Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-25 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 20 листопада 2023 року звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «ГОУФІНГОУ» та [PERSON] 14 липня 2021 року було укладено кредитний договір № 3459800871/446791, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. За умовами цього договору кошти кредиту надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування кредитодавцем зі свого поточного рахунку на карту позичальника, емітовану банком України. 19 квітня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ГОУФІНГОУ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 19042022, відповідно до умов якого до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги до відповідача за вказаним вище договором. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 19042022 від 19 квітня 2022 року позивач набув права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 3459800871/446791 від 14 липня 2021 року в сумі 19 925 грн, з яких: 5 000 грн - заборгованість за основною сумою боргу; 14 925 грн - заборгованість за відсотками. Таким чином [PERSON] за цим договором має непогашену заборгованість перед позивачем в розмірі 19 925 грн. Просить позов задовольнити, стягнути з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість в сумі 19 925 грн та понесені судові витрати в сумі 2 684 грн. Ухвалою судді 24 листопада 2023 року відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не прибула, однак спрямувала до суду заяву, у якій позовні вимоги просила позов задовольнити та завершувати розгляд справи без її участі, посилаючись на те, що всі докази суду подано, інших немає. Відповідач в судове засідання не прибув, однак спрямував відзив на позов, у якому позовні вимоги визнав частково, не заперечував щодо стягнення з нього 5 000 грн - суми основного боргу за кредитним договором та 3 675 грн - відсотків за користування кредитом. Не заперечуючи самого факту отримання ним кредитних коштів у розмірі 5 000 грн, позовні вимоги в частині нарахування та стягнення відсотків просив зменшити, оскільки відсотки за користування кредитними коштами позивачем нараховані поза строком, який визначений у п. 1.2 кредитного договору. Так, кредитні кошти від отримав строком на 30 днів, тобто до 12 серпня 2021 року. Згідно з п. 1.3 цього Договору передбачено, що за користування кредитом від сплачує Товариству з обмеженою відповідальністю «ГОУФІНГОУ» 894,25 % (процентів) річних від суми кредиту з розрахунку 2,45 % (процентів на добу). Таким чином вважає, що розмір відсотків має становити 3 675 грн (5 000 грн х 2,45 % х 30 днів). Одночасно у відзиві на позов зазначив, що у квітні 2022 року він змінив прізвище на « [PERSON] ». Просив розгляд справи завершувати без його участі. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, з`ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Суд установив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. [PERSON] , [INFO] , згідно свідоцтва про зміну імені (серії [NUMBER] виданого 7 квітня 2022 року Рожнятівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Калуському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) змінив прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (актовий запис № 10). 14 липня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ГОУФІНГОУ» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 3459800871/446791, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача (а.с. 5 - 7). За умовами цього Договору відповідно до п. 1.4 кредит надається у безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом в п. 7 цього Договору (№ [NUMBER]). Згідно п.п. 1.1, 1.2, 1.3 умов цього Договору сума кредиту склала 5 000 грн строком дії 30 днів, тобто до 12 серпня 2021 року, за користування якими (кредитними коштами) клієнт сплачує товариству 894,25 % (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2,45 % (процентів) на добу. Тип процентної ставки фіксована. Відповідно до інформаційної довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «Платежі онлайн» транзакція під номером 32625-11101-91794 на суму 5 000 грн 14 липня 2021 року об 11:25:00 на номер карти [NUMBER] була проведена успішно (а.с. 8). У додатку № 1 до Договору про надання фінансового кредиту № 3459800871/446791 від 14 липня 2021 року, який є невід`ємною частиною до договору фінансового кредиту сторонами погоджено графік розрахунку та сукупну вартість кредиту, а саме: дата видачі кредиту/дата платежів - 14 липня 2021 року - 12 серпня 2021 року; чиста сума кредиту/сума платежу за розрахунковий період - 5 000 грн/8 675 грн; сума кредиту за договором/погашення суми кредиту 5 000 грн; проценти за користування кредитом - 3 675 грн (а.с. 9). 19 квітня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ГОУФІНГОУ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 19042022-Г, відповідно до умов якого до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги до відповідача за вказаним вище договором (а.с. 10 - 11, 12). Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу № 19042022-Г від 19 квітня 2022 року позивач набув права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 3459800871/446791 від 14 липня 2021 року в сумі 19 925 грн 20 коп., з яких: 5 000 грн - заборгованість за основною сумою боргу; 14 925 грн - заборгованість за відсотками (а.с. 13). Матеріали справи не містять даних, що позивач повідомляв відповідача про заміну кредитора та висував йому вимогу про виконання зобов`язань за кредитним договором. На підтвердження заборгованості відповідача перед позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення богів» надано розрахунок заборгованості за кредитним договором № 3459800871/446791 від 14 липня 2021 року, з якого вбачається, що станом на 19 квітня 2022 року заборгованість [PERSON] перед первісним кредитором, та в подальшому і перед позивачем становить 19 925 грн, з яких: 5 000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 14 925 грн - сума заборгованості за відсотками (а.с. 14). За вказаних обставин судом встановлено, що відповідачем отримано кошти в сумі 5 000 грн, які відповідачем не повернуті, а тому кошти у розмірі 5 000 грн підлягають стягненню з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», яке набуло права стягнення. Разом з тим, вимога позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками за договором, укладеним 14 липня 2021 року з Товариством з обмеженою відповідальністю «ГОУФІНГОУ» № 3459800871/446791 з 14 липня 2021 року по 19 квітня 2022 року задоволенню не підлягає, з огляду на таке. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1049 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. З аналізу зазначених норм матеріального права слідує, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що за умовами укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «ГОУФІНГОУ» та відповідачем кредитного договору дана фінансова установа надала позичальнику суму позики, а останній зобов`язувався повернути надану позику у повному обсязі. Доказів погодження інших строків нарахування відсотків за договором № 3459800871/446791 від 14 липня 2021 року суду не надано. Таким чином, позикодавець відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України мав право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування за договором, укладеним 14 липня 2021 року з Товариством з обмеженою відповідальністю «ГОУФІНГОУ» № 3459800871/446791, після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором відсотки, що узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 05.04.2023 року у справі № 910/17048/17. Досліджений судом розрахунок заборгованості свідчить про те, що визначені позивачем до стягнення заборгованістьі по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами включає період, який виходить за межі строку кредитування. Оскільки після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, то заявлені Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», як правонаступника Товариства з обмеженою відповідальністю «ГОУФІНГОУ», вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості по відсотках за користування кредитом за період з 14 липня 2021 року по 19 квітня 2022 року, є безпідставними та задоволенню не підлягають. За таких обставин, з урахуванням викладеного, враховуючи позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12, оскільки відповідач умови за вказаним кредитним договором належним чином не виконував, право вимоги за цими договором перейшло до позивача, то суд вважає за необхідне, частково задовольняючи позовні вимоги, стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № 3459800871/446791 від 14 липня 2021 року в загальному розмірі 8 675 грн, з яких 5 000,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу та 3 675 грн - заборгованість за відсотками (5000 грн х 2,45 % х 30 днів). Згідно з частинами першою, другою статті 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За правилами, встановленими статтями 526, 530, 611 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу та у встановлений строк, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статтей 627, 629 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим до виконання сторонами. Відповідно до частини першої статті 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1055 Цивільного кодексу Кодексу України встановлено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. Положеннями статті 1048 Цивільного кодексу України передбачено, що Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до частини першої статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію». Зокрема, статтею 13 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Відповідно до статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Таким чином, суд вважає, що сторонами зазначених вище кредитних договорів було дотримано усіх вимог законодавства, тому договори вважаються укладеним та підлягають виконанню обома сторонами. Щодо стягнення заборгованості за договорами факторингу. Згідно положень пункту 1 частини першої статті 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 Цивільного кодексу України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною першою статті 1077 Цивільного кодексу України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до статті 1078 Цивільного кодексу України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат по сплаті судового збору суд зазначає наступне. Згідно із частинами першою, другою статті 141 Цивільного процесуального України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так як позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» задоволено частково, то з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору підлягає до стягнення 1 168 грн 57 коп., виходячи з розрахунку: 8 675 грн (розмір задоволених позовних вимог) х 2 684 грн (сума сплаченого судового збору) / 19 925 грн (розмір заявлених позовних вимог). Як вбачається із матеріалів справи, відповідач згідно посвідчення серії [NUMBER] виданого 5 вересня 2023 року [PERSON] є учасником бойових дій. Таким чином, вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій, для правильного застосування норм пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» суд має враховувати предмет та підстави позову; перевіряти, чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статтей 12, 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». При цьому суд враховує правові висновки Верховного Суду з цього питання. Так, ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 13 квітня 2020 року по справі № 9901/70/20 встановлено наступне: визначене пунктом 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнення від сплати судового збору осіб, які мають статус учасника бойових дій, обмежено справами, пов`язаними з порушенням їхніх прав; тобто встановлені цим Законом положення стосуються випадків звернення до адміністративного суду за захистом прав, пов`язаних винятково зі статусом учасника бойових дій, і не поширюється на подання позовних заяв до суду із вимогами, що виходять за межі таких спірних правовідносин. Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд в постанові Великої Палати від 12 лютого 2020 року у справі № 545/1149/17 (провадження № 14-730цс19), згідно з яким: вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» суд має враховувати предмет та підстави позову; перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статей 12, 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Отже, сама по собі наявність статусу учасника бойових дій не гарантує особі звільнення від сплати судового збору з усіх спорів. Предмет позову у даній справі не пов`язаний з порушенням права відповідача щодо соціального захисту як учасника бойових дій в розумінні Закону України «Про судовий збір» та Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Відтак, пільги щодо сплати судового збору, встановлені у пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», на відповідача у даній справі не поширюються.

Outcome: partial