Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обгрунтування якого зазначив, що з 24.04.2016 року по 26.10.2022 року перебував у шлюбі з відповідачкою [PERSON] , який розірвано на підставі рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області. За час перебування у шлюбі було набуто спільне майно, а саме: житловий будинок з допоміжними господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 85.7 кв.м., житловою - 44.7 кв.м., що належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 21.03.2017 року посвідченого приватним нотаріусом Лохвицького (Миргородського) районного нотаріального округу Домбровською Тетяною Василівною реєстр. № 174. Реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна у ДРРП - 2507437453226; земельна ділянка, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , площею 0.1000 га. з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) кадастровий номер - 5322610100:50:003:0430, що належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 21.03.2017 року посвідченого приватним нотаріусом Лохвицького (Миргородського) районного нотаріального округу Домбровською Тетяною Василівною реєстр. № 172. Реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна у ДРРП - 687852653226; автомобіль «RENAULT» моделі «MEGANE» 2014 року випуску, об`єм двигуна 1461 куб. см., придбаний та зареєстрований 05.01.2019 року. Договори купівлі-продажу нерухомого майна та реєстрацію автомобіля проведено на ім`я відповідачки. При розірванні шлюбу не було вирішено питання про поділ спільного майна подружжя. Добровільно вирішити вказане питання також неможливо. З інформації регіонального сервісного центру МВС в Полтавській області (філії ГСЦ МВС) ГСЦ МВС №31/16-7-11аз від 19.09.2023 року, отриманої на запит адвоката позивач дізнався, що 09.08.2023 року відповідачка перереєструвала (продала) вищевказаний автомобіль без його згоди та відому на іншу фізичну особу, ціна продажу також не відома. Враховуючи вищенаведене, просить визнати спільною сумісною власністю подружжя житловий будинок з допоміжними господарськими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 85.7 кв.м., житловою площею 44.7 кв.м., реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна у ДРРП- 2507437453226; в порядку поділ спільного майна визнати за ним, право власності на 1/2 частку вказаного житлового будинку з допоміжними господарськими будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 85.7 кв.м., житловою площею 44.7 кв.м., реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна у ДРРП- 2507437453226; визнати за [PERSON] , право власності на 1/2 частку цього ж житлового будинку з допоміжними господарськими будівлями; визнати земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS] , площею 0.1000 га. з цільовим призначенням- для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер - 5322610100:50:003:0430, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна у ДРРП- 687852653226, спільною сумісною власністю подружжя, в порядку поділу спільного майна визнати за ним право власності на 1/2 частку вказаної земельної ділянки, визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку цієї ж земельної ділянки; визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя автомобіль «RENAULT» моделі «MEGANE», 2014 року випуску, об`єм двигуна 1461 куб.см., придбаний та зареєстрований 05.01.2019 року, стягнути з [PERSON] вартість 1/2 частки автомобіля в сумі 180395,00 (сто вісімдесят тисяч триста дев`яносто п`ять гривень 00 коп.), витрати по оплаті судового збору у розмірі 5024 (п`ять тисяч двадцять чотири) грн. 75 коп. Ухвалою судді Лохвицького районного суду Полтавської області від 30.10.2023 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. (а.с. 65). Ухвалою суду від 21.12.2023 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду (а.с. 80). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Кузьмич Н.О. позовні вимоги підтримала та просила задовольнити з викладених підстав. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Коряк А.В. позовні вимоги визнав частково, не погодившись з вартістю 1/2 частки спірного автомобіля. Додатково повідомив, що відповідачка, у зв`язку зі вступом у шлюб змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Вислухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Так, судом встановлено, що з 24.04.2016 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 13), який розірвано на підставі рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 26.09.2022 року (а.с. 14-15). За час перебування у шлюбі було придбано: житловий будинок з допоміжними господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 85.7 кв.м., житловою - 44.7 кв.м., що належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 21.03.2017 року посвідченого приватним нотаріусом Лохвицького (Миргородського) районного нотаріального округу Домбровською Т.В., реєстраційний № 174 (а.с. 16-18); земельна ділянка, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , площею 0.1000 га. з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) кадастровий номер - 5322610100:50:003:0430, що належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 21.03.2017 року посвідченого приватним нотаріусом Лохвицького (Миргородського) районного нотаріального округу Домбровською Т.В., реєстраційний № 172 (а.с. 19-20); автомобіль «RENAULT» моделі «MEGANE» 2014 року випуску, об`єм двигуна 1461 куб. см., придбаний та зареєстрований 05.01.2019 року, який згідно інформації Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Полтавській області (філія ГСЦ МВС) від 23.11.2023 року за № 31/16-8-5426 належав [PERSON] та 03.08.2023 року був перереєстрований на іншу особу (а.с. 74). Відповідно до частини третьої статті 368\~Цивільного кодексу\~України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 60\~Сімейного кодексу\~України передбачено, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При тому, що не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на нього майно зареєстровано лише за одним з подружжя. Крім того, за загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17. Статтею 63\~СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно із частиною першою статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Проте належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи статтю 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен на підставі доказів встановити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти подружжя або їх спільна праця. Відповідно до статті 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~Цивільним кодексом України. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Кодексу. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Відповідно до ст.\~392\~ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. Відповідно до ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказів факту придбання вищевказаного майна за особисті кошти стороною відповідача суду не надано, а тому суд дійшов висновку, що спірне майно набуте у шлюбі за спільні кошти є спільною сумісною власністю подружжя. Тому позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя житлового будинку з допоміжними господарськими будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 85.7 кв.м., житловою площею 44.7 кв.м., реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна у ДРРП- 2507437453226; визнання в порядку поділу спільного майна визнати права власності на 1/2 частку вказаного житлового будинку з допоміжними господарськими будівлями; визнаня за [PERSON] , права власності на 1/2 частку цього ж житлового будинку з допоміжними господарськими будівлями; визнання земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS] , площею 0.1000 га. з цільовим призначенням- для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер - 5322610100:50:003:0430, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна у ДРРП- 687852653226, визнання спільною сумісною власністю подружжя, в порядку поділу спільного майна права власності на 1/2 частку вказаної земельної ділянки, визнання за [PERSON] право власності на 1/2 частку цієї ж земельної ділянки. Стороною позивача наданий звіт по незалежну оцінку автомобіля«RENAULT» моделі «MEGANE» 2014 року випуску, об`єм двигуна 1461 куб. см., з якого вбачається, що станом на 06.10.2023 року ринкова вартість об`єкта оцінки встановлена на рівні, визначеному з точки зору аналогів продажу, складає 360790 грн. (а.с. 31-54). Відповідно до частини першої статті 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18) В сімейних\~правовідносинах при\~поділі спільного\~майна подружжя\~передбачено презумпцію\~віднесення придбаного\~під час\~шлюбу майна\~до спільної\~сумісної власності\~подружжя.\~У такому\~разі позивач\~звільняється від\~доведення цієї\~обставини,\~яка має\~значення для\~правильного вирішення\~справи,\~а відповідач,\~якщо заперечує\~проти цього,\~має довести\~протилежне (спростувати\~матеріально-правову\~презумпцію)\~(постанова\~Верховного Суду\~від 7\~лютого 2018\~року у\~справі №\~654/5243/14-ц, постанова Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі 6-843цс17. Стороною відповідача надана відповідь з ТСЦ МВС № 5343 Головного сервісного центру МВС в Полтавській області № 31/16-16-К-67 від 23.11.2023 року, що автомобіль «RENAULT» моделі «MEGANE» 2014 року випуску, об`єм двигуна 1461 куб. см. був перереєстрований на нового власника 03.08.2023 року на підставі ДКП ТСЦ. Вартість становила 40000,00 грн. (а.с. 78). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Саме таку правову позицію висловила Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 3 жовтня 2018 року по справі № 127/7029/15-ц. Суду стороною позивача наданий звіт про оцінку вартості спірного майна, в якій зазначена різна ринкова вартість автомобіля. Звіт про оцінку майна складений й підписаний оцінювачем, який безпосередньо проводив оцінку з урахуванням вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», і скріплений печаткою та підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання. Правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів визначені Законом України\~від 12\~липня 2001\~року №\~2658-III\~«Про оцінку\~майна,\~майнових прав\~та професійну\~оціночну діяльність\~в Україні» (далі - Закон № 2658-III). Згідно з частиною четвертою статті 3 Закону № 2658-III процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. Вимоги до звітів про оцінку майна та актів оцінки майна встановлюються відповідно до статті 12 цього Закону. Підставою проведення оцінки майна є, зокрема, договір між суб`єктом оціночної діяльності- суб`єктом господарювання та замовником оцінки, який укладається в письмовій формі та може бути двостороннім або багатостороннім (за змістом частини першої статті 10 і частини першої статті 11 Закону № 2658-III). Статтею 32 Закону № 2658-III передбачена відповідальність оцінювачів та суб`єктів оціночної діяльності, частиною другою якої визначено, що оцінювачі та суб`єкти оціночної діяльності - суб`єкти господарювання несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору, зокрема, за недостовірність чи необ`єктивність оцінки майна, відповідно до умов договору та закону. Відтак, чинним законодавством України передбачені підстави відповідальності суб`єкта оціночної діяльності- суб`єкта господарювання в разі неналежного виконання (зокрема, недостовірність чи необ`єктивність оцінки майна) ним своїх обов`язків. Водночас звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності (частина перша статті 12 Закону № 2658-III). Системний аналіз наведених норм чинного законодавства свідчить про те, що звіт про оцінку майна є документом, який фіксує дії суб`єкта оціночної діяльності- суб`єкта господарювання щодо оцінки майна, здійснювані ним у певному порядку та спрямовані на виконання його професійних обов`язків, визначених законом і встановлених відповідним договором. Звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання висновки і його дії щодо реалізації своєї практичної діяльності. Такі правові висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі № 914/881/17 (провадження № 12-18гс18). В постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 711/650/13-ц (провадження № 61-1186св17) вказано, що на експерта покладаються інші функції та його висновки не тотожні відповідним висновкам оцінювача, складеним в рамках проведення оцінки нерухомого майна суб`єктом оціночної діяльності- суб`єктом господарювання. Об`єктивність і достовірність звітів і висновків оцінювача не визначається його попередженням про кримінальну відповідальність. Тоді всі звіти були б апріорі об`єктивними і достовірними на підставі лише попередження. Об`єктивність оцінки майна та здійснення її відповідно до вимог чинного законодавства як обов`язок оцінювача передбачені\~Законом № 2658-III без будь-якої прив`язки до повідомлень його про відповідальність. Отже, відсутні підстави стверджувати про необ`єктивність оцінювача через те, що він не був повідомлений про відповідну відповідальність. Разом з тим, за змістом статей 12 і 33 Закону2658-III звіт про оцінку майна не створює ніяких правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає і підтверджує зроблені оцінювачем висновки і його дії по реалізації свого завдання. У даній справі обидві сторони надали суду докази вартості спірного автомобіля, які різняться за вартістю. Позивачем в підтвердження вартості спірного майна надано звіти про оцінку майна від 06.10.2023 року в основу якого було покладено порівняльний підхід (аналогів продажу). Основною інформаційною базою для даного звіту стала мережа Інтернет, сайти по продажу автомобілів, а також періодичні видання. Суд на підставі внутрішнього переконання, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, прийшов до висновку про доцільність застосування висновків від 06.10.2023 року, які зроблено на замовлення [PERSON] зважаючи на те, що при здійсненні оцінки до уваги були взята дійсна інформація по спірному автомобілю, що дозволило здійснити більш точну оцінку його вартості. Покладаючи вказаний звіт про оцінку в основу для визначення вартості спірного майна суд бере до уваги, що звіт враховує вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. При цьому , відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво 18), у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно З урахуванням наведеного, суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] щодо визнаня об`єктом права спільної сумісної власності подружжя автомобіля «RENAULT» моделі «MEGANE», 2014 року випуску, об`єм двигуна 1461 куб.см., та стягнення вартістості 1/2 частки вказаного автомобіля в сумі 180395,00 (сто вісімдесят тисяч триста дев`яносто п`ять гривень 00 коп.) також підлягають задоволенню. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved