Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-19 00:00:00

19 січня 2024 року позивач [PERSON] , в інтересах якого дії адвокат Заборський О.В., звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства\~«Криворізький залізорудний\~комбінат» (далі\~ АТ\~«Кривбасзалізрудком») про відшкодування\~моральної шкоди,\~ посилаючись на те, що він працював у Виробничому об`єднанні «Кривбасруда», правонаступником якого є АТ «Кривбасзалізрудком», тривалий час у шкідливих умовах праці, а саме: 07.1980р.- 02.1981р. - дорожньо - колійний робітник на підземних роботах шахти «Північна - Вентиляційна» Першотравневого РУ ВО «Кривбасруда», 02.1981р.- 07.1985р. - підземний гірник шахти «Першотравнева - 1» ВО «Кривбасруда», 07.1985р. - 08.1988р. - підземний оператор пульта керування шахти «Першотравнева - 1» ВО «Кривбасруда», 08.1988р. - 01.1989р. - підземний люковий шахти «Першотравнева - 1» ВО «Кривбасруда», 01.1989р. - 02.1996р. - підземний перекидальник УТК шахти «Першотравнева 1» 02.1996р.- 03.1998р. підземний гірничий майстер шахти «Першотравнева 1», 03.1998р. - 11.2000р. - підземний машиніст електровозу шахти імені Леніна ВО «Кривбасруда», КДЗРК, ДП «КД3РК». Крім того, з 11.2000 11.2016 працював на шахта «Тернівська» (колишня шахта Леніна) АТ «Кривбасзалізрудком» на посаді гірничого майстра в підземних умовах. Під час роботи у шкідливих умовах [PERSON] отримав професійні\~захворювання \~ХОЗЛ,\~туговухість.\~Довідкою МСЕК\~від 12.01.2017\~року позивачу\~первинно встановлено\~30%\~втрати професійної\~працездатності за\~професійними захворюваннями,\~трудовому каліцтву\~безстроково.\~Довідкою МСЕК\~від 08.05.2019\~повторно встановлено\~65% втрати професійної\~працездатності за\~професійними захворюваннями\~та трудовому\~каліцтву,\~із визначенням\~третьої групи\~інвалідності безстроково.\~03.08.2023\~МСЕК встановлено\~80%\~втрати професійної\~працездатності за\~професійними захворюваннями,\~трудовому каліцтву\~,\~із визначенням\~другої групи\~інвалідності безстроково.\~Вважає,\~що з\~вини підприємства,\~яке не\~створило безпечних\~умов праці,\~позивач втратив\~своє здоров`я,\~чим йому\~завдана моральна\~шкода,\~яка полягає\~в тому, що професійне захворювання викликає в позивача фізичні та моральні страждання, порушено звичний спосіб життя позивача, що вимагає додаткових зусиль для організації життя, для підтримки здоров`я. Також у позивача порушені нормальні життєві зв`язки, внаслідок неможливості продовження активного цивільного життя, порушення відносин з оточуючими людьми. Розмір завданої моральної шкоди позивач оцінює у розмірі 435 500,00 грн., який просить суд стягнути з відповідача. Також просить стягнути з відповідача судові витрати які складаються із витрат на правничу допомогу, розмір якої складає 15\~000 грн. 23 січня 2024 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі доказами. Відповідач скористався правом надання суду відзиву на позовну заяву та надав його до суду. Згідно поданого відзиву, відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вважає, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, оскільки АТ «Кривбасзалізрудком» не є правонаступником шахти «Першотравнева» ВО «Кривбасруда», на якій працював [PERSON] . Також посилається на необґрунтованість пред`явленого розміру моральної шкоди. Крім того, зазначає, що позивачем заявлені витрати на правничу допомогу у розмірі 15000 грн. завищені та необґрунтовані. Суд, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] \~працював на\~ВО «Кривбасруда» тривалий\~час у\~шкідливих умовах\~праці,\~а саме:\~з 21.07.1980\~року по\~ 16.03.1998\~року за\~різними професіями\~у підземних\~умовах на\~шахті «Першотравнева»\~ВО «Кривбасруда». Крім того, з 17.03.1998 року - 09.11.2016 працював на шахті Леніна (з 01.04.2016 перейменована на шахту «Тернівська») ВО «Кривбасруда», яка перейменована в АТ «Криворізький залізорудний комбінат». (а.с.13-14) Доводи представника АТ «Кривбасзалізрудком» про те, що АТ «Кривбасзалізрудком» не є правонаступником шахти «Першотравнева» виробничого об`єднання «Кривбасруда», під час роботи на якій позивач підпадав під дію шкідливих факторів, внаслідок чого ним отримано професійне захворювання, яке потягло за собою втрату професійної працездатності, суд не бере до уваги, з огляду на наступне. У частині першій\~статті 37 ЦК України\~(в редакції 1963 року) було передбачено, що юридична особа припиняється шляхом ліквідації або реорганізації (злиття, поділу або приєднання). Відповідно до частини другої статті 5\~Закону України «Про підприємства в Україні»\~(у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) підприємство може бути створено в результаті виділення зі складу діючого підприємства, організації одного або кількох структурних підрозділів, а також на базі структурної одиниці діючих об`єднань за рішенням їх трудових колективів, якщо на це є згода власника чи уповноваженого ним органу. Створення підприємств шляхом виділення здійснюється зі збереженням за новими підприємствами взаємозобов`язань та укладених договорів з іншими підприємствами. Згідно із частинами першою та шостою статті 34\~цього Закону\~(у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) ліквідація і реорганізація (злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення) підприємства провадяться з дотриманням вимог антимонопольного законодавства за рішенням власника, а у випадках, передбачених цим Законом, за рішенням власника та за участю трудового колективу або органу, уповноваженого створювати такі підприємства, чи за рішенням суду або арбітражного суду. При виділенні з підприємства одного або кількох нових підприємств до кожного з них переходять за роздільним актом (балансом) у відповідних частинах майнові права і обов`язки реорганізованого підприємства. У пунктах 2.1 та 4.1 Положення про порядок поділу підприємств і об`єднань та відокремлення від них структурних підрозділів і одиниць затверджене Наказом Міністерства економіки України, Міністерства статистики України, Антимонопольного комітету України від 20 квітня 1994 року N 43/79/5 (яке втратило чинність 25 серпня 2015 року) було закріплено, що відокремлення - це виділення зі складу підприємства (об`єднання) структурного підрозділу (одиниці) і створення на його базі самостійного підприємства або вихід підприємства із складу об`єднань, зазначених у підпункті «б» пункту 3.1 цього Положення. Об`єктами відокремлення - є структурні підрозділи та структурні одиниці відповідно до пункту 2.1 цього Положення, а також підприємства, що входять до складу об`єднань. Тобто розподільний баланс є документом, у якому, зокрема, визначено обсяг майнових прав та обов`язків, які перейшли до створеної шляхом виділу (виділення, відокремлення) юридичної особи. Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 15 червня 2020 року у справі № 212/3137/17-ц (провадження № 61-37529сво18). Об`єднана палата Касаційного цивільного суду відступила від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційної цивільного суду від 18 листопада 2018 року у справі № 215/5607/15-ц (провадження №61-13361св18). Висновки суддів у цій справі, з урахуванням досліджених доказів та встановлених обставин, не суперечать позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 14 червня 2017 року у справі №6-104цс17 від 05 липня 2017 року у справі «212/6039/16-ц. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено Законом. Судом встановлено, що з 1975 року до складу Виробничого об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» (далі - ВО «Кривбасруда») входили 11 рудоуправлінь на правах структурних одиниць, серед них і рудоуправління «Першотравневе». Відповідно до наказів ВО «Кривбасруда» від 20 вересня 1989 року № 349 та від 1 листопада 1989 року № 423 з 1 жовтня 1989 року рудоуправління Першотравневе, як структурну одиницю, було ліквідовано та створено в складі ВО «Кривбасруда», зокрема структурну одиницю шахту «Першотравнева-1». Згідно з наказом ВО «Кривбасруда» від 26 грудня 1994 року № 169 з 1 січня 1995 року шахту «Першотравнева-1» було ліквідовано та створено в складі ВО «Кривбасруда» як структурну одиницю шахту «Першотравнева» (пункти 1 та 2). Відповідно до п. 1 наказу ВО «Кривбасруда» від 05 січня 1998 року № 1 з 01 січня 1998 року шахту «Першотравнева» як структурну одиницю було ліквідовано та наказом № 12 від 20 січня 1998 року створено на її базі шахту «Першотравнева-Дренажна». У подальшому в п.1 наказу ВО «Кривбасруда» від 11 вересня 1998 року № 139 було передбачено виключити зі складу структурних одиниць ВО «Кривбасруда», зокрема, шахту «Першотравнева-Дренажна» з моменту державної реєстрації Криворізького державного гірничорудного управління гідрозахисту (далі управління «Кривбасгідрозахист»). Згідно з наказом Міністерства промислової політики України (далі Мінпромполітики) від 29 липня 1998 року № 263 Державне виробниче об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» (далі - ДВО «Кривбасруда») було перейменовано на «Криворізький державний залізорудний комбінат», що став правонаступником об`єднання (пункти 1 та 2). Відповідно до наказу Міністерства промислової політики України від 29 липня 1998 року № 262 на базі державного майна шахт «Гігант-Дренажна» та «Першотравнева-Дренажна» (структурних підрозділів ДВО «Кривбасруда») шляхом їх відокремлення було створено управління «Кривбасгідрозахист». Відповідно до пунктів 3 та 5 цього наказу було створено комісії з передачі майна від ДВО «Кривбасруда» та прийняття його управлінням «Кривбасгідрозахист» шляхом складання акта приймання-передачі для подачі його в місячний строк до міністерства для затвердження. На підставі затвердженого акта приймання-передачі було передбачено складання розподільчого балансу та внесення змін до обліку майна. Правонаступником майнових прав та обов`язків реорганізованого ДВО «Кривбасруда» у частині, визначеній розподільчим балансом, було призначено управління «Кривбасгідрозахист», яке було ліквідовано 05 травня 2008 року відповідно до наказу Міністерства промислової політики України від 17 березня 2006 року № 104. При цьому, згідно розподільного балансу станом на 01 липня 1998 року, до Криворізького державного гірничорудного управління Гідрозахист перейшла менша частина основних засобів та інших позаоборотних активів шахт Першотравневого рудоуправління, а також шахт «Першотравнева-1», «Першотравнева-2», «Першотравнева», «Першотравнева-Дренажна» ВО «Кривбасруда», а більша частина цих активів залишилася на балансі ВО «Кривбасруда». Відповідно до пункту 1 наказу Мінпромполітики від 12 липня 1999 року № 248 та пункту 1 наказу Державної акціонерної компанії «Укррудпром» (далі - ДАК «Укррудпром») від 31 грудня 1999 року № 347 Державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» шляхом реорганізації було перетворено на Дочірнє підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» ДАК «Укррудпром». У пункті 3 згаданого наказу ДАК «Укррудпром» вказано, що зазначене дочірнє підприємство є правонаступником усіх майнових та немайнових прав та обов`язків реорганізованого Державного підприємства «Криворізький державний залізорудний комбінат». Згідно з пунктами 1 та 3.2 наказу ДАК «Укррудпром» від 30 липня 2001 року №290 вказане дочірнє підприємство шляхом реорганізації було перетворено у Відкрите акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат» (далі - ВАТ «Кривбасзалізрудком»), яке стало правонаступником усіх майнових та немайнових прав та обов`язків дочірнього підприємства. Відповідно до пункту 1.1 розділу «Загальні положення» Статуту ПАТ «Кривбасзалізрудком», що затверджений протоколом загальних зборів акціонерів ВАТ «Кривбасзалізрудком» від 30 березня 2011 року № 1/2011 та пройшов державну реєстрацію 4 квітня 2011 року, ВАТ «Кривбасзалізрудком» змінив найменування на ПАТ «Кривбасзалізрудком» та є правонаступником усіх прав та обов`язків ВАТ «Кривбасзалізрудком» (офіційний сайт ПАТ «Кривбасзалізрудком» у мережі Інтернет). Таким чином, професійне захворювання позивача виникло саме під час його перебування у трудових відносинах з виробничим об`єднанням по видобутку руди підземним способом «Кривбасруда», правонаступником якого було ДП «Кривбасзалізрудком» (нині - АТ «Кривбасзалізрудком»), на яке у той час законодавством й було покладено обов`язок забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці, чого, в даному випадку, роботодавцем зроблено не було, що потягло за собою втрату позивачем професійної працездатності та завдало йому моральних страждань Отже, підсумовуючи зазначене слід зробити висновок, що у період роботи [PERSON] шахта «Першотравнева» була структурною одиницею «ВО «Кривбасруда», а її ліквідовано було значно пізніше, тобто 05.01.1998 року на підставі наказу № 1, а наказом № 12 від 20.01.1998 року на її базі створено шахту «Першотравнева - Дренажна» яку наказом № 139 від 11.09.1998 року виключено зі складу структурних одиниць ВО «Кривбасруда» та на її базі та шахти «Першотравнева Дренажна» (до яких у той час позивач не мав відношення) створено нове Державне підприємство «Кривбасгідрозахист» (Наказ Мінпромполітики України № 262 від 29.07.1998 року). Згідно Постанови КМУ від 2 березня 1998 р. № 258 «Про спеціальний режим реструктуризації гірничо-рудних підприємств Кривбасу, гірничо-хімічних підприємств Яворівського і Роздольського «Сірка» та Стебницького «Полімінерал» Львівської області», пункту 1 наказу Міністерства промислової політики України (далі - Мінпромполітики) від 29 липня 1998 року № 263 Державне виробниче об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» (далі - ДВО «Кривбасруда») було перейменовано на «Криворізький державний залізорудний комбінат», що став правонаступником об`єднання (пункти 1 та 2). Крім того, поряд з розподільним балансом, перехід прав та обов`язків щодо трудових правовідносин з працівниками підприємств, що ліквідуються, повинен бути окремо та чітко визначений у відповідних наказах та нормативних документах міністерств та відомств. Безпосередніх вказівок, з цього питання, у нормативних документах, досліджених в судовому засіданні не міститься. На підставі зазначеного суд дійшов висновку, що саме АТ «Кривбасзалізрудком» є правонаступником ВО «Кривбасруда» у період роботи позивача [PERSON] на шахті «Першотравнева», яка після ліквідації Першотравневого РУ 01.10.1989 року була наділена правами структурного підрозділу ВО «Кривбасруда», і тому є належним відповідачем по справі. Так, 02 листопада 2017 року було складено Акт розслідування причин виникнення хронічних професійних захворювань [PERSON] : хронічне обструктивне захворювання легень першої другої ст. (пиловий бронхіт першої-другої ст., емфізема легень першої-другої ст.) група «В». Легенева недостатність першого-другого ст.; нейросенсорна приглухуватість першого ст. (з легким зниженням слуху). Обставиною виникнення профзахворювань слугувала праця на шахті «Тернівська» (раніше шахта імені Леніна) майстром гірничим підземної дільниці, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, забезпечував виконання змінних завдань, контролював роботи з обслуговування шахтного рейкового транспорту, електровозів, вагонів, демонтажу, ремонту, монтажу пошкоджених колій, устаткування для шахтного рейкового транспорту, розвнтаження гірничої маси на перекидачі, роботу підземного дробильного комплексу, видачу установлених обсягів гірничої маси, дотримання технологічних схем, проектів, паспортів на виконання робіт, здійснював огляд робочих місць, раціональне розставлення робітників на місцях робіт. Через недосконалість технології підземного видобутку руди, мавших місце порушень систем вентиляції та режимів експлуатації гірничого обладнання підпадав під вплив підвищених параметрів аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони та рівнів шуму. Згідно медичного\~висновку лікарсько-експертної\~комісії Українського\~науково-дослідного\~інституту промислової\~медицини від\~25.09.2016р.\~№1142\~підставою длявстановлення\~професійного характеру\~захворювання також\~послужив профмаршрут: 07.1980р.- 02.1981р. - дорожньо - колійний робітник на підземних роботах шахти «Північна - Вентиляційна» Першотравневого РУ ВО «Кривбасруда», 02.1981р.- 07.1985р. - підземний гірник шахти «Першотравнева - 1» ВО «Кривбасруда», 07.1985р. - 08.1988р. - підземний оператор пульта керування шахти «Першотравнева - 1» ВО «Кривбасруда», 08.1988р. - 01.1989р. - підземний люковий шахти «Першотравнева - 1» ВО «Кривбасруда», 01.1989р. - 02.1996р. - підземний перекидальник УТК шахти «Першотравнева 1» 02.1996р.- 03.1998р. підземний гірничий майстер шахти «Першотравнева 1», 03.1998р. - 11.2000р. - підземний машиніст електровозу шахти імені Леніна ВО «Кривбасруда», КДЗРК, ДП «КД3РК». Відповідно до п.17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 02.11.2016 року причиною виникнення професійного захворювання слугувало наступне: пил переважно фіброгенної дії: - Концентрація пилу з вмістом вільного кристалічного діоксиду кремнію від 10% до 70% в повітрі робочої зони - 3,4 мг/м? при гранично допустимій 2,0 мг/м3 по СанПін 4617-88 «Предельно допустимые концентрации (ПДК) вредных веществ в воздухе рабочей зоны». Шум: - Еквівалентний рівень шуму - 86 дБА при гранично - допустимому 80 дБА по ДСН 3.3.6.037- 99 (а.с. 10-12) Довідкою МСЕК серії 12 ААА №044507 від 17.01.2017 року позивачу [PERSON] первинно встановлено 30% втрати професійної працездатності, з яких 15% -ХОЗЛ, 5% туговухість, 10% труд.каліцтво, безстроково. (а.с. 27) Довідкою МСЕК серії 12 ААА № 054560 від 08.05.2019 року позивачу [PERSON] повторно встановлено 65% втрати професійної працездатності, з яких 40% -ХОЗЛ, 15% туговухість, 10% труд.каліцтво, безстроково та третю групу інвалідності. (а.с. 28) Довідкою МСЕК серії 12 ААА № 129684 від 03.08.2023 року позивачу [PERSON] повторно встановлено 80% втрати професійної працездатності, з яких 65% -ХОЗЛ, 5% туговухість, 10% труд.каліцтво, безстроково та другу групу інвалідності. (а.с. 6) Суд, встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди. Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно частин 1,3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 також роз`яснив про право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, пов`язаного з виробництвом, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача. У відповідності зі ст.ст.23,1167 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання складається, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок отримання ним професійних захворювань. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Вирішуючи питання про покладення відповідальності за завдану позивачу моральну шкоду на відповідача, суд виходить з того, що професійне захворювання виникло у позивача під час його роботи у відповідача, що підтверджується Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 02.11.2016 року. За таких обставин суд вбачає, що акціонерне товариство\~«Кривбасзалізрудком» повинно нести відповідальність за заподіяну [PERSON] моральну шкоду спричинену професійними захворюваннями. Визначаючи розмір\~відшкодування моральної\~шкоди суд\~виходить з\~меж позовних\~вимог та\~доводів позовної\~заяви,\~тяжкості наслідків,\~які настали\~в здоров`ї\~позивача,\~незворотності таких\~наслідків,\~розміру втрати\~працездатності,\~відсутності наявності\~динаміки покращення\~стану позивача,\~постійний характер\~страждань позивача,\~який переносить\~постійний фізичний\~дискомфорт,\~обмежений в\~можливості звичайних\~повсякденних занять\~та активному\~спілкуванні,\~що вносить\~істотні вимушені\~зміни у\~життєвих стосунках,\~виходячи із\~засад розумності\~та справедливості,\~з урахуванням\~ступеню втрати\~професійної працездатності\~ 80%,\~періоду роботи\~на підприємстві\~відповідача з\~21.07.1980\~року по\~16.03.1998\~року на\~різних посадах\~у підземних\~умовах на\~шахті «Першотравнева»\~ВО «Кривбасруда», правонаступником якого є АТ «Кривбасзалізрудком»,\~а також\~з 17.03.1998\~ 09.11.2016\~на шахті\~ [PERSON] (перейменована\~на ш.\~«Тернівська»)\~АТ «Кривбасзалізрудком», судом встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода, тому суд вважає необхідним призначити позивачу компенсацію з відповідача в розмірі 280 000,00 грн. без врахування податку з доходу фізичних осіб. Доводи сторони відповідача щодо оподаткування суми моральної шкоди суд відхиляє, оскільки чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. В даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок ушкодження здоров`я, у зв`язку з чим зазначені відповідачем зміни до Податкового кодексу України не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точного мірила майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Вирішуючи питання щодо відшкодування позивачу понесених ним судових витрат, суд враховує наступне. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1, ч.3 п.1 ст. 133 ЦПК України). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Так, між позивачем [PERSON] та адвокатом Заборським О.В. укладено Договір про надання правничої допомоги від 18.11.2023. Повноваження адвоката Заборського О.В. на представництво позивача у даній справі підтверджуються свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю та ордером. Відповідно до Акту прийому-передачі наданих послуг до вказаного вище Договору від 18.11.2023 року, сторони домовились, що вартість послуг за даним договором становить 15000,00 грн. Оплата послуг за договором здійснена 18.11.2023 року. В позовних вимогах [PERSON] просив суд покласти на відповідача витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 15000,00 грн. Так, згідно із статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витратна правничу допомогу адвоката,в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом,витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3)обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. При цьому принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який, як уже зазначалося вище, включає такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Крім того, врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи. Зокрема, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Аналогічний висновок міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 14 листопада 2019 року у справі № 826/15063/18. Відповідно до правової позиції Об`єднаної палати Верховного Суду у складу суддів Касаційного господарського суду від 3 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial