Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-11 00:00:00

Позивачка звернулася до Яготинського районного суду Київської області із позовом про визнання батьківства, стягнення аліментів за минулий період та стягнення аліментів на утримання дитини, відповідно до вимог якого просила: - визнати громадянина України [PERSON] , [INFO] батьком, [PERSON] , [INFO] , яка народилася у місті Києві (свідоцтво про народження серія [NUMBER] , Яготинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 150 від 13.10.2021 року); - зобов`язати Яготинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Бориспільському районі Київської області центрального міжрегіонального Управління Міністерства Юстиції (м. Київ) внести відповідні зміни до актового запису про народження [PERSON] , [INFO] , яка народилася у місті Києві (свідоцтво про народження серія [NUMBER] , Яготинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 150 від 13.10.2021 року), зазначивши батьком дитини [PERSON] , [INFO] , громадянина України та видати нове свідоцтво про народження, залишивши прізвище та по батькові дитини без змін, а саме прізвище « [PERSON] », по батькові « [PERSON] »; - стягнути з [PERSON] , [INFO] , аліменти за минулий період, на утримання дочки - [PERSON] , [INFO] , в сумі 105 000 грн; - стягнути з [PERSON] , [INFO] , кошти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 8 000,00 грн щомісячно, починаючи із дня пред`явлення цього позову і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обрґунтовані тим, що позивачка з 19.05.2020 року перебувала у відносинах з [PERSON] . Їх відносини не носили формальний характер. Вони щодня зустрічалися, спілкувалися, зустрічалися з друзями, їздили на спільні відпочинки. Даний факт підтверджується нашими спільними фото та показами свідків. У січні 2021 року позивачка завагітніла, про що повідомила відповідача. Через деякий час їх відносини зіпсувалися і вони перестали спілкуватися. [INFO] народилась їх дитина [PERSON] . При реєстрації народження доньки запис про батька був зроблений зі слів позивачки, тобто відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. У квітні 2022 року відповідач зробив крок на примирення, вони знову почали спілкуватися, а згодом почали бачитися, виходили на спільні прогулянки з донькою. Даний факт підтверджується спільними фото відповідача та їхньої доньки. Але згодом їхні стосунки знову зіпсувалися, проте відповідач періодично телефонує. Також позивачка зазначає, що вони з відповідачем обговорювали питання, щодо внесення змін у актовий запис про народження доньки, а саме зміну запису про батька дитини, але далі розмов діло не пішло. Відповідач добровільно, в позасудовому порядку, подавати заяву про реєстрацію його як батька до органу державної реєстрації актів цивільного стану не бажає, через що вона змушена звертатися до суду з позовом про визнання батьківства. Також зазначає, що [PERSON] є дочкою відповідача та цей факт підтверджують спільні фотокартки дитини з відповідачем, а також можуть підтвердити свідки. Крім цього, почивачка зазначає, що їх спільна з відповідачем донька проживає з позивачкою, та перебуває повністю на її утриманні. Оскільки дитина повністю перебуває на її утриманні, то в грудні 2021 року позивачці довелося вийти на роботу. Зазначає, що їх донька перебувала у період з 06.10.2021 по березень 2023 на штучному вигодовуванні, вартість дитячої суміші значно перевищувала суму коштів, які вона отримує від держави у розмірі 860 грн щомісяця. Коштів на утримання дитини не вистачає. Заробітна плата, яку позивачка отримує не дає їй можливості повністю забезпечити фізичний, духовний розвиток дитини, розвивати її пізнавальні здібності. Крім того, на даний час позивачка є студенткою Товариства з обмеженою відповідальністю «Академія адвокатури України» і частина коштів з її доходу спрямована на оплату за навчання, що є суттєвим фактором у зменшенні їх з донькою бюджету. Дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Також посилається на те, що з того часу як народилася їх донька, відповідач лише один раз перерахував їй кошти на банківську картку у сумі 1 635 грн, що підтверджується квитанцією. Тому вважає доречним стягнути з відповідача аліменти за минулий час, а саме за період від дати народження їх доньки по дату подачі заяви про стягнення аліментів, тобто з 06.10.2021 по 05.07.2023 року. Стягнення аліментів за минулий період вважає доречним здійснити у твердій грошовій сумі, даний вид стягнення передбачено законодавством України. Враховуючи ту обставину, що весь цей час вона сама утримувала дитину, забезпечувала її харчуванням, одягом, засобами гігієни, побутовими речами, а відповідач є особою працездатною, матеріально забезпеченою, тому за період з 06.10.2021 по 05.07.2023 вважає доречним стягнути аліменти у розмірі 105 000 грн, з розрахунку 5 000 грн на місяць. Враховуючи те, що відповідач зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, але добровільно матеріальної допомоги він не надає, вона змушена звернутися до суду з заявою про стягнення аліментів на дитину. Оскільки забезпечення потреб дитини всім необхідним, є для позивачки першочерговим, і вона роблю для цього все можливе, а відповідач взагалі уникає будь-яких способів і можливостей для утримання дитини, вважає, що стягнення аліментів з відповідача, буде єдиним способом зобов`язати його утримувати їх з ним доньку. Враховуючи всі потреби дитини відповідно до її віку, вважає за доцільне проводити стягнення з відповідача на утримання дитини у сумі 8 000,00 грн щомісячно. Ухвалою від 08.08.2023 року відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження. Ухвалою від 16.10.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження. Позивачка в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Направила заяву в якій просила проводити судове засідання у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Також з метою встановлення батьківства позивачка подала копію звіту про встановлення батьківства ДНК. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, направив заяву в якій просив проводити судове засідання без його присутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі, про що подав відповідні заяви. Крім цього, в підготовчому засіданні 13.09.2023 року зазначив, що вимоги позивачки зазначені в позовній заяві, підтримує в поновму обсязі. Від представника третьої особи Яготинського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)надійшла заява про розгляд справи без участі представника, проти позовних вимог не заперечують. Також просили врахувати, що із позовної заяви вбачається, що [PERSON] просить визнати [PERSON] батьком неповнолітньої дитини [PERSON] , але по батькові дитини просить залишити без змін. Яготинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не погоджується з даною вимогою, адже коли батьком дитини заявниця хоче записати [PERSON] , то відповідно повинно бути внесені зміни до графи по батькові дитини, а саме « [PERSON] », тому що у відповідності до статті 147 Сімейного Кодексу України по батькові дитини визначається за іменем батька. Дослідивши матеріали справи, заслухавши свідка (16.11.2023), всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, дійшов наступних висновків. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, як беруть участь у справі. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що сторони у зареєстрованому шлюбі не перебували та не перебувають на даний час. [INFO] народилася [PERSON] у м. Київ, про що 13.10.2021 року складено відповідний актовий запис №150, батьками якої вказано [PERSON] та [PERSON] . Відомості про батька записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Позивачка та її донька [PERSON] зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] . Як стверджує позивачка, батьком [PERSON] є саме відповідач, що також не заперечує і сам відповідач. Крім цього, як вбачається із копії звіту про встановлення батьківства ДНК, дата відібрання зразка 13.09.2023 року, відповідно до якого біологічне батьківство учасника [PERSON] , відносно учасника [PERSON] , в рамках проведеного дослідження ймовірність батьківства складає 99,9999999 %. Також судом встановлено, що [PERSON] згідно довідки № 110 від 26.06.2023 року перебуває у трудових відносинах з АТ «Київоблгаз» з 03.06.2022 року та по теперішній час. Дохід за період з 03.06.2022 по 30.06.2023 склав 178 136, 87 грн. Крім цього, як вбачається із копії договору про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців № 106мз/оп та додатку до договору про навчання у закладі вищої освіти № 106 мз від 29.09.2022 року [PERSON] навчається в закладі вищої освіти приватної форми власності Товариство з обмеженою відповідальністю «Академія адвокатури України». Як вбачається з довідки № 631/16/15/533 від 05.10.2023 року [PERSON] проходить службу у Військовій частині [NUMBER] на посаді військовослужбовця за контрактом. Дохід за період з червня 2023 року по вересень 2023 року склав 208 659,29 грн. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона в квітні 2020 року познайомила [PERSON] та [PERSON] . В подальному у травні 2020 року в них виникли стосунки та вони зустрічалися. Чи проживали разом точно сказати не може, Зазначила, що можливо в кінці літа 2020 року [PERSON] та [PERSON] проживали разом, але точно сказати не може. Також повідомила, що коли [PERSON] завагітніла, вони з [PERSON] розійшлися. Зазначила, що після пологів [PERSON] двічі приїжджав до [PERSON] . Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, а також заперечень на позов, суд приймає до уваги те, що частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Преамбула та ст. ст. 7, 9, 18 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачає, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння, дитина, наскільки це можливо, повинна знати своїх батьків, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню. З метою гарантування і сприяння здійсненню прав, викладених у Конвенції, держави-учасниці надають батькам належну допомогу у виконанні обов`язків по вихованню дітей. Статтями 3,4 Декларації про соціальні і правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, прийнятою резолюцією Генеральної Асамблеї від 3 грудня 1986 року передбачено, що турбота про дитину лежить насамперед на її власних батьках. Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. При цьому, за ст. 121 СК України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Згідно ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 126 СК України, походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Як передбачено ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. При цьому, як передбачено п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до статей 213, 215 ЦПК рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).Відповідно до ст. 134 СК України, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Відповідно до ст. 135 Сімейного кодексу України, при народжені дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Відповідно до п.п. 20 п. 1 Розділу III Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року № 52/5, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Згідно з п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, що затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року №96/5, підставою для внесення змін в актовий запис цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Відповідно до п. 2.16.4. Розділу II Правил на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. Факт батьківства відповідача відносно доньки підтверджується зібраними у справі доказами в їх сукупності, та не заперечується сторонами (при цьому, відповідач подав заяіву про визнання позову), а також, на переконання суду, встановлення даного факту буде відповідати інтересам дитини. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що у справі наявні докази, які свідчать про те, що відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] , зазначене було також визнано відповідачем в ході розгляду справи, а відтак наявні підстави для визнання [PERSON] батьком дитини, в зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. В частині позовних вимог про внесення змін до актових записів про народження дитини суд зазначає наступне. Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Відповідно до п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 р. за № 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за № 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. Відповідно до п.2.16.4. Розділу II Правил на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. За положеннями ст. 134 СК України на підставі заяви осіб, зазначених у статтях 126 СК України або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до книги реєстрації народжень та видає нове свідоцтво про народження. Відповідно до ч. 1 ст. 147 СК України по батькові дитини визначається за іменем батька. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що суд дійшов до висновку про наявність підстав для визнання відповідача батьком дитини, а відтак наявні законні підстави для внесення відповідних змін до актового запису про народження дитини, оскільки, дана вимога нерозривно пов`язана із первісною, в тому числі й в частині визначення по батькові дитини за іменем батька, в зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. Щодо стягнення аліментів та аліментів за минулий період, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 XII 78912 та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько, або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У частині 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Європейський суд з прав людини у своїй практиці зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків / рішення від 7 грудня 2006 року у справі "HUNT v. UKRAINE", № 31111/04, § 54). Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає Приписами ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх плати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час але не більш як за десять років. Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у справі №490/4522/16-ц від 04.07.2018, суд не вправі самостійно визначати спосіб стягнення аліментів. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 182 СК України: розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Аналіз вказаних норм свідчить, що кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Тобто, визначення способу (в твердій грошовій сумі чи частці) залежить тільки від вибору одержувача аліментів. Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припала на дитину, яка досягла повноліття. Підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дитину, передбачених ст. 188 СК України, судом не встановлено. Відповідач не утримував дитину з моменту її народження, протилежне судом не встановлено, відповідач й в частині стягнення аліментів позов визнає. Позивачка просить стягнути аліменти й за минулий час з моменту народження [INFO] по 05.07.2023 з розрахунку 5000 грн у місяць. Позивач вважає, що сума яка підлягає стягненню з відповідача у вигляді аліментів за минулий час становить 105 000 грн. Визнання позову відповідачем в цій частині не порушує прав та відповідає інтересам дитини. Підсумовуючи вищезазначене, з урахуванням того, що відповідач визнав позовні вимоги та розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, та обов`язку обох батьків по утриманню дитини, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги про стягнення аліментів у заявленому розмірі, стягнувши з відповідача та користь позивача аліменти за минулий період у сумі 105 000 грн; стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 8 000 (вісім тисяч) гривень, щомісячно, починаючи з 06.07.2023 року та до досягнення дитиною повноліття. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи положення ст. ст. 133, 141, 142 ЦПК України та те, що відповідач визнав позов, з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати в сумі 2 147 грн.

Outcome: partial