Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-14 00:00:00

До Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області надійшла вказана вище позовна заява [PERSON] про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позов мотивовано тим, що 19.05.2021 щодо позивача приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Чучковим М.О. відкрито виконавче провадження № [NUMBER] на підставі виконавчого напису від 27.09.2019 № 9010, вчиненого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. Загальна сума до стягнення за виконавчим написом становить 3 669,43 грн. Стягувачем за вказаним виконавчим написом від 27.09.2019 № 9010 та за постановою від 19.05.2021 у виконавчому провадженні № [NUMBER] є ТОВ «Фінансова компанія управління активами». Позивач зазначає, що виконавчий напис нотаріуса може бути вчинено лише за нотаріально посвідченим договором щодо безспірної заборгованості, однак укладений нею в 2012 році кредитний договір нотаріально не посвідчувався, а перед вчиненням виконавчого напису нотаріуса вона не отримувала жодних повідомлень від стягувача чи іншої особи щодо наявності і розміру заборгованості за кредитним договором. Крім того позивач стверджує, що із заявою про вчинення виконавчого напису відповідач звернувся після спливу трирічного строку з дня виникнення права вимоги. З огляду на викладене позивач вважає, що виконаний напис вчинено приватним нотаріусом з грубими порушеннями норм чинного законодавства, тому просить визнати цей напис таким, що не підлягає виконанню. Позивач надає докази на підтвердження сплати судового збору в розмірі 1073,60 грн та витрат на правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн, які просить стягнути з відповідача на її користь. Ухвалою судді відкрито провадження в цивільній справі та постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, та роз`яснено їм права, передбачені ст.ст. 178-180, 191, 193, ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Відповідач, будучи повідомленим про розгляд справи в порядку, визначеному п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, протягом визначеного судом строку відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд даної справи з повідомленням (викликом) сторін до суду не подав. Третя особа пояснень по суті справи не подала. З огляду на вказане, відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до вимог ч. 14 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд встановив такі обставини. Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем 27.09.2019 вчинено виконавчий напис № 9010 про стягнення з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , невиплачених в строк грошових коштів на користь відповідача ТОВ «Фінансова компанія управління активам», якому ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» відступлено право вимоги на підставі договору факторингу № 20182407-1/2 від 24.07.2018, якому в свою чергу ТОВ «Фінансова компанія «Бізнесфінанс» відступлено право вимоги на підставі договору факторингу № 1706/01 від 17.06.2015, якому в свою чергу ПАТ «Платінум Банк» на підставі договору відступлення права вимоги №20140522-Г від 22.05.2014 відступлено право вимоги за договором № 174/4904ES5DIPG від 17.02.2012, укладеного між ПАТ «Платінум Банк» та [PERSON] . За виконавчим написом стягненню підлягає заборгованість за період з 21.05.2014 до 18.09.2019, яка складається з: -830,20 грн - заборгованість за тілом кредиту; -430,00 грн - заборгованість за процентами; -2259,23 грн - заборгованість за пенею; -150,00 грн - плата за вчинення виконавчого напису. Загальний розмір стягнення за виконавчим листом - 3669,43 грн (а.с. 4). Позивач як доказ надає наказ Міністерства юстиції України від 30.12.2021 № 4722/5 «Про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, виданого на ім`я [PERSON] », з якого вбачається, що свідоцтво анульовано в зв`язку з неодноразовим порушенням нотаріусом законодавства, а також грубим порушенням закону, яке завдало шкоди фізичним та юридичним особам, при вчиненні нотаріальних дій (а.с. 11). Приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Чучковим М.О. 19.05.2021 прийнято до свого провадження виконавче провадження № [NUMBER] з виконання вищезазначеного виконавчого напису від 27.09.2019 № 9010 (а.с. 6). У межах указаного виконавчого провадження приватним виконавцем Чучковим М.О. ухвалювалися постанови про зміну (доповнення) реєстраційних даних від 25.10.2023 та 22.11.2023, а саме про заміну прізвища боржника з « [PERSON] » на « [PERSON] », а в подальшому на « [PERSON] » (а.с. 7, 8). Постановою приватного виконавця від 22.11.2023 накладено арешт на грошові кошти/електронні кошти позивача [PERSON] (а.с. 9). Відповідач не надав жодного доказу на підтвердження правомірності своїх дій щодо звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису. Матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження факту повідомлення відповідачем позивача [PERSON] про наявний розмір її заборгованості за кредитним договором від 2012 року. Також матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження переходу до відповідача ТОВ «Фінансова компанія управління активам» права вимоги за кредитним договором від 17.02.2012 № 174/4904ES5DIPG, укладеним між ПАТ «Платінум Банк» та позивачем [PERSON] . При вирішенні спору суд застосовує такі норми законодавства. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно зі ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Позивач стверджує, що відповідач звернувся до нотаріуса поза межами встановленого трирічного строку. Суд погоджується з таким твердженням позивача, оскільки з тексту виконавчого напису вбачається, що підставою для виконавчого напису є заборгованість за кредитним договором № 174/4904ES5DIPG, укладеним між ПАТ «Платінум Банк» та позивачем [PERSON] ще 17.02.2012, право вимоги за яким неодноразово переходило за договорами факторингу в 2014, 2015 та 2018 роках. Крім того, з тексту виконавчого напису, який був вчинений 27.09.2019 вбачається, що за ним з позивача стягується заборгованість за період з 21.05.2014, тобто поза межами встановленого трирічного строку. Як передбачено в п. 3.1, 3.2 Глави 16 Розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Відповідно до п. 1 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 (далі - постанова 1172), для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами подаються а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до п. 2-2 постанови № 1172, для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Відповідно до п. 1.10 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правлінням Національного банку України від 18.06.2003 № 254 (в редакції, чинній на дату вчинення виконавчого напису), особовий рахунок - рахунок аналітичного обліку операцій з клієнтами банку, що здійснюється відповідно до укладених між банком і клієнтом договорів. Такий документ має статус первинного. Разом з тим, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» у тому числі в частині доповнення Переліку новим розділом «2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями». Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 залишено без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду № 11-174ас18 від 20.06.2018 у задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 відмовлено. Отже, вищевказана постанова КМУ № 662, якою було доповнено постанову КМУ від 29.06.1999 № 1172, визнано незаконною та нечинною ще з 01.11.2017. Таким чином, виконавчий напис може бути вчинено лише на підставі нотаріально посвідченого договору та з наданням документів, які підтверджують безспірність заборгованості боржника. Проте матеріали справи не містять доказів того, що виконавчий напис було вчинено на підставі наведених вище документів та у встановленому порядку. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому, нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Наявність такого права відповідача матеріалами справи не підтверджено. Крім того, укладений позивачем з ПАТ «Платінум Банк» кредитний договір від 17.02.2012 № 174/4904ES5DIPG нотаріально не посвідчувався. Також матеріали справи не містять доказів того, що перед вчиненням виконавчого напису відповідач узгоджував з позивачем розмір заборгованості. Відповідно до ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Як зазначила Велика палата Верховного суду у Постанові від 15.01.2020, ухваленій в цивільній справі № 305/2082/14-ц, провадження № 14-557 цс 19, вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухвалених нею постановах від 27.03.2019 у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) та від 02.07.2019 у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278 гс18) з подібних правовідносин, відступати від яких немає підстав. З огляду на викладене суд вбачає підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню в зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією ВП ВС, викладеною в постанові від 21.09.2021 у справі № 910/10374/17, провадження № 12-5гс21. Ураховуючи викладене суд дійшов висновку, що позовна вимога позивача про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису від 27.09.2019 № 9010, вчиненого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» коштів у загальному розмірі 3669,43 грн - є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Положеннями ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України, відповідно до частин 1, 2 якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Дійшовши висновку про задоволення позовних вимог, суд на підставі ст. 141 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1073,60 грн за подання до суду даного позову Стосовно стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з такого. Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частин першої - шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. З матеріалів справи вбачається, що докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу були подані позивачем в межах строків, передбачених положеннями ст. 141 ЦПК України, разом з позовною заявою, у якій позивач зазначала про попередній розрахунок суми судових витрат, які вона понесла у зв`язку з розглядом справи і які складаються з витрат на сплату судового збору в розмірі 1073,60 грн та на правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн. Матеріали справи містять належні докази на підтвердження отримання позивачем правничої допомоги та оплати цих послуг (а.с. 12-16). Ураховуючи складність справи та об`єм наданих послуг, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення на її користь понесених нею витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн є обґрунтованою, з огляду на що підлягає задоволенню.

Outcome: approved