Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-22 00:00:00

Адвокат Комаровська Альона Ігорівна, діючи в інтересах [PERSON] , звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що позивач з 11.10.2019 перебуває в шлюбі з відповідачем. Протягом останніх двох років стосунки між подружжям розладились, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, стали частими сварки. Кожен із сторін живе окремим життям та своїми інтересами. Для позивача даний шлюб був дуже раннім та вже після першого року шлюбу вона зрозуміла, що відповідач не є тією людиною, з якою вона хоче бути все життя та будувати сімейні відносини. Сторони спільних дітей не мають, майновий спір між ними відсутній. Просила розірвати шлюб між сторонами. 13.11.2023 судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено її розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін на 23 лютого 2024 року. 26.12.2023 представник відповідача адвокат Луцюк Володимир Вікторович подав до суду відзив, у якому заперечував проти викладених мотивів, зазначивши, що відповідач зробив все можливе для збереження сім`ї, виходячи, саме з мотивів взаємоповаги та любові до позивача. Крім того, відповідач надає свою згоду на розірвання шлюбу, тобто фактично не заперечує проти задоволення позовних вимог. 13.02.2024 представник позивача подала до суду письмові пояснення, у яких зазначила, що позивач на протязі 1,5 років намагалася покращити відносини в сім`ї, заради чого навіть щотижнево займалася з психологом, однак до поліпшення взаємовідносин це не призвело. Зазначила, що побут створює несприятливі умови для психічного стану позивача. 19.02.2024 представник відповідача подав до суду заперечення на (письмові пояснення) відповідь на відзив позивача, у якому заперечував проти обставин, викладених у поясненнях, зазначивши, що відповідач не ігнорував бажання позивача зберегти сім`ю, а навпаки, намагався розмовляти з нею, пояснюючи і аргументуючи свою позицію і підходи до організації сімейного життя та побуту, з метою збереження сім`ї. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. 11.10.2019 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, актовий запис №1763, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] . Згідно з ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. В силу ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 114 СК України передбачено, що у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Аналізуючи доводи позивача, наведені в обґрунтування позовних вимог, та обставини, встановлені судом у сукупності з наданими доказами, суд вважає, що сім`я фактично розпалася, позивач не бажає примирення. Також встановлено, що сторони разом не проживають та ніяких стосунків, притаманних подружжю, не підтримують, спільних дітей не мають, спільне господарство не ведеться. Інші доводи сторін, суд не бере до уваги, оскільки вони не містять даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд зазначає, що позиції сторін, викладені у відзиві, поясненнях та запереченнях, жодним чином не перешкоджають встановленню обставин, необхідних для розгляду справи, предметом якої є саме розірвання шлюбу між сторонами. Доводи ж сторін, фактично зводяться до незгоди з викладеними обставинами та різним, суб`єктивним баченням спільного сімейного життя, що в кінцевому результаті не є предметом розгляду цієї справи. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, небажання позивача перебувати в шлюбі з відповідачем, позицію відповідача, який не заперечує проти задоволення позовних вимог, суд вважає, що за таких обставин збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що йдеться у ст.16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» у ч.1 підпункту «с» - «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, оскільки шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно із ч. 1, 3 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені судові витрати по оплаті судового збору у сумі 1073,60 грн., у зв`язку з документальним підтвердженням їх понесення.

Outcome: approved