Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-15 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якого діє представник [PERSON] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку під нерухомим майном, зазначаючи, що 25 січня 2022 року між позивачем [PERSON] та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП», ЄДРПОУ 41240530, укладено договір купівлі-продажу предмету іпотеки, а саме, квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 122,9 м кв. За технічним паспортом - це житловий будинок індивідуального житлового фонду, розміщений на земельній ділянці. Позивач зазначає, що за даним договором було придбано лише нерухоме майно у вигляді квартири, тобто, без земельної ділянки. Іпотекодержатель набув право на вищенаведене майно на підставах, зазначених у договорі, також без земельної ділянки. Позивач вказує, що раніше квартира та земельна ділянка належали [PERSON] , яка взяла у банку кредит, який не змогла вчасно погасити. Із-за боргів частина її майна була продана з торгів, а саме, земельна ділянка під квартирою, сама квартира перейшла до ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН. ГРУП», яку в подальшому придбав позивач. Спірна земельна ділянка, загальною площею 0,0265 га кадастровий номер 3210945600:01:074:0141, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , була продана з торгів за 84151,20 грн. [PERSON] . Позивач зазначає, що у виконавчому провадженні було роз`єднано цілісний об`єкт - житловий будинок з земельною ділянкою. Позивач вказує, що власник земельної ділянки час від часу нагадує про себе, стає ініціатором конфліктів, вважає, що має переважне право на землю. Цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Позивач вважає, що оскільки він є власником квартири (житлового будинку) за адресою: [ADDRESS] , то до нього перейшло право на земельну ділянку, яка розташована під зазначеним будинком, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0266 га, що розташована за цією адресою. У зв`язку\~з викладеними\~обставинами позивач\~просить припинити\~право власності\~у [PERSON] ,\~РНОКПП [NUMBER] ,\~на земельну\~ділянку загальною\~площею 0,0265\~га,\~кадастровий номер\~3210945600:01:074:0141,\~яка знаходиться\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~та визнати\~право власності\~на земельну\~ділянку загальною\~площею 0,0265\~га,\~кадастровий номер\~3210945600:01:074:0141,\~яка знаходиться\~за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] . 13\~лютого 2023\~року ухвалою Ірпінського міського суду Київської області було відкрито провадження у справі за позовом, розгляд справи було вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 17\~травня\~2023\~року ухвалою Ірпінського міського суду Київської області було здійснено перехід від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, призначено по справі підготовче судове засідання. Представник позивача просила залишити без розгляду її клопотання про витребування доказів та задовольнити клопотання про долучення до матеріалів справи доказів, а саме плану земельної ділянки та відповіді на адвокатський запит з запитом. Також представник позивача надала заяву про зміну підстав позову, яка була прийнята судом. У заяві про зміну підстав позову зазначено, що позивач вважає, що відповідач, придбавши на торгах спірну земельну ділянку, на якій знаходився збудований та введений в експлуатацію будинок, уклав цей правочин з метою стати прихованим кредитором боржника (попереднього власника [PERSON] ), оскільки відповідач наполягає на тому, щоб йому сплатили кошти за земельну ділянку, але не ту суму, яку сплатив він, а значно більше, тобто, правочин має характер удаваного. До того ж, позивач вказує, що відповідач не набув повноцінного права власності, він не може користуватись земельною ділянкою, не може зобов`язати позивача знести будинок, він не має прямого доступу до земельної ділянки та за весь час навіть не намагався оформити сервітут, щоб мати до неї доступ, оскільки для того, щоб потрапити до спірної земельної ділянки, необхідно перетнути межі інших земельних ділянок. Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву. 14\~червня 2023\~року ухвалою Ірпінського міського суду Київської області було закрито підготовче провадження, призначено судовий розгляд по суті. Представник відповідача надав пояснення з приводу позову, в яких зазначено, що оскільки позивач є власником квартири, яка є окремим об`єктом нерухомого майна, будинок, у якому знаходиться квартира позивача, є багатоквартирним, тобто, будинком квартирного типу. Тому «під квартирою» позивача немає і не може бути ніяких земельних ділянок, а принципом єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, не можна обґрунтовувати позовну вимогу про визнання права власності на земельну ділянку, яка знаходиться під будинком квартирного типу. Відтак, квартира та земельна ділянка під будинком квартирного типу є окремими об`єктами нерухомого майна, а тому вони відчужуються окремо один від одного. Також представник відповідача зазначив, що обґрунтовуючи позовну вимогу припинити право власності відповідача на земельну ділянку тим, що відповідач набув право власності на земельну ділянку шляхом укладення удаваного правочину, позивач не вказав, який правочин сторони вчинили насправді та не надав докази цього, вимогу визнати правочин удаваним також не заявляв, а без припинення права власності відповідача на земельну ділянку неможливо визнати право власності позивача на неї. Відповідач може користуватись своєю земельною ділянкою, до якої він має доступ через суміжні земельні ділянки шляхом укладення усних домовленостей з їх власниками. Тому у встановленні сервітуту наразі немає потреби. Відзив, наданий представником відповідача 04.12.2023 року, суд не бере до уваги, у зв`язку з тим, що він був поданий з порушенням строків, встановлених ЦПК України. Позивач та його представник у судовому засіданні наполягали на задоволенні позову. Також зазначили, що відповідач посилається на те, що колишня власниця [PERSON] придбала квартиру та земельну ділянку в різні дати, а не як цілісний об`єкт, одночасно. Враховуючи те, що забудовником спочатку був побудований цілий будинок на одній земельній ділянці, який в подальшому був поділений на дві квартири, а потім поділена земельна ділянка під будинком, то такий порядок придбання ніяким чином не нівелює цілісності об`єкту нерухомого майна (будинку з земельною ділянкою). Відповідач у\~судове засідання\~не з`явився,\~про дату,\~час та\~місце розгляду\~справи повідомлений\~належним чином.\~Представник відповідача\~-\~адвокат Шарикін\~Ю.В.\~заперечував проти\~задоволення позовних\~вимог та\~повідомив,\~що позивач\~придбав не\~житловий будинок,\~будівлю або\~споруду,\~а квартиру\~в багатоквартирному\~будинку.\~Також зазначив,\~що колишній власник [PERSON] придбала квартиру та земельну ділянку в різні дати, а не як цілісний об`єкт, одночасно. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, 25 січня 2022 року між позивачем [PERSON] та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП», ЄДРПОУ 41240530, було укладено договір купівлі-продажу предмету іпотеки, а саме, квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 122,9 м кв., що підтверджується копією договору купівлі-продажу предмету іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П., за реєстровим № 388. Відповідно до копії витягу № 296250101 від 25.01.2022 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, 25.01.2022 року зареєстровано право власності позивача [PERSON] на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до копії витягу № 300508179 від 21.02.2022 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження, на квартиру за адресою: [ADDRESS] , було накладено обтяження 16.10.2007 року, особа, права, якої було обтяжено - [PERSON] , обтяження припинено 18.02.2022 року на підставі вищезазначеного договору купівлі-продажу предмету іпотеки. Відповідно до копії технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду - це житловий будинок який складається з двох квартир, який розміщений на земельній ділянці. Відповідно до копії протоколу № 436190 проведення електронних торгів, копії свідоцтва від 03.02.2020 року, посвідченого державним нотаріусом Ірпінської міської державної нотаріальної контори Київської області Пласконь А.Ю., за реєстровим № 3-175, та копії листа ДП «СЕТАМ» від 09.10.2019 року № 8932/17-14-19, відповідачу [PERSON] була продана з торгів за 84151,20 грн. земельна ділянка загальною площею 0,0265 га кадастровий номер 3210945600:01:074:0141 (в порядку реалізації арештованого майна), за адресою: [ADDRESS] (цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що належала [PERSON] . Відповідно до копії витягу № 198752427 від 03.02.2020 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, відповідачу [PERSON] земельна ділянка загальною площею 0,0265 га кадастровий номер 3210945600:01:074:0141, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної власності на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів № 3-175 від 03.02.2020 року. Відповідно до копії витягу № НВ-9901508052021 від 06.09.2021 року з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, цільове призначення вищезазначеної земельної ділянки - присадибна ділянка. Відповідно до копії відповіді Бучанської міської ради № 12.1-09/1102 від 02.05.2023 року на адвокатський запит представника позивача, відповідач [PERSON] не звертався до Бучанської міської ради з відповідною заявою про оформлення сервітуту. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ч. 2 ст. 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Ч. 5 та 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до ДБН В.2.2-15:2019 «Житлові будинки. Основні положення», багатоквартирний житловий будинок - це житловий будинок, до складу якого входить більше ніж одна квартира. Може бути зблокованого, секційного, коридорного, галерейного і терасного типу. За ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім\~багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право\~користування земельною\~ділянкою,\~на якій\~розміщений такий\~об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України. Істотною умовою договору, який передбачає перехід права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, який розміщений на земельній ділянці і перебуває у власності відчужувача, є умова щодо одночасного переходу права власності на таку земельну ділянку (частку у праві спільної власності на неї) від відчужувача (попереднього власника) відповідного об`єкта до набувача такого об`єкта. За ч. 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. При вчиненні правочину, що передбачає перехід права власності на зазначений об`єкт, мають дотримуватися вимоги частини шістнадцятої цієї статті. Разом із тим при відсутності\~окремої угоди\~щодо земельної\~ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості слід враховувати, що зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). Враховуючи цей принцип, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства. Тобто за загальним правилом, закріпленим у ч. 1 ст. 120 ЗК України, особи, які набули право власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику. Відповідний висновок зроблено в постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 318/1274/18. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ст. 126 ЗК України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно з положеннями статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою, по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачено лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, в якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо це право не визнається іншою собою, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Отже, враховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України. Вказані правові висновки викладені в постановах Верховного Суду України від 18 лютого 2015 року у справі № 6-244цс14, від 24 червня 2015 року у справі № 6-318цс15, від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1858цс15, від 10 лютого 2016 року у справі № 6-2124цс15. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Відповідно до ст. 140 ЗК України підставами припинення права власності на земельну ділянку є: а) добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; б) смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; в) відчуження земельної ділянки за рішенням власника; г) звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; ґ) відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; д) конфіскація за рішенням суду; е) невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом; є) примусове вилучення земельних ділянок з мотивів суспільної необхідності. Відповідно до ст. 143 ЗК України примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі: а) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; б) неусунення допущених порушень законодавства (забруднення земель радіоактивними і хімічними речовинами, відходами, стічними водами, забруднення земель бактеріально-паразитичними і карантинно-шкідливими організмами, засмічення земель забороненими рослинами, пошкодження і знищення родючого шару ґрунту, об`єктів інженерної інфраструктури меліоративних систем, порушення встановленого режиму використання земель, що особливо охороняються, а також використання земель способами, які завдають шкоди здоров`ю населення) в строки, встановлені приписами органів, що здійснюють державний контроль за використанням та охороною земель; в) конфіскації земельної ділянки; г) примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності; ґ) примусового звернення стягнень на земельну ділянку по зобов`язаннях власника цієї земельної ділянки; ґ-1) примусового звернення стягнень на право емфітевзису, суперфіцію за зобов`язаннями особи, яка використовує земельну ділянку на такому праві. Згідно позиції Великої Палати Верховного Суду (справа №318/1274/18 постанова від 20.01.2021 року, справа № 689/26/17 постанова від 16.06.2020 року), при відсутності\~окремої цивільно-правової\~угоди щодо\~земельної ділянки\~при переході\~права власності\~на об`єкт\~нерухомості,\~слід враховувати\~те,\~що зазначена\~норма закріплює\~загальний принцип\~цілісності об`єкта\~нерухомості,\~спорудженого на\~земельній ділянці,\~з такою\~ділянкою (принцип\~єдності юридичної\~долі земельної\~ділянки та\~розташованих на\~ній будинку,\~споруди).\~За цією\~нормою визначення\~правового режиму\~земельної ділянки\~перебувало у\~прямій залежності\~від права\~власності на\~будівлю і\~споруду та\~передбачався роздільний\~механізм правового\~регулювання нормами\~цивільного законодавства\~майнових відносин,\~що виникали\~при укладенні\~правочинів щодо\~набуття права\~власності на\~нерухомість,\~споруджену на\~земельній ділянці,\~та правового\~регулювання нормами\~земельного і\~цивільного законодавства\~відносин при\~переході прав\~на земельну\~ділянку у\~разі набуття\~права власності\~на вказану\~нерухомість.\~Враховуючи принцип\~єдності юридичної\~долі земельної\~ділянки, та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства. Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторони, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, оскільки квартира\~та земельна\~ділянка під будинком\~квартирного типу є окремими об`єктами нерухомого майна, їх відчуження відбулося окремо один від одного, до того ж відповідач правомірно набув право власності на земельну ділянку, що відбулося раніше набуття права власності позивачем на квартиру, а отже суд вважає позовні вимоги безпідставними, оскільки суд не вбачає законних підстав, для припинення права власності відповідача на спірну земельну ділянку. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed