Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-12 00:00:00

25.10.2023 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення суми боргу. Просить суд стягнути з [PERSON] на його користь суму боргу у розмірі 224 932,68 грн., з яких: 146 000 грн. - сума основного зобов`язання; 66 335,59 грн. - сума інфляційних витрат в період з грудня 2020 року по серпень 2023 року; 12 597,09 грн. - 3 % річних за період з 27 листопада 2020 року по 20 вересня 2023 року. В обґрунтування позову зазначив, що 26.10.2020 року між сторонами був укладений договір позики, за яким [PERSON] передав [PERSON] в якості позики 150 тисяч гривень. На підтвердження укладеного договору відповідачем складено розписку 26.10.2020р., в якій відображені умови позики та повернення коштів, яка є одночасно і договором позики і підтвердженням отримання грошових коштів за цим договором. За домовленістю сторін повернення коштів повинно було відбутися до 26.11.2020 року. 24.10.2022 року відповідачем було повернуто частину заборгованості в сумі 4000 грн. Станом на 20.09.2023 року заборгованість відповідача становить 146 000 грн. Відповідач до теперішнього часу кошти не повернув, тому, просить позов задовольнити. Від позивача 12.02.2024 року на адресу суду надійшов оригінал розписки [PERSON] про отримання коштів від [PERSON] датована 26.10.2020р. Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов не скористався, позовну заяву з додатками отримав 14.11.2023р., що підтверджується його особистим підписом у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення. Будь-яких заяв або клопотань від відповідача [PERSON] до суду не надходило. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. При цьому, фіксування судового засідання не здійснювалося, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, з оригіналу розписки, наявної у матеріалах справи, вбачається, що 26.10.2020 року відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] грошові кошти у сумі 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень, зобов`язався вказані кошти повернути у строк до 26.11.2020 року. Станом на 20.09.2023 року [PERSON] грошові кошти в розмірі 146 000 грн. [PERSON] не повернув. Статтею 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність (оперативне володіння) другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових кошт або таку кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно із ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України; 3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Суд погоджується із розрахунком заборгованості, наданим позивачем, згідно якого сума основного неповернутого боргу складає 146 000 грн., сума 3% річних складає 12 597,09 грн., як і погоджується з розрахунком індексу інфляції сума якого становить 66 335,59 грн. Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість пред`явленого позову та вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу у загальному розмірі 224 932, 68 грн., тим самим задовольнивши повністю позовні вимоги. Вирішуючи позов в частині розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. При зверненні із даним позовом до суду позивачем було сплачено судовий збір у загальному розмірі 2249,33 гривень. Отже, у відповідності до положень ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені витрати з оплати судового збору у загальному розмірі 2249,33 гривень.

Outcome: approved