Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-15 00:00:00

11 січня 2024 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача ТОВ «Екоспецтранс», у якому просить зобов`язати відповідача виключити з обліку по особовому рахунку за квартирою за адресою: [ADDRESS] заборгованість попередніх власників за послугу поводження з твердими побутовими відходами, яка виникла за період до 14.04.2023 і становить 2106,06 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 11.02.2022 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір довічного утримання, відповідно до якого [PERSON] передав [PERSON] у власність квартиру [ADDRESS] , а [PERSON] зобов`язалася утримувати [PERSON] довічно. Відповідно до умов Договору відчужував повідомив, що станом на день його укладення за квартирою обліковується заборгованість у розмірі 99\~506,69 грн, яка залишається за відчужувачем, а набувач не несе відповідальності за цю заборгованість, яка виникла до укладення договору. 14.04.2023 між позивачем та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири, сторони якого домовилися про те, що покупець не бере на себе зобов`язання зі сплати боргів за житлово-комунальні послуги, які виникли до укладення цього договору. На сайті ЄМАСКР Нова-Ком за вказаною адресою обліковується заборгованість перед відповідачем у розмірі 5140,01 грн., тоді як станом на день укладення договору купівлі-продажу заборгованість становила 5102,06 грн., у зв`язку з чим позивач звернулася до відповідача із вимогою виключити заборгованість з особового рахунку, яка була проігнорована відповідачем. Вважає, що оскільки вона не була власником квартири та споживачем послуг, не є правонаступником попереднього власника, а тому у неї відсутній обов`язок про сплаті нарахованої суми борги і заборгованість має бути виключена з особового рахунку її квартири. Ухвалою судді від 15 січня 2024 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, роз`яснено сторонам їх право, порядок та строки на подачу заяв по суті справи. 13 лютого 2024 року від представника відповідача надійшов відзив, у якому зазначено, що відповідач позовні вимоги не визнає, посилається на те, що облік і нарахування за послуги з поводження з побутовими відходами здійснюється відповідачем на кожного споживача за місцем його реєстрації місця проживання за встановленими органом місцевого самоврядування тарифами. Починаючи з 23.05.2023 за адресою: мкрн. 5-й Зарічний, 78/144 нарахування виплат за надані послуги з вивезення побутових відходів здійснюється відповідачем на зареєстровану особу [PERSON] , який сплачує комунальні послуги. Раніше до 01.12.2022 нарахування за надані послуги за вищевказаною адресою здійснювалося на зареєстрованих осіб [PERSON] (знятий зх. Реєстрації 26.01.2022), [PERSON] (знятий з реєстрації 26.01.2022), [PERSON] (знятий з реєстрації 01.12.2022). [PERSON] колишній мешканець (власник) житла помер, на день його смерті залишилася несплаченою заборгованість за надані відповідачем послуги у сумі 5102,06 грн. Зобов`язання підприємства щодо списання заборгованості за оплату комунальних послуг не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту прав. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що 14 квітня 2023 року між [PERSON] (Продавець) та [PERSON] (Покупець) укладений договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6-7). Відповідно до умов Договору Продавець свідчив, зокрема про те, що на день укладання цього договору заборгованості зі сплати комунальних та інших обов`язкових платежів відносно відчужуваної квартири не існує (пункт 5.1 Договору), а також сторони домовилися про те, що Покупець не бере на себе обов`язків зі сплати боргів за житлово-комунальні послуги відносно відчужуваної квартири, які виникли до укладення цього договору (пункт 6.2 Договору). Як вбачається з Інформації про суми, нараховані до сплати комунальними та іншими службами міста, роздрукованої з сайту ТОВ Нова-Ком, за адресою: [ADDRESS] обліковується заборгованість, у тому числі за послуги з поводження з твердими побутовими відходами: станом на 01 квітня 2023 року у розмірі 5\~102,06 грн; станом на 01 грудня 2023 року 5\~140,01 грн (а.с. 8-9). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 встановлено право на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом захисту певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Проте, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, але є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір, у свою чергу, не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, від 06 квітня 2021 року у справі № 925/642/19. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Відповідно до статей 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відповідно до статті 322 ЦК України на власника покладається тягар утримання майна. Проте новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, якщо суд установить, що він не брав на себе обов`язку з їх сплати. Договори про надання послуг не обтяжують майна. Отже, діючим законодавством не передбачено обов`язку покупця квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це прямо не оговорено в договорі купівлі-продажу. Новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, якщо суд установить, що він не брав на себе обов`язку з їх сплати. Договори про надання послуг не обтяжують майна. Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 686/6276/19, від 14 вересня 2022 року у справі № 201/1807/21, від 12 жовтня 2022 року у справі № 312/44/20. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1. ст.77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України). Аналіз договору купівлі-продажу квартири від 14 квітня 2023 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , свідчить про те, що цей договір не містить застережень про переведення боргу попереднього власника, а також згоди кредитора на таку заміну, що узгоджується з положеннями статті 520 ЦК України (заміна боржника у зобов`язанні). Положення пунктів 2.1 та 6.2 договору купівлі-продажу квартири встановлюють порядок розрахунку між сторонами і не передбачають застережень про переведення боргу попереднього власника, натомість визначено відсутність обов`язку Покупця зі сплати боргів за житлово-комунальні послуги, які виникли до укладення договору. Таким чином, суд висновує, що позивач не вчиняла правочинів щодо прийняття боргу з оплати послуг за поводження з твердими побутовими відходами попередніх власників вказаної квартири, а тому на неї не може бути покладено обов`язок зі сплати заборгованості за ці послуги, надані відповідачем попередньому власнику, що нараховані до 14 квітня 2023 року, тобто до укладення позивачем договору купівлі-продажу квартири. Судом не приймаються до уваги доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, про те, що зобов`язання щодо здійснення виключення заборгованості не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту прав, з огляду на наступне. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей\~55,\~124 Конституції України\~та\~статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення\~Конституції України\~та Конвенції мають вищу юридичну силу, що визначено в статтях\~8,\~9 Конституції України, а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема\~статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Тому у випадку порушення юридичною особою законодавства при нарахуванні плати за комунальні послуги споживач має право оскаржити в судовому порядку такі його дії та вимагати здійснення відповідного перерахунку. Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 27 серпня 2020 року у справі № 207/2990/18, від 01 вересня 2020 року у справі № 686/6276/19, від 26 січня 2022 року у справі № 201/11406/20, від 15 березня 2023 року у справі № 176/552/22. Тому заявлена позивачем вимога про зобов`язання ТОВ «Екоспецтранс» виключити з обліку за особовим рахунком квартири заборгованість попереднього власника квартири є обґрунтованою та відповідає критеріям ефективного судового захисту, оскільки задоволення такої вимоги відновлює порушені права позивача і встановлює між сторонами правову визначеність, яка полягає у підтвердженні відсутності заборгованості позивача перед відповідачем. Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, а саме про зобов`язання відповідача виключити заборгованість по оплаті послуг попереднього власника житлового приміщення у період до 14.04.2023, тобто до часу набуття позивачем права власності на спірну квартиру. При цьому\~суд не\~вважає за\~необхідне вказувати\~у резолютивній частині рішення конкретну суму заборгованості, оскільки станом на час розгляду справи, ця сума може бути відмінною від зазначеної у позові у зв`язку з можливим її частковим погашенням. Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову та звільненням позивача від сплати судового збору при подачі до суду позову, суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved