Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-13 00:00:00

02 червня 2023 року[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовною заявою, в якій просили суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] майнову шкоду у розмірі 78 815,05 грн., моральну шкоду у розмірі 30 000,00 грн., судові витрати у розмірі 15 000,00 грн. та стягнути на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 250000 грн. та судові витрати у розмірі 15 000,00 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачі зазначили, що 10.05.2017 року приблизно о 11 годині 00 хвилин, [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Рено Трафік», державний реєстраційний номер [NUMBER] , на перехресті доріг вул. Марійська вул. Упіта в місті Кривому Розі допустив зіткнення з автомобілем марки «Шкода Суперб» державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , внаслідок чого, пасажир автомобіля «Шкода Суперб» - [PERSON] отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження, а автомобіль «Шкода Суперб» державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керування водія [PERSON] отримав механічні пошкодження. Своїми необережними діями водій [PERSON] , порушив вимоги п. 10.1, 16.3 Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору знаходить в прямому причинному зв`язку з ДТП, і останньому 02.10.2017 року було пред`явлено підозру за ч.1 ст. 286 КК України, а 25.10.2017 року обвинувальний акт відносно [PERSON] був направлений до суду. 10.06.2020 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу, у зв`язку із тривалим розглядом справи, була винесена ухвала про закриття кримінального провадження та звільнення обвинуваченого [PERSON] від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, а цивільні позови позивачів, заявлені під час досудового слідства залишені без розгляду. Відповідно до висновку судово - автотоварознавчої експертизи №Д29/06/17 від 26.05.2017 року сума майнової кошти, завданої [PERSON] , як власнику транспортного засобу пошкодженого внаслідок ДТП, складає 176 215, 05 грн. Транспортний засіб відповідача «Рено Трафік» державний реєстраційний номер [NUMBER] був застрахований в страховій компанії - ТДВ «СК «Альфа - Гарант» за полісом АЕ/9976607. Страхова компанія ТДВ «СК «Альфа-Гарант» відшкодувала позивачу [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 99 000,00 грн. відповідно до умов страхового полісу. Сума шкоди яка підлягає відшкодуванню з відповідача за спричинення шкоди автомобілю позивача складає 77 215,05 грн. Окрім того, позивачем було витрачено кошти на проведення автотоварознавчої експертизи в сумі 400,00 грн., а також кошти на послуги евакуатора в сумі 1200,00 грн. Загальна сума майнової шкоди складає 78 815,05 грн. Крім того, позивач [PERSON] зазначив, що внаслідок неправомірних дій відповідача йому спричинено значну моральну шкоду, яка виражається в пошкодженні належного йому на праві користування майна. Внаслідок пошкодження автомобіля останній був змушений значний час користуватись громадським транспортом, що внесло незручності і корективи в розклад його життя як в робочий період, так і в особистий, йому знадобилось багато часу на відновлення пошкодженого автомобіля. Моральну шкоду позивач [PERSON] оцінює в розмірі 30 000,00 грн., яку просить стягнути з відповідача на свою користь. Позивач [PERSON] в позові зазначила, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди їй спричинено значну моральну шкоду, яка виражається у фізичних і душевних стражданнях від отриманих тілесних ушкоджень під час ДТП, а також наслідків від отриманих ушкоджень, які виразились у довгостроковому лікуванні. Відповідно до висновків судово-медичних експертиз внаслідок ДТП, яке сталося з вини відповідача, були спричинені наступні тілесні ушкодження: закрита тупа травма грудної клітки, закритий перелом заднього відрізку 9-го ребра ліворуч зі зміщенням кісткових відламків, гематоми обличчя та в області верхньої третини обох гомілок, що викликало тривалий розлад здоров`я понад три тижні. Враховуючи вище викладене моральну шкоду спричинену від отриманих тілесних ушкоджень та наслідків під час лікування, позивач оцінює в 250 000,00 грн. Крім того, позивачами понесені витрати на сплату судового збору за звернення до суду з вказаним позовом та правову допомогу, яку позивачі просять стягнути з відповідача на їх користь. Ухвалою суду від 24.07.2023 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.138-139). Позивачі в судове засідання не з`явились, представник позивачів - адвокат Бабаліч М.М. через канцелярію суду надав заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності, без використання засобів аудіо фіксації, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд задовольни їх. Відповідач в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду надав заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності, без використання засобів аудіо фіксації, позовні вимоги визнав частково в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 30 000 грн. та 250 000 грн. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, надавши їм оцінку в сукупності, дійшов до такого висновку. Судом встановлено, що ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 червня 2020 року (справа №214/6150/17) за результатами розгляду кримінального провадження за №12017040230000809 від 10.05.2017 року відносно [PERSON] , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України закрито у зв`язку з закінченням строків давності. З тексту ухвали суду від 10 червня 2020 року вбачається, що 10.05.2017 року приблизно о 11 годині 00 хвилин, [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Рено Трафік», державний реєстраційний номер [NUMBER] , на перехресті доріг вул. Марійська - вул. Упіта в місті Кривому Розі, допустив зіткнення з автомобілем марки «Шкода Суперб», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , внаслідок чого, пасажир автомобіля «Шкода Суперб» - [PERSON] отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження, а автомобіль «Шкода Суперб» державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] отримав механічні пошкодження. Своїми необережними діями водій [PERSON] , порушив вимоги п. 1.5, 2.3б, 2.3д, 10.1, 16.3 Правил дорожнього руху України (а.с. 12-14). Згідно ч.6 ст.82 ЦПК України, визначено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно Рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою №48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Відповідно до довіреності посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коваленко І.Є. від 21.03.2019 року, яка зареєстрована в реєстрі за №94, [PERSON] уповноважила [PERSON] розпоряджатися належним їй на праві власності та зареєстрованим на її ім`я на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] автомобілем марки «SKODA», моделі «SUPERB», реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 116). 23 червня 2017 року судовим експертом Чивчиш О.П. за постановою слідчого СВ КВП ГУНП в Дніпропетровській області Яблочного В.В., за результатами проведення судової товарознавчої експертизи, було складено Висновок експерта № Д29/06/17, відповідно до якого, сума матеріального збитку, нанесеного при дорожньо-транспортній пригоді власнику автомобіля «SKODA SUPERB», реєстраційний номер [NUMBER] , ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] , становить 176 215,05 грн. (а.с. 36-42, 47-48). Відповідно до Угоди про розмір страхового відшкодування від 29.01.2021 року, укладеної між Товариством з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» та [PERSON] сторони уклали угоду, відповідно до п. 2 якої, сторони досягли згоди, що сума матеріального збитку за страховим випадком, що стався 10.05.2017 року складає 76 000,00 грн. Відповідно до п. 3 вказаної угоди, страховик і потерпілий досягли згоди, що сума страхового відшкодування за вказаним випадком визначається з урахуванням франшизи, яка складає 1000 грн., в розмірі 75 000,00 грн. (а.с. 114). Згідно виписки по картці/рахунку [NUMBER] [PERSON] 08.02.2021 року отримав 75 000,00 грн. (а.с. 115). Відповідно до ст. 28 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. Судом встановлено, що після події позивач [PERSON] сплатив [PERSON] грошові кошти за перевезення транспортного засобу Skoda Superb реєстраційний номер [NUMBER] у розмірі 1 200, 00 грн., що підтверджується копіями квитанцій №207977 від 10.05.2017 року та №207978 від 30.05.2017 року (а.с.111-112). Також позивач [PERSON] сплатив Чивчиш О.П. за проведення судової автотоварознавчої експертизи транспортного засобу Skoda Superb реєстраційний номер [NUMBER] грошові кошти у розмірі 400 грн., що підтверджується копією квитанції №040247 від 16.05.2017 року (а.с.113). Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Як передбачено п.1 ч.2 ст.22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із пошкодженням або знищенням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні джерелом підвищеної небезпеки шкоди не покладається, він лише повинен довести факт завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними діями або бездіяльністю, її розмір та наявність причинного зв`язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою. Правовою підставою покладення на відповідача відповідальності за заподіяну майнову чи моральну шкоду є доведення факту завдання шкоди і того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Доведення цих обставин відбувається на загальних підставах. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» у п. 4 роз`яснив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166,1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Отже, передумовою відшкодування шкоди, заподіяної особі, є наявність у діях відповідача повного складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності), шкідливих наслідків у вигляді заподіяння позивачу збитків, причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та завданими позивачу збитками, а також вини правопорушника. Відповідно до ч.2 ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робі, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилається [PERSON] , як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної в наслідок дорожньо-транспортної пригоди в загальному розмірі 77 215,05 грн., з урахуванням встановлення вартості матеріального збитку, завданого з технічної точки зору власнику пошкодженого автомобіля «SKODA SUPERB», реєстраційний номер [NUMBER] , ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] та сплатою ТДВ «СК «Альфа-Гарант» на користь позивача страхового відшкодування в розмірі 99 000 грн. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою 2 цієї статті. Таким чином, ч. 1 ст. 1167 ЦК України встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача. Відповідно до п. п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», згідно загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Суд враховує, що захист порушеного права забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права, так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з порушенням її прав. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин. У постанові від 03.10.2019 року у справі №709/1173/17 Верховний суд зазначив, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. З матеріалів справи встановлено порушення прав позивача [PERSON] шляхом завдання майнової шкоди. Завдання майнової шкоди призвело до душевних страждань, пов`язаних із пошкодженням транспорту, що належить позивачу [PERSON] . Суд погоджується з доводами позивача [PERSON] , що у зв`язку із пошкодженням транспорту позивач зазнав душевних страждань, переживань та негативних емоцій. Суд також погоджується із тим, що в результаті пошкодження майна позивача, останній зазнав зміни звичного укладу його життя, пов`язаного із тривалою неможливістю використання пошкодженого транспорту, а винуватець ДТП не відшкодовує завдану матеріальну шкоду. До того ж позивач витрачає зусилля на відновлення своїх прав, а тому суд приходить до висновку, що вимога про відшкодування моральної шкоди підлягає задоволенню. Разом з тим, визначаючись щодо розміру відшкодування моральної шкоди позивачу [PERSON] , судом враховується характер порушення прав позивача, його наслідки та інші обставини справи, а тому суд вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди відповідачем, із врахуванням розміру, заявленого позивачем, повинен бути встановлений судом у розмірі 10 000 грн., що буде відповідати розумності, виваженості та справедливості. Щодо відшкодування моральної шкоди спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоду позивачу [PERSON] , суд зазначає наступне. Відповідно до Висновку експерта №145 від 21.07.2017 року встановлено, що у потерпілої [PERSON] мали місце наступні тілесні ушкодження: закритої тупої травми грудної клітки, закритого перелому заднього відрізку 9-го ребра ліворуч зі зміщенням кісткових відламків, гематоми обличчя та в області верхньої третини обох гомілок, що викликало тривалий розлад здоров`я понад три тижні, що спричинило середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження (а.с. 73-76). Враховуючи тяжкість тілесних ушкоджень, тривалість моральних страждань спричинених незаконними діями відповідача, зміною сталого способу життя, яке було спричинено отриманими травмами, стан морального дискомфорту та пригніченості, які безпосередньо вплинули на стосунки з родиною та оточуючими людьми. Разом з тим, визначаючись щодо розміру відшкодування моральної шкоди позивачу [PERSON] , судом враховується характер порушення прав позивача, його наслідки та інші обставини справи, а тому суд вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди відповідачем, із врахуванням розміру, заявленого позивачем, повинен бути встановлений судом у розмірі 30 000 грн., що буде відповідати розумності і справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок відшкодування документально підтверджених витрат по сплаті судового збору в розмірі 1073 грн. 60 коп. (а.с. 137). Крім того, в позовній заяві позивачі просили стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 15 000, 00 грн. кожному. Відповідно до ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів, тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 01.12.2021 року між адвокатом Бабалічем М.М. та [PERSON], [PERSON]., були укладені Договори про надання правової допомоги (у цивільному провадженні) (а.с. 117-118, 121-122). Відповідно до квитанцій №924408 та №994409 від 01.12.2021 року позивачами за оплату послуг адвоката було сплачено адвокату Бабалічу М.М. по 15 000,00 грн. (а.с. 119, 123). При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату певного гонорару успіху, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи це питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. З огляду на зазначене положеннями ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи і наданих послуг та фінансового стану учасників справи. Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial