Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до Харківської міської ради про встановлення факту спільного проживання із спадкодавцем та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, в якому просить встановити факт постійного місця проживання [PERSON] , разом з спадкодавцем - [PERSON] , яка померла [INFO] , на час відкриття спадщини, за адресою : [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] , право власності на квартиру загальною площею 45,5 кв.м., житловою площею 27,5 кв.м, розташовану за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є сином [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] померла [INFO] . На момент смерті [PERSON] була зареєстрована та фактично проживала за адресою: [ADDRESS] . Позивач також проживав за вказаною адресою на момент смерті [PERSON] 13.12.2022 року позивач звернувся за заявою до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Молодчого Ігоря Олександровича з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його матері [PERSON] 16.12.2022 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Молодчим Ігорем Олександровичем видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме: відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Викладені обставини зумовили позивача звернутися до суду із вказаним позовом. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21.07.2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27.09.2023 року задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14.12.2023 року відкрито провадження у справі за правилами закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду. 08.01.2024 року Харківською міською радою подано відзив на заяву в якому зазначено, що заявлену вимогу ХМР вважає необґрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню. Позивачем не доведено факт постійного проживання разом із спадкодавцем за однією адресою, також, позивачем був пропущений шестимісячний строк для подачі заяви для прийняття спадщини. Просив визначити причини пропуску щодо надання відзову поважною, поновити строк для її подання, в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. 18.01.2024 року представником позивача подано відповідь на відзив, в якому представник позивача просила відмовити представнику відповідача в поновлені пропущеного строку на подання відзиву через неповажність причин його пропуску, також, зазначила, що додані до позовної заяви документи доводять факт постійного сумісного проживання з спадкодавцем на момент смерті. В судове засідання позивач та її представник не з`явились. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутністю позивача та її представника, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Представник відповідача в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце судових засідань повідомлявся своєчасно, причини неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши та перевіривши письмові докази по справі, дійшов наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] народився [INFO] в м. Харків. Його батьками в свідоцтві про народження серії [NUMBER] зазначені батько - [PERSON] , мати [PERSON] . Батько позивача - [PERSON] , помер [INFO] , що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії [NUMBER] ( а.с.19) Мати позивача - [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.18). 16.01.2006 року [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого все належне їй майно, на праві приватної власності, у тому числі квартира [ADDRESS] на день смерті заповідала своєму синові [PERSON] Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді квартири за адресою [ADDRESS] , яка належала останній на праві приватної власності відповідно свідоцтва про право власності на житло від 03.04.1994 року ( а.с.26). 16 грудня 2022 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Молодчого І.О. із заявою про видачу на його ім`я свідоцтва про право на спадщину за заповітом Постановою приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Молодчого І.О. від 16.12.2022 року позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої [PERSON] на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] ., (а.с. 24-25). Єдиним спадкоємцем після смерті матері є позивач, оскільки батьки померли Відповідно до статей 4та19 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, свобод чи інтересів. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних відносин. Відповідно до положень ст. 293 ЦПК України суд встановлює юридичні факти, що мають значення для охорони прав і інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до діючого законодавства юридичний факт встановлюється судом за умови підтвердження доказами. Так, на підставі наданих до суду письмових доказів, судом встановлено, що [PERSON] на час відкриття спадщини постійно проживав із спадкодавцем [PERSON] , яка померла [INFO] , за однією адресою: [ADDRESS] . Відповідно дост. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, крім того, право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути - визнання права. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 1216ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу її відкриття (ч. 5ст. 1268 ЦК України). Статтею 1218ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1217 ЦК України спадкоємство здійснюється за заповітом або за законом. Частиною 1ст. 1222 ЦК України визначено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно зі ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Судом встановлено, що інших спадкоємців, окрім [PERSON] після смерті [PERSON] немає. Приписами ч. 3 ст. 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. При цьому відсутність реєстрації спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини частини третьої статті 1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів. Відповідно до п. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно (ч. 1ст. 1297 ЦК України). Пленум Верховного Суду України у постанові від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину в судовому розгляді не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження (п. 23). Згідно з ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Оскільки в позасудовому порядку позивач не може оформити своїх спадкових прав через відсутність документів, що підтверджують факт постійного проживання із спадкодавцем, він вимушений звернутись до суду з відповідним позовом. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відтак, позовні вимоги в частині визнання за ним права власності на майно, належне померлій [PERSON] , також підлягають задоволенню у повному обсязі, адже ці вимоги належним чином обґрунтовані та підтверджуються наявними матеріалами справи. Відповідно до ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, враховуючи наведені вище обставини, зважаючи на всі вищезазначені норми закону, суд вважає позовні вимоги законними та обґрунтованими, у зв`язку із чим вони підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved