Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-19 00:00:00

Позивачка 11.01.2024 звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на малолітню дитину в розмірі частки його заробітку (доходу) щомісячно, але не більше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та стягнення коштів на своє утримання у розмірі 2000 грн щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку. Заявлений позов обґрунтовувала тим, що протягом певного періоду проживала з відповідачем у фактичних шлюбних стосунках, [INFO] у них народилася дочка [PERSON] . Після народження дитини відповідач припинив з нею спілкування, не цікавиться станом і розвитком дитини, не надає матеріальної допомоги на її утримання. Дитина проживає з нею в квартирі, яку позивачка орендує. Відповідач є молодим, здоровим чоловіком, проходить військову службу в ЗСУ, має достатній дохід, тому може сплачувати аліменти на дитину та кошти на утримання позивачки до досягнення дитиною трирічного віку. Позивачка у поданій до суду заяві просила справу розглянути без її участі, позов підтримала і просила його задоволити. Відповідач у судове засідання не з`явився, в поданій до суду заяві просив справу розглянути в його відсутності, оскільки він проходить військову службу в ЗСУ; при визначенні розміру аліментів просив врахувати, що він перебуває в зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , у якому народився малолітній син [PERSON] , [INFO] . Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з таких підстав. Установлено, що позивачка [PERSON] [INFO] народила дочку [PERSON] , батьком якої є відповідач [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини сторін (а.с.5). Відповідач не надає належного матеріального утримання дитині, у зв`язку з чим порушуються її права на належне утримання з боку батька, який проживає окремо, на належний рівень життя, необхідний для її гармонійного всебічного розвитку. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 р. (у редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 р.), ратифікованої Постановою ВР УРСР від 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У відповідності з вимогами ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частина 1 ст. 183 СК України передбачає, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При вирішенні спору суд відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України враховує такі обставини: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини сторін, зокрема те, що дитина здорова, перебуває на утриманні матері, яка нещодавно влаштувалася на роботу до Івано-Франківського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки; 2) відповідач є молодим здоровим чоловіком, проходить військову службу в ЗСУ, має постійний і достатній дохід, розмір якого суду невідомий; 3) відповідач перебуває в зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , має на утриманні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідними свідоцтвами (а.с.13-14); 3-1) відсутність даних щодо наявності у відповідача рухомого і нерухомого майна, грошових коштів. З урахуванням викладеного суд погоджується із заявленим позивачкою розміром аліментів та визначає до стягнення з відповідача аліменти в розмірі частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Щодо заявленої позивачкою вимоги про стягнення коштів на своє утримання до досягнення дитиною трирічного віку в порядку ст. 84 СК України, суд уважає, що вказана вимога до задоволення не підлягає. Згідно ч. 1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог ч. 2, 4, 6 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. У рамках розгляду цієї справи суд установив, що сторони не перебували в шлюбі та не є подружжям. Тому відсутні правові підстави для стягнення з відповідача аліментів на позивачку до досягнення дитиною трирічного віку. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивачка відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, суд стягує звідповідача 1211,20 грн судового збору в дохід державного бюджету за задоволення першої вимоги майнового характеру. Судовий збір у розмірі 1211,20 грн за другу майнову вимогу, у задоволенні якої суд відмовив, який не може бути стягнутий з відповідача, на користь якого суд ухвалив рішення в цій частині, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі наведеного, відповідно до ст. 3, 27 Конвеції ООН про права дитини від 20.11.1989 (у редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1995),ратифікованої Постановою ВР УРСР від 27.02.1991, ст. 80, 84, 180, 181, 182, 183 СК України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: dismissed