Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-15 00:00:00

28.12.2023 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до Комунального некомерційного підприємства «Закарпатської обласної клінічної стоматологічної поліклініки» Закарпатської обласної ради, в якому просила суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість з заробітної плати в сумі 133119 (сто тридцять три тисячі сто дев`ятнадцять) гривень 94 копійки. Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 03 листопада 1993 року вона була прийнята на посаду рентген - лаборанта в Обласну стоматологічну поліклініку згідно Наказу № 90 від 03 листопада 1993 року. Згідно Наказу № ЗЗ-о від 15.10.2019 року Обласну стоматологічну поліклініку реорганізовано (перетворено) з 15 жовтня 2019 року на Комунальне некомерційне підприємство «Закарпатська обласна клінічна стоматологічна поліклініка» Закарпатської обласної ради. Дані відомості зазначені в її трудовій книжці. З 03 листопада 1993 року по теперішній час вона працює на посаді рентген-лаборанта. З 01 січня 2022 року по 01 липня 2023 року відповідач по справі неправомірно та всупереч законодавству не виплатив їй заробітну плату у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання оплати праці медичних працівників закладів охорони здоров`я» від 12.01.2022 №2 та Законом про Державний бюджет України на 2023 рік, внаслідок чого утворилася заборгованість із заробітної плати у розмірі 133119,94 гривень. В добровільному порядку відповідач не виплачує вказану суму тому вона вимушена звернутись до суду із цим позовом. В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав в повному обсязі. Суд вислухавши представників сторін, дослідивши надані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, згідно довідки про доходи №46 від 19.12.2023 року [PERSON] працює у Комунальному некомерційному підприємстві «Закарпатська обласна клінічна стоматологічна поліклініка» Закарпатської обласної ради на посаді рентген лаборанта та станом на листопад 2023 року заборгованість із заробітної плати є 47183,11 гривень та при цьому заробітна плата не нараховувалась відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання оплати праці медичних працівників закладів охорони здоров`я» від 12.01.2022 №2 та Закону про Державний бюджет України на 2023 рік. Згідно відповіді №875/01-06 від 19.12.2023 року [PERSON] працює в Комунальному некомерційному підприємстві «Закарпатська обласна клінічна стоматологічна поліклініка» Закарпатської обласної ради на посаді рентген лаборанта. Із виписки з рахунку [PERSON] від 08.12.2023 року видно в якому розмірі їй нараховувалась та виплачувалась заробітна плата. Із реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування щодо [PERSON] видно, що вона працює в Комунальному некомерційному підприємстві «Закарпатська обласна клінічна стоматологічна поліклініка» Закарпатської обласної ради та отримує заробітну плату. Із трудової книжки [PERSON] видно, що вона працює у Комунальному некомерційному підприємстві «Закарпатська обласна клінічна стоматологічна поліклініка» Закарпатської обласної ради на посаді рентген лаборанта. Аналізуючи надані докази, суд встановив, що КНП «ЗОКСП» ЗОР не виплатило заборгованість із зарплатні [PERSON] за період з червня 2022 року по грудень 2022 року в сумі 47183,11 гривень та крім того, [PERSON] заробітна плата нараховувалась в розмірі, що не відповідає, а є значно меншим, від встановленого Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання оплати праці медичних працівників закладів охорони здоров`я» від 12.01.2022 №2 та Законом про Державний бюджет України на 2023 рік розміру у 13500 гривень щомісяця. Судом перевірений і визнаний вірним, розрахунок недоотриманої заробітної плати разом із існуючою заборгованістю у розмірі 133119,42 гривень, наданий позивачкою. Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України, ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлено колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництва трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представникам обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10), «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. ЄСПЛ неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу №1 Конвенції, є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно зі ст. 22 цього Закону - суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Ст. 8 ЗУ «Про оплату праці» також визначено, що мінімальний розмір оплати праці медичних, фармацевтичних працівників та фахівців з реабілітації державних та комунальних закладів охорони здоров`я визначається Кабінетом Міністрів України, у тому числі з дотриманням гарантій щодо мінімальної заробітної плати. П. 1 ч. 1 постанови КМУ від 12.01.2022 року №2 визначено, що розмір нарахованої заробітної плати медичним працівникам закладів охорони здоров`я державної або комунальної форми власності за повністю виконану місячну (годинну) норму праці установлюється на рівні не менше 13500 гривень лікарям (крім лікарів-інтернів) та професіоналам з вищою немедичною освітою, які допущені до медичної діяльності в закладах охорони здоров`я. Відповідною постановою КМУ України внесено зміни до типової форми договору про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій та доповнено п. 1 підпунктом 9 наступного змісту: «9) забезпечувати виплату заробітної плати у розмірі не меншому, ніж передбачено цим підпунктом. За наведеного та враховуючи, що відповідачем порушено трудові права позивачки, зокрема у визначені законодавством строки відповідачем не виплачено позивачці нараховану заробітну плату, крім того,при нарахуванні не враховано вимоги Постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання оплати праці медичних працівників закладів охорони здоров`я» від 12.01.2022 №2 та Закону про Державний бюджет України на 2023 рік, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, тому з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути заборгованість із заробітної плати в загальній сумі 133119,94 гривень, без урахування податків та інших обов`язкових платежів. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача. Тож, у зв`язку з задоволенням позову у повному обсязі, з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачкою судовий збір.

Outcome: approved