Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-22 00:00:00

Адвокат Полонська Людмила Миколаївна, діючи в інтересах [PERSON] , звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що позивач з 11.12.2012 перебуває в шлюбі з відповідачем. З березня 2022 року позивач вибула на тимчасове проживання за кордон до Італії, де і перебуває зараз. За час окремого проживання сторони не були пов`язані спільним побутом, не виконували по відношенню один до одного взаємні права та обов`язки, які притаманні сім`ї. Окрім того, вони переконалися, що втратили почуття любові та поваги один до одного, мають різні погляди на подальшу побудову сімейних стосунків. Спільних дітей немає. Шлюб існує формально. Просила розірвати шлюб між сторонами. 27.11.2023 судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін на 23 лютого 2024 року. Відповідач подав до суду відзив, у якому визнав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. 11.12.2012 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, актовий запис №3220, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] . Згідно з ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. В силу ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 114 СК України передбачено, що у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Аналізуючи доводи позивача, наведені в обґрунтування позовних вимог, та обставини, встановлені судом у сукупності з наданими доказами, суд вважає, що сім`я фактично розпалася, позивач не бажає примирення. Також встановлено, що сторони разом не проживають та ніяких стосунків, притаманних подружжю, не підтримують, спільне господарство не ведеться. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, небажання позивача перебувати в шлюбі з відповідачем, відсутність неповнолітніх дітей, суд вважає, що за таких обставин збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що йдеться у ст.16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» у ч.1 підпункту «с» - «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, оскільки шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно зі ст. 141, ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» з урахуванням визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50% судового збору у сумі 536,80 грн., сплаченого при поданні позову, та стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 50% у сумі 536,80 грн., у зв`язку з їх документальним підтвердженням.

Outcome: approved