Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-19 00:00:00

У травні 2023 року позивач звернулась до суду з позовом до російської федерації про стягнення збитків, завданих внаслідок збройної агресії російської федерації проти України у розмірі 2\~951\~768,00 грн, в еквіваленті курсу НБУ станом на 31.03.2023 року складає 80\~718,65 доларів США. \~ \~ \~ \~В обґрунтування позову позивачка зазначає, що вона є власником квартири [ADDRESS] . В період з 12.03.2022 року по 13.03.2022 року (під час бойових дій) ворожі снаряди збройних сил російської федерації влучили в будинок [ADDRESS] , що призвело до масштабної пожежі та руйнування квартири [ADDRESS] , що належить позивачці, з усім розташованим там майном. Оскільки пожежа тривала під обстрілом, підрозділи Державної служби України з надзвичайних ситуацій на місце події не виїжджали. В результаті пожежі знищено квартиру [ADDRESS] та 100% майна, що знаходилось у квартирі. В \~травні 2022\~року позивачка звернулася\~із заявою\~про вчинення\~кримінального правопорушення\~за фактом\~руйнування житла\~внаслідок надзвичайної\~ситуації воєнного\~характеру,\~спричиненої збройною\~агресією російської\~федерації до\~Ірпінського відділу\~поліції ГУНП\~в Київській\~області.\~27\~травня 2022\~року Відділом\~поліції №\~2\~Бучанського районного\~управління поліції\~Головного управління\~Національної поліції\~Київської області\~відкрито кримінальне\~провадження №\~12022111040000384\~за ч.\~1\~ст.\~438\~КК та\~надано Витяг\~з державного\~реєстру досудових\~розслідувань.\~04\~травня 2022\~року позивачка звернулася до Ірпінського міського відділу ГУ ДСНС України в Київській області із заявою про проведення обстеження житла та складання акту про пожежу. 27\~липня 2022\~року Бучанським РУ ГУ ДСНС України у Київській області заяву щодо надання інформації про пожежу в квартирі [ADDRESS] , було розглянуто та підтверджено факт виникнення пожежі. Відповідно до\~Акту про\~пожежу від\~10\~ червня\~2022\~року встановлено,\~що пожежею\~знищено третій\~поверх будинку,\~квартира [ADDRESS] \~(власник\~гр.\~ [PERSON] )\~стіни,\~перекриття,\~підлога квартири,\~меблі,\~побутова техніка,\~речі домашнього\~та побутового\~вжитку.\~Причина пожежі:\~виникнення горіння\~внаслідок потрапляння\~боєприпасів та\~їх уламків.\~04\~травня 2022\~року позивачка звернулася до Київської обласної військової адміністрації із заявою про визначення шкоди та збитків. Станом на день подання позовної заяви відповідь не була отримана. 04\~травня 2022\~року позивачка звернулася до Ірпінської міської ради з заявою про проведення обстеження житла, зруйнованого внаслідок надзвичайної ситуації воєнного характеру, спричиненої збройною агресією російської федерації. Станом на день подання позовної заяви відповідь не була отримана. У червні 2022 року Центром проектування та експлуатації будівель та споруд було складено Звіт обстеження технічного стану будівельних конструкцій житлового будинку за адресою; [ADDRESS] , згідно якого в цілому технічний стан будівлі відповідно до ДСТУ-Н Б В.1.2-18:2016 Настанова щодо обстеження будівель і споруд для визначення та оцінки їх технічного стану», визначений як непридатний до нормальної експлуатації (третя категорія технічного стану). За ознаками ступеня пошкоджень об`єкта відповідно до СОУ ЖКГ 75.11 35077234.0015:2009 «Правила визначення фізичного зносу житлових будинків» кваліфікаційна категорія пошкоджень визначена як II (друга), сталося пошкодження несучих конструкцій (стін), та руйнування покриття, та перегородок, вимоги щодо механічного опору та стійкості за граничним станом першої та другої групи порушені. Наявні значні пошкодження огороджувальних конструкції. Встановлені пошкодження порушують наступи і вимоги до будівель: несучу здатність конструкцій, захист від шуму, енергозбереження та енергоефективності,/не дозволяють постійною проживання та перебування людей в житловому будинку. " Відповідно до висновку Звіту про оцінку розміру збитку, завданого житловій квартирі загальною площею 81,4 кв.м,, розташованій за адресою; [ADDRESS] , внаслідок збройної агресії російської федерації станом на 31.03.2023 року складає: 2 951 768 гривень 00 коп. Дані обставини свідчать про порушення прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв' язку з чим позивачка звернулась до суду з цим позовом. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву в якій просила справу розглянути за її відсутності та за відсутності позивача. Не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. У встановлений ухвалою строк представник відповідача Російської Федерації не скористався правом надання відзиву на позовну заяву. Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду у постанові від 14.04.2022 у справі № 308/9708/19 (провадження № 61-18782св21) викладено правову позицію, відповідно до якої у цій категорії спорів (про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі, її майну, здоров`ю, життю у результаті збройної агресії Російської Федерації) іноземна держава-відповідач не користується судовим імунітетом проти розгляду судами України таких судових справ. При цьому зазначено, що оскільки вчинення Російської Федерації з 2014 року збройної агресії проти України не припиняється, Російської Федерації заперечує суверенітет України, тому зобов`язань поважати та дотримуватися суверенітету цієї країни немає. А отже, і направляти до посольства цієї країни запит на згоду про участь у справі і зупиняти провадження у справі до отримання відповіді від Російської Федерації або повідомлення про вручення такого запиту не потрібно. При цьому суд прийняв докази направлення стороні відповідача копії позовної заяви з додатками через посольство рф в Іспанії та Польщі, для належного повідомлення зроблені оголошення на сайті суду, направлено повістки на адресу електронної пошти відповідача, однак жодних пояснень або обгрунтувань стороною відповідача не надано. Тому, суд розглянув справу у відсутність учасників справи, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов такого висновку. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що позивач є власником квартири площею 81,4 м2, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до акту про пожежу від 10 червня 2022 року , що виникла в період з 12 березня 2022 року по 13 березня 2022 року в багатоповерховому житловому будинку за адресою: [ADDRESS] (власник [PERSON] ), стіни, перекриття, підлога квартири, меблі, побутова техніка, речі домашнього та побутового вжитку ( а.с.119-120). Згідно Акту за результатами проведення пошкодженого житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , який складено на підставі звіту № 06-22 від 24 червня 2022 року, за результатами проведеного обстеження , виконаного у період з 06 червня 2022 року по 14 червня 2022 року, який складено Приватним підприємством «ЦЕНТР ПРОЕКТУВАННЯ ТА ЕКСПЛУАТАЦІЇ БУДІВЕЛЬ ТА СПОРУД» оцінка технічного стану об`єкта : визначений, як не приданий до нормальної експлуатації ( третя категорія технічного стану), відповідно до ДСТУ Н Б В.12-18:2016. За ознаками ступеня пошкоджень об`єкта відповідно до СОУ ЖКГ 75.11-35077234.0015:2009кваліфікаційна категорія пошкоджень визначено як ІІ (друга), сталося пошкодження несучих конструкцій ( стіни) та руйнування покриття, та перегородок, вимоги щодо механічного опору та стійкості за граничним станом першої та другої групи порушен. Наявні значні пошкодження огороджувальних конструкцій. Встановлені пошкодження порушують наступні вимоги до будівель несучу здатність конструкцій, захист від шуму, енергозбереження та енергоефективності, і не дозволяють постійного проживання та перебування людей в житловому будинку ( а.с.80-81). За результатами технічного обстеження багатоквартирного житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] встановлено пошкодження, які виникли внаслідок влучання та вибухів боєприпасів в житловий будинок та території біля нього, та пожару який виник після цього ( а.с.27-77). Відповідно до звіту про оцінку розміру збитку завданого житловій квартирі, яка розташована за адресою: [ADDRESS] внаслідок збройної агресії російської федерації станом на 31.03.2023 року складає: 2 951 768 гривень 00 коп, що в еквіваленті курсу НБУ станом на дату оцінки вартості становитиме 80\~718,65 доларів США ( а.с.82-117). Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Обґрунтовуючи вимоги позивач посилається на спричинення їй матеріальної та моральної шкоди в результаті артилерійських обстрілів під час вторгнення Російської Федерації, внаслідок чого було зруйновано його будинок, який є не придатним для подальшого проживання та користування. Зобов`язання держави щодо поваги та захисту прав людини не зникають і в умовах збройних конфліктів. Положення преамбули Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» передбачають те, що Високі Договірні Сторони зобов`язалися забезпечити повагу до прав людини шляхом гарантії цих прав. Гарантування прав людини з боку держави може здійснюватися як активними діями, так і утриманням від вчинення будь-яких дій. Така діяльність держави по гарантуванню прав людини пов`язана з видами зобов`язань з боку держав-учасниць Конвенції, якими є негативні та позитивні зобов`язання. Негативні зобов`язання - це зобов`язання держави утримуватися від втручання в права та свободи, а позитивні зобов`язання - навпаки, тобто держава повинна щось зробити, вчинити певні дії, щоб особа могла скористатися своїми правами за Конвенцією. Це, наприклад, може включати в себе прийняття законодавства, що допоможе забезпечити користування гарантованими Конвенцією правами, або забезпечення реальних умов для реалізації прав. Так, за певних обставин захистом статті 1 Першого протоколу до Конвенції може користуватися легітимне очікування (legitimate expectation) успішної реалізації майнових прав (право вимоги). Для того, щоб «очікування» було «легітимним», воно має бути заснованим на нормі закону або іншому правовому акті, такому як судове рішення, пов`язаному із майновим інтересом (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 28 вересня 2004 року у справі «Копецький проти Словаччини» (Kopecky v. Slovakia), заява № 44912/98, § 49-50). Тобто, особа, яка має майновий інтерес, може розглядатися як така, що має «легітимне очікування» успішної реалізації її права вимоги (зокрема, відшкодування державою шкоди) у сенсі статті 1 Першого протоколу до Конвенції, коли для цього інтересу є достатні підстави у національному законодавстві. Судом встановлено, що Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан у зв`язку з військовою агресією відповідача проти України, Збройна агресія - це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України (ст. 1 Закону України «Про оборону України»). На підставі ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» Російська Федерація як держава-окупант відповідно до IV Гаазької конвенції про закони і звичаї війни на суходолі та додатка до неї: Положення про закони і звичаї війни на суходолі від 18 жовтня 1907 року, Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року та Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 8 червня 1977 року несе відповідальність за порушення захисту прав цивільного населення. Так, відповідно до ст. 32 Конвенції про захист цивільного населення під час війни, 1949 року забороняється застосування будь-яких заходів, які можуть завдати фізичних страждань або призвести до знищення осіб, що перебувають під захистом, які є під їхньою владою. Ця заборона поширюється не лише на вбивства, тортури, тілесні покарання, калічення та медичні чи наукові досліди, які не викликані потребою лікування особи, що перебуває під захистом, а й на будь-яке інше брутальне поводження з боку як цивільних, так і військових властей. Також відповідно до ст. 48 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I від 8 червня 1977 року), для забезпечення поваги й захисту цивільного населення та цивільних об`єктів сторони, що перебувають у конфлікті, повинні завжди розрізняти цивільне населення й комбатантів, а також цивільні й воєнні об`єкти та відповідно спрямовувати свої дії тільки проти воєнних об`єктів. Зокрема, ст. 51 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року передбачає, що цивільне населення користуються загальним захистом від небезпек, що виникають у зв`язку з воєнними операціями. Крім того на підставі ст. 57 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року при проведенні воєнних операцій повинна постійно виявлятися турбота про те, щоб оберігати цивільне населення, цивільних осіб і цивільні об`єкти. Суд звертає увагу на те, що військова агресія та окупація Російською Федерацією територій України є не тільки порушенням суверенітету й територіальної цілісності України, але й порушенням основоположних принципів та норм міжнародного права. Така військова агресія супроводжується злочинами геноциду проти народу України, а також іншими військовими злочинами збройних сил та вищого керівництва російської федерації. Так, відповідно до Резолюції Генеральної Асамблеї ООН ES-11/1 від 02 березня 2022 року військова агресія російської федерації була засуджена як така, що порушує статтю 2 (4) Статуту ООН, а також суверенітет, незалежність та територіальну цілісність України. Крім того, Російську Федерацію було зобов`язано припинити застосування сили проти України та вивести свої збройні сили за межі міжнародно визнаних кордонів України. Також Генеральна Асамблея ООН прийняла Резолюцію ES-12/1 від 24 березня 2022 року, якою додатково засуджує військову агресію Росії проти України, вимагає від російської федерації припинення військових дій, в тому числі проти атак проти цивільних осіб та цивільних об`єктів, а також засуджує всі порушення міжнародного гуманітарного права та порушення прав людини та вимагає безумовного дотримання міжнародного гуманітарного права, включно із Женевськими Конвенціями 1949 року та Додаткового протоколу І 1977 року до них. Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 14 квітня 2022 року про заяву Верховної Ради України «Про вчинення російською федерацією геноциду в Україні» визнано геноцидом Українського народу дії збройних сил, політичного і військового керівництва російської федерації під час збройної агресії проти України, яка розпочалася 24 лютого 2022 року. Згідно зі ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на російську федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Держава Україна всіма можливими засобами сприятиме відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди російською федерацією. Судом встановлено, що позивач [PERSON] постійно проживала за адресою: [ADDRESS] . Загальновідомим є факт проведення бойових дій на території м. Ірпінь у березні 2022 року, військовими формуваннями Російської Федерації починаючи з 24.02.2022 року. Статті 3, 8, 12, 28 Загальної декларації прав людини 1948 року гарантують кожній людині право на життя, свободу і особисту недоторканність, ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом, вільне пересування і вибір місця проживання у межах кожної держави, соціальний і міжнародний порядок, при якому права і свободи, викладені в цій Декларації, можуть бути повністю здійснені. Ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність його житла. Кожна людина має право на захист закону від такого втручання або таких посягань. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 12.04.2012 року № 9-рп/2012 (справа № 1-10/2012) наголосив, що в Україні як демократичній, правовій державі людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (статті 1, 3 Конституції України). Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на відшкодування. Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина. Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, тож якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України з відшкодування шкоди, то саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року(справа № 761/6144/15-ц,провадження № 61-18064св18). Судом встановлено та вказана обставина не спростована відповідачем, що в результаті артилерійських обстрілів під час вторгнення Російської Федерації була зруйнована квартира позивача, внаслідок чого остання є не придатною для подальшого проживання та користування. З урахуванням наведеного, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню майнова шкода у розмірі 2\~951\~768,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач при поданні позову був звільнений від сплати судового збору, то відповідно до ст. 141 ЦПК України він підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Загальна сума, яка підлягає стягненню 2\~951\~768,00 грн. Відповідно до ст. 4, 6 Закону України «Про судовий збір» станом на час подання позову (23 травня 2023 року) позивач повинен був сплатити з урахуванням ціни позову судовий збір у розмірі 1% від ціни позову. Максимальний розмір судового збору станом на 23 травня 2023 року складав 13 420,00 грн., що не перевищує 1% від ціни. Тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 13 420,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved