмленням електромережі суду, виходу з ладу сервера автоматизованої системи, що вплинуло на безперебійність функціонування автоматизованої системи. Справу відкладено на 04.07.2023. 04.07.2023 в судовому засіданні представник позивача, адвокат Данилюк О.М., поданий позов підтримав з викладених у ньому підстав. Щодо письмової відповіді Славутської міської ради додатково зауважив, що у таких категоріях справи відповідачем виступає орган місцевого самоврядування. Посилання представника міської ради на позицію Верховного суду не є обґрунтованою, оскільки у тій справі позивачка не зверталась до нотаріуса, а подала позов одразу до суду, натомість у даній ситуації [PERSON] зверталась до нотаріуса, однак отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії. Дії нотаріуса не оскаржувались, оскільки у постанові про відмову нотаріусом було роз`яснено право [PERSON] на звернення до суду. [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Пояснила, що хоче оформити спадщину після смерті чоловіка, однак не бажає, щоб у свідоцтві про право на спадщину зазначали про частку [PERSON] , бо до її спадщини він жодного відношення не має. Представник третьої особи, адвокат Погребний Є.Б., в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову з огляду на його безпідставність та необґрунтованість. [PERSON] вважає, що права [PERSON] відповідачем не порушені, а позивача сама відмовилась від отримання свідоцтва про право на спадщину встановленого зразка. На даний час [PERSON] не позбавлена можливості оформити свої спадкові права. В подальшому 04.07.2024 розгляд справи було відкладено у зв`язку із неявкою нотаріуса до суду. 25.07.2023 розгляд справи було відкладено у зв`язку із неявкою до суду нотаріуса. Ухвалою суду від 25.07.2023 явну нотаріуса Ефендієвої А.П. в судове засіданні визнано обов`язковою. 30.08.2023 до суду надійшли письмові пояснення в.о. завідувача Славутської державної нотаріальної контори Хмельницької області Ефендієвої А.П., в яких зазначено, що [PERSON] нотаріусом було роз?яснено, що нотаріус може видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті її чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , згідно форми № 1 додатка 25 до Правил ведення нотаріального діловодства (свідоцтво про право на спадщину за законом на нерухоме майно, що переходить до єдиного спадкоємця), де буде вказане майно, на яке видається свідоцтво, місце знаходження, назва, реквізити документа, що підтверджує право власності. Однак спадкоємиця категорично проти видачі такого свідоцтва, оскільки в свідоцтві буде вказано опис цілого будинку і всіх надвірних будівель, що належать до цього будинку. Вказати надвірні будівлі, що належать до її частини житлового будинку нотаріус немає змоги. Іншого зразка свідоцтва на частину житлового будинку нотаріус видати не має змоги, оскільки дане нерухоме майно реєструється в Державному реєстрі речових прав, де необхідний опис будинку. 20.09.2023 у розгляді справи оголошено перерву за клопотанням представника позивача у зв`язку із необхідністю узгодити відповідні обставини із нотаріусом. 20.10.2023 розгляд справи відкладено за клопотанням позивачки [PERSON] 22.11.2023 розгляд справи відкладено за клопотанням позивачки [PERSON] 18.12.2023 розгляд справи відкладено за клопотанням позивачки [PERSON] 24.01.2024 розгляд справи не відбувався у зв`язку із перебуванням головуючої судді Мотонок Т.Я. на лікарняному. 09.02.2024 ухвалою суду відмовлено у прийнятті до розгляду заяви представника позивача, адвоката Данилюка О.М., про уточнення позовних вимог від 15.01.2024. 23.02.2024 в судовому засіданні надала свої пояснення [PERSON] , завідувач Ізяславської державної нотаріальної контори. [PERSON] повідомила, що померлий [PERSON] був власником 64/100 будинку за адресою [ADDRESS] . Після його смерті спадщину прийняла [PERSON] , за заявою якої ,як єдиної спадкоємиці заведена спадкова справа. Однак [PERSON] відмовилась отримувати свідоцтво про право на спадщину за зразком, запропонованим нотаріусом, оскільки згідно Правил у свідоцтві зазначаються відомості про весь об`єкт із зазначенням частки, що успадковується, а також із зазначенням відомостей про іншого співвласника, яким є [PERSON] [PERSON] не бажає отримувати таке свідоцтво, оскільки не розуміє, яке відношення до її спадщини має [PERSON] . Натомість [PERSON] належним чином оформив свої спадкові права та отримав свідоцтво про право на спадщину ( на свою частину будинку). [PERSON] на даний не позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину, однак вона сама відмовляється від його отримання, так як не бажає, щоб у свідоцтві було описано увесь будинок. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, [PERSON] , в судове засідання 23.02.2024 не з`явився та про причини неявки не повідомив. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , чоловік позивачки [PERSON] , який на підставі договору купівлі-продажу від 09 липня 1974 року був власником 63,82% (64/100) одноповерхового дерев`яного будинку з надвірними будівлями до цієї частки будинку, що знаходиться в [ADDRESS] (а.с. 6-9). Разом із тим, власником 36,18% (36/100) частин житлового будинку [ADDRESS] є [PERSON] (а.с. 74, 76-77, 86) З матеріалів спадкової справи № 41/2013 слідує, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті чоловіка [PERSON] , про що подала відповідну заяву до Славутської державної нотаріальної контори (а.с. 45). 21.07.2022 [PERSON] відмовлено у вчиненні такої нотаріальної дії як видача свідоцтва про право на спадщину за законом на 64/100 частини житлового будинку, що належить померлому [PERSON] , у знаходиться в [ADDRESS] . Із вказаної постанови слідує, що спадкоємиці [PERSON] нотаріусом було роз?яснено, що їй буде видане свідоцтво про право на спадщину за законом на 6382/10000 (64/100) частини (63,82%) житлового будинку, і належала її чоловіку [PERSON] на підставі вищевказаного договору купівлі-продажу в 09.07.1974 р., без вказання приміщень і надвірних будівель, що належать до частин будинку. В свідоцтві буде вказаний опис всього будинку з відповідними надвірними будівлям, що належать до цього будинку, а також може бути вказано, що в користуванні спадкоємиці [PERSON] знаходяться 64/100 частини вказаного житлового будинку, з описом об?єкта. Інше свідоцтво про право на спадщину нотаріус видати немає змоги, оскільки співвласниками вказаного будинку не було проведено поділу і виділу часток житлового будинку з присвоєнням поштової адреси. Спадкоємиця [PERSON] відмовилась від отримання такого свідоцтва. (а.с. 10-11). Незгода [PERSON] із формою свідоцтва про право на спадщину також вбачається із заяв [PERSON] до Славутської державної нотаріальної контори (а.с. 68, 69-70). Надаючи правову оцінку зазначеним обставинам, суд враховує наступне. Відповідно до ст. ст. 2, 4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 48 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Як вбачається зі змісту ст. 51, 175 ЦПК України, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому, суд, при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. Якщо позивач помилився відносно обов`язку відповідача щодо поновлення порушеного права, суд має виходити із положень ст. 51 ЦПК України. Таким чином, суд, як державний орган, на який покладено обов`язок вирішення справи відповідно до закону, має право й зобов`язаний визначити суб`єктний склад учасників процесу залежно від характеру правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню. Це передбачено п. 1 ч. 1 ст. 189 ЦПК України та іншими нормами процесуального права, які передбачають заміну неналежного відповідача чи залучення співвідповідачів. Статтею 51 ЦПК України урегульовано питання залучення до участі у справі співвідповідача, заміна неналежного відповідача. Так, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. За змістом ст. 51 ЦПК України, належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред`явленим позовом. З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас, якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згодний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. З урахуванням принципу диспозитивності, суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи чи за клопотанням відповідача. У даній справі, позивачем клопотання про заміну неналежного відповідача або залучення співвідповідача в передбачений законодавством спосіб не заявлялось. Звертаючись до суду з позовом, позивач не визначив належного відповідача та належний спосіб захисту своїх прав. В свою чергу судом в ході розгляду даної справи неодноразово зверталася увага позивача та представника позивача на статус учасників даної справи та обраний спосіб захисту. Пленум Верховного Суду України у п. 8 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснив, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. З аналізу положень ст. 13 ЦПК України вбачається, що суд зобов`язаний вирішити справу за тим зверненням особи, що пред`явлене, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому (принцип диспозитивності цивільного судочинства). Відповідач - це особа, яка на думку позивача або відповідного право уповноваженого суб`єкта порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (п. 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року в справі №523/9076/16-ц). Звертаючись до суду із позовом до Славутської міської ради позивачка просила визнати за нею право власності в порядку спадкування на 64/100 зазначеного вище будинку після смерті чоловіка [PERSON] . Разом із тим, фактичний спір між позивачем та відповідачем по справі відсутній, оскільки інша частина будинку (36/100) належить [PERSON] (третій особі по справі). Славутська міська рада не чинить перешкод позивачці в оформленні своїх спадкових прав, натомість сама [PERSON] відмовляється від отримання свідоцтва про право на спадщину встановленого зразка. Вважаючи відмову у вчиненні нотаріальної дії неправомірною позивачці у встановленому законом порядку слід було оскаржувати постанову нотаріуса про відмову від 21.07.2022, що і було роз`яснено позивачці в абз. 2 резолютивної частини постанови (а.с. 10-11). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За змістом положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вказаних норм закону, позивач, звертаючись до суду з позовом, повинен довести факт порушення невизнання чи оспорення його прав свобод чи інтересів саме вказаним ним відповідачем. При цьому слід вважати, що заявлені позовні вимоги до неналежного відповідача задоволені судом бути не можуть, оскільки вказане слід вважати порушенням вимог процесуального закону, за якими суд не в змозі вирішувати та задовольняти позов без особи, яка повинна відповідати за позовом, прав, обов`язків, інтересів якої такий прямо стосується (належного відповідача). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Отже, з урахуванням усіх обставин, суд приходить до висновку, що [PERSON] не надала суду належних і допустимих доказів порушення відповідачем - Славутською міською радою - будь-яких її прав, оскільки ставлячи позовну вимогу про визнання за нею права власності на спадкове майно, вона не довела, що відповідач взагалі здійснював чи має здійснювати будь-які дії відносно майна, яке вона успадкувала та яке хоче оформити. Під час розгляду справи було встановлено, що [PERSON] як єдиний спадкоємець після смерті [PERSON] вчасно звернулася із заявою про прийняття спадщини, тобто вступила у спадщину, в свою чергу відмовляється від отримання свідоцтва про право на спадщину, не погоджуючись із його змістом, отже зазначений нею відповідач не є належним відповідачем у даній справі, а суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи, тому наявні правові підстави для відмови у задоволенні позову.

Outcome: dismissed