Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Головач О.Р., [PERSON] з вимогами усунути відповідача від права на спадкування за законом спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] . Свої позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] помер [PERSON] , який був батьком позивача, відповідача та третьої особи [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яку учасники справи прийняли. Внаслідок поданих заяв про прийняття спадщини за законом, приватним нотаріусом Головач О.Р. заведено спадкову справу №69795068 (в спадковому реєстрі), №26/2022 (в нотаріуса). Зазначає, що Відповідач протягом останніх 20-ти років не спілкувався з батьком, не цікавився його життям, не відвідував його і взагалі не проявляв до нього жодного інтересу. В 1999 році на [PERSON] був вчинений розбійний напад, за наслідками якого [PERSON] був госпіталізований. Ще за життя [PERSON] неодноразово говорив позивачці, що до цього нападу якось причетний відповідач і після подій 1999 року відповідач з [PERSON] взагалі не спілкувався. [PERSON] проживав за адресою: [ADDRESS] разом зі своєю дружиною [PERSON] . Позивач постійно навідувалася до батька і спілкувалася з ним дуже тісно. Третя особа [PERSON] в 2017-2018 роках емігрувала до Іспанії і з того часу проживає там. З 2016 року [PERSON] потребував медичних обстежень та сторонньої допомоги в побуті. Всю допомогу отримував від позивача. Після смерті [INFO] дружини, [PERSON] , [PERSON] не захотів залишатися сам в будинку та просив, щоб позивач жила з ним. Таким чином з 9 липня 2021 року до моменту смерті [INFO] позивач проживала спільно із батьком і надавала всю необхідну допомогу та підтримку. З 2016 року і до моменту смерті позивач неодноразово зверталася до відповідача стосовно того, що батькові слід допомогти матеріально, пройти обстеження, допомогти в побуті тощо. Всі прохання залишилися без відповіді та належного реагування. Позивач розуміє, що ідентичний обов`язок лежав також і на [PERSON] , однак, така в 2017-2018 році емігрувала в Іспанію, батько всіляко підтримував її в цьому і вона не мала жодної можливості приїздити в Україну спочатку через пандемію, потім через війну. А тому, на думку позивача, відповідач має бути усунутий від права на спадкування за законом після смерті [PERSON] . Позивач [PERSON] та представник позивача - адвокат Заремба О.О., в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити в повному обсязі, пояснили, що [INFO] помер [PERSON] , після його смерті відкрилась спадщина, спадкоємцями майна першої черги за законом є: дочка [PERSON] (позивач), син [PERSON] ( відповідач) та дочка [PERSON] ( третя особа). Однак враховуючи той факт, що відповідач протягом останніх 20 років не спілкувався з померлим батьком, не допомагав йому в побуті, не давав коштів на обстеження, вважає що він має бути усунутий від права на спадкування. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні просив в позові відмовити. Треті особи: приватний нотаріус Головач О.Р.та [PERSON] в судове засідання не з`явились, не повідомивши суд про причини неявки. Про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). ( ст. 1216 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом та за законом. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. ( ст. 1261 Цивільного кодексу України ). Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Жовківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Львів) . Як з`ясовано судом, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, за життя спадкодавець не залишив заповіту, спадкоємцями майна спадкодавця першої черги за законом є його діти: дочка [PERSON] (позивач), син [PERSON] ( відповідач) та дочка [PERSON] ( третя особа), які в межах шестимісячного строку заявили про намір прийняти спадщину та подали до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. На підставі заяв спадкоємців, приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Львівської області Головач О.Р. відкрита спадкова справа № 69795068 (зареєстрована в Спадковому реєстрі) щодо майна померлого [PERSON] , яка в копії долучена до матеріалів цивільної справи (а.с.40-69 ). На момент смерті [PERSON] був зареєстрований за адресою - [ADDRESS] . Суд керується положеннями статті 16 ЦК України, відповідно до частини 1 якої, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Процесуальний закон також містить норми, відповідно до яких судовому захисту підлягає порушене, невизнане або оспорюване право, свобода чи інтерес (статті 1-4 ЦПК України). З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. При цьому за змістом статей 4, 265 ЦПК України позов може бути задоволений лише у випадку встановлення факту порушення, не визнання або оспорення відповідачем (відповідачами) прав, свобод чи інтересів позивача. Якщо такого факту не встановлено, позов не підлягає задоволенню. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого статтею 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що позивач [PERSON] як і відповідач [PERSON] так і третя особа [PERSON] є спадкоємцями за законом майна [PERSON] , який помер [INFO] .. Вирішення питання щодо усунення права на спадкування з підстав, передбачених ст.1224 ЦК України, можливо за умови , якщо таке право на спадкування існує. Статтею 1224 ЦК України визначено коло осіб, які позбавляються суб`єктивних прав на спадкування, незважаючи на те, що існували певні передумови для закликання їх до спадкування - призначення спадкоємцями у тексті заповіту, наявність певного ступеня спорідненості, перебування у шлюбі зі спадкодавцем або на його утриманні протягом встановленого строку. З аналізу норм ст.1224 ЦК України вбачається, що законодавець визначив дві групи негідних спадкоємців - осіб, які усуваються від права на спадкування. До першої належать особи, які не вправі спадкувати ні за заповітом, ні за законом (частини 1-2 ст.1224 ЦК України). До другої групи (ч.ч.3-5 ст.1224 ЦК України) належать спадкоємці, чиї проступки не становлять настільки великої суспільної небезпеки, як правопорушення осіб, зазначених у частинах 1, 2 даної статті. Тому ці особи усуваються тільки від спадкування за законом, а право призначити їх спадкоємцями у тексті заповіту у спадкоємця зберігається. Виходячи з положень частини 3 статті 1224 Цивільного кодексу України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітті діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялись від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Для ухвалення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов`язку щодо її надання. Як роз`яснено у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року за №7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, принципове значення має питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. За змістом частини п`ятої статті 1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Виходячи зі змісту частини п`ятої статті 1224 ЦК України та з урахуванням роз`яснень, наданих судам у пункті 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для життєдіяльності спадкодавця, наявність можливості для цього та свідоме невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця у безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності в сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 01 квітня 2019 року у справі № 752/12158/14-ц, від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц зроблено висновок, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 25 березня 2019 року по справі № 766/810/17, від 11 лютого 2019 року по справі № 756/11676/16-ц. Відповідно до ч.2 та 3 ст. 83 Цивільного процесуального кодексу України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви; відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Звертаючись з позовом до суду, позивач посилається як на підставу усунення відповідача від права на спадкування на наявність обставин, визначених у ч. 3 ст. 1224 Цивільного кодексу України, мотивує тим, що відповідач, син спадкодавця, проживав окремо від батька, життям та здоров`ям батька не цікавився, будучи обізнаним про стан здоров`я батька, який перебував в тяжкому стані, не виконував своїх обов`язків, передбачених Сімейним кодексом України, що дає підстави для усунення відповідача, як спадкоємця першої черги за законом, від права на спадкування майна після смерті батька. Як убачається з наявних у справі доказів, [PERSON] помер [INFO] у віці 73р. тобто досяг пенсійного віку, згідно довідки причина смерті [PERSON] - гангрена петель тонкої кишки. В той же час до позову не долучено медичної документації про стан здоров`я [PERSON] та висновки лікарів стосовно необхідності здійснювати сторонній догляд за хворим та його стан, що унеможливлює (обмежує) пересування хворого. В свою чергу, позивачем не надано належних, допустимих та безспірних доказів, що є його процесуальним обов`язком, щодо ухилення відповідача від надання батькові допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме від відповідача. Крім того, належними доказами не підтверджено, що спадкодавець мав потребу у постійному, довічному сторонньому догляді, у тому числі з боку сина. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ст.2 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності ( ст. 89 ЦПК України). Враховуючи викладене, беручи до уваги встановлені судом фактичні обставини справи та правовідносини, що їх регулюють, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про усунення від спадкування є необґрунтованим та задоволенню не підлягає. У відповідності до ст.141 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок позивача у сплаченому при зверненні до суду розмірі.

Outcome: dismissed