Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ « Краснолиманське» про стягнення суми індексації по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що перебував у трудових відносинах з відповідачем по справі ТОВ « Краснолиманське» з 05.11.2018 р. по 04.01.2021р., де працював в якості гірника монтажника підземного 5 розряду з повним робочим днем в шахті. Наказом № 4 к від 04.01.2021р. його було звільнено за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 18.05.2021р. по справі № 235/ 1924/21 з ТОВ « Краснолиманське» на користь [PERSON] стягнуто заборгованість по заробітній платі в сумі 121642,65 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.04.2021р. по 18.05.2021р. ( 10 робочих днів) в сумі 9342,30 грн. з подальшим відрахуваннями з цієї суми податків і обов`язкових платежів. Рішення суду було виконано в жовтні 2023 року. Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь компенсацію втрати частини заробітку у зв`язку з порушенням термінів їх виплати в розмірі 43912.99 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 160687,56 грн. за 172 робочих днів. Представник відповідача ТОВ « Краснолиманське» надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що судове рішення про стягнення з ТОВ « Краснолиманське» на користь [PERSON] заборгованості по заробітній платі в сумі 121642,65 грн. та середнього заробітку в сумі 9342,30 грн. виконано 10.10.2023р., вважає, що право вимоги про стягнення середнього заробітку виникло у позивача 29.04.2021р., тому такі вимоги задоволенню не підлягають. Вказав, що дії позивача направлені на безпідставне збагачення, тому середній заробіток підлягає зменшенню з урахуванням принципу пропорційності. Позивач просить стягнути компенсацію втрати заробітку за період з червня 2021 р. до моменту фактичного розрахунку 10.10.2023р., в той час як заборгованість з виплати заробітної плати відповідача перед позивачем виникла з грудня 2019 р. по січень 2021 р. включно, а в січні 2021 р позивача було звільнено з роботи, що підтверджено судовим рішення та довідкою по заробітній платі. Дія Закону України « Про індексацію грошових доходів зупинена з 01.01.2023р. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Позивач, представник позивача в судове засідання не з`явились, просили справу слухати за їх відсутності ( а.с. 31-32). Представник відповідача ТОВ « Краснолиманське» в судове засідання не з`явився, просив справу слухати без участі представника ( а. с. 39). Суд розглянув справу за відсутності учасників справи, які належним чином повідомлені про день і час слухання справи, що відповідає положенням ст. ст. 128, 223 ЦПК України, з урахуванням поданих клопотань про розгляд справи за відсутності сторони, що , в свою чергу, не порушує прав та обов`язків учасників судової справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем по справі ТОВ « Краснолиманське», де працював в якості гірника монтажника підземного 5 розряду з повним робочим днем в шахті. Наказом № 4 к від 04.01.2021р. позивача було звільнено з підприємства за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 18.05.2021р. по справі № 235/ 1924/21 з ТОВ « Краснолиманське» на користь [PERSON] стягнуто заборгованість по заробітній платі в сумі 121642,65 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.04.2021р. по 18.05.2021р. ( 10 робочих днів) в сумі 9342,30 грн. з подальшим відрахуваннями з цієї суми податків і обов`язкових платежів. Судом встановлено, що на момент звільнення заборгованість по заробітній платі ТОВ « Краснолимаснька» перед позивачем становить 121642, 65 грн. , у тому числі: - за грудень 2019 р. до виплати ( за відрахуванням податків, зборів) -16538,90 грн. - за січень 2020 р. - 1291,44 грн.; - за лютий 2020 р. -10929,94 грн.; -за березень 2020 р. -13910,20 грн.; -за квітень 2020 р. -15329,91 грн.; - за травень 2020 р. -8805,18 грн.; -за червень 2020 р. -24,09 грн.; - за липень 2020 р. -91,33 грн.; - за серпень 2020 р. - 14874,34 грн.; - за вересень 2020 -10477,32 грн.; - за жовтень 2020 р.- 6699,39 грн.; -за листопад 2020 р. -12746,91 грн.; - за грудень 2020 р. -4673,55 грн.; -за січень 2021 р.) - 5250,45 грн.( компенсація за невикористаної відпустки 9 кал. днів та 1 календарний день чергової відпустки). ( а.с. 11, 21). Рішення суду від 18.05.2021р. було виконано 10.10. 2023 року. ( а.с. 9). Частиною 1 статті 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Аналогічні положення містить частина 1 статті 24 Закону України «Про оплату праці». Згідно зі статтею 34 цього Закону компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно достатей 1,2і 3Закону України«Про компенсаціюгромадянам втратчастини доходіву зв`язкуз порушеннямстроків їхвиплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Відповідно до пункту 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. У зв`язку з порушенням відповідачем строків виплати заробітної плати позивач має право на отримання компенсації втрати частини заробітної плати : -за грудень 2019 р.: (105,0%х 110,0% х 126,6%х100,8%х100,7%х101,5%х100,2 %х100,5%х100,8%х99,4%х99,6%х100,5%) -100%)х 16538,90 =(1,52-1) х 16538,90=8625,37 грн. -за січень 2020: (99,7%х100,8%х100,8%х100,3%х100,2%х99,4%х99,8%х100,5%х101,0%х101,3%х100,9%х110%х126,6 х 100,8% х 100,7% х 101,5% х 100,2 % х100,5%х100,8%х99,4%х99,6%х100,5%))- 100%)х 1291,44= ( 1.51-1)х 1291,44 = 669,44 грн. за лютий 2020 р.: (100,8%х100,8%х100,3%х100,2%х99,4%х99,8%х100,5%х101,0%х101,3%х100,9% х 110%х126,6% х 100,8% х 100,7% х 101,5% х 100,2 % х100,5%х100,8%х99,4%х99,6%х100,5%))-)-100%)х 10929,94 = (1.52-1) х 10929,92=5715,70 грн. -за березень 2020 р: (100,8%х100,3%х100,2%х99,4%х99,8%х100,5%х101,0%х101,3%х100,9% х 110%х126,6% х 100,8% х 100,7% х 101,5% х 100,2 % х100,5%х100,8%х99,4%х99,6%х100,5%)-100%)х13910,20= (1,51-1)х13910,20=0,51х13910,20 =7106,09 грн. -за квітень 2020 р.: (100,3%х100,2%х99,4%х99,8%х100,5%х101,0%х101,3%х100,9% х 110%х126,6% х 100,8% х 100,7% х 101,5% х 100,2 % х100,5%х100,8%х99,4%х99,6%х100,5%)-100%) х15329,91= (1,49-1)х15329,91= 7647,53 грн. -за травень 2020 р.: (100,2%х99,4%х99,8%х100,5%х101,0%х101,3%х100,9% х 110%х126,6% х 100,8% х 100,7% х 101,5% х 100,2 % х100,5%х100,8%х99,4%х99,6%х100,5%)-100%) х 8805,18 грн= (1,49-1) х 8805,18 =0,49х 8805,18 = 4353,11 грн. За червень 2020 р.: (99,4%х99,8%х100,5%х101,0%х101,3%х100,9% х 110%х126,6% х 100,8% х 100,7% х 101,5% х 100,2 % х100,5%х100,8%х99,4%х99,6%х100,5%))-100%) х 24,09 грн.= (1,49-1) х 24,09 = 11,83 грн. За липень 2020 р.: ( 99,8%х100,5%х101,0%х101,3%х100,9% х 110%х126,6% х 100,8% х 100,7% х 101,5% х 100,2 % х100,5%х100,8%х99,4%х99,6%х100,5%))-100%) х91,33 грн. =(1,50-1) х 91,33 = 45,70 грн. За серпень2020 р.: (100,5%х101,0%х101,3%х100,9% х 110%х126,6% х 100,8% х 100,7% х 101,5% х 100,2 % х100,5%х100,8%х99,4%х99,6%х100,5%))-100%) х 14874,34 = (1,503-1) х 14874,34= 7487,84 грн. За вересень 2020 р.: (101,0%х101,3%х100,9% х 110%х126,6% х 100,8% х 100,7% х 101,5% х 100,2 % х100,5%х100,8%х99,4%х99,6%х100,5%))-100%) х 10477,32 = (1,49-1 ) х 10477,32= 5133,88 грн. -за жовтень 2020 р.: (101,3%х100,9% х 110%х126,6% х 100,8% х 100,7% х 101,5% х 100,2%х100,5%х100,8%х99,4%х99,6%х100,5%))--100%) х 6699,39 = =( 1,48-1) х 6699,39 =3223,18 грн. -За листопад 2020 р.: ( 100,9% х 110%х126,6% х 100,8% х 100,7% х 101,5% х 100,2 % х100,5%х100,8%х99,4%х99,6%х100,5%)-100%) х 12746,91 = ( 1,46-1) х 12746,91= 5890,45 грн. За грудень 2020 р. (110%х126,6% х 100,8% х 100,7% х 101,5% х 100,2 % х100,5%х100,8%х99,4%х99,6%х100,5%)-100%) х 4673,55 =( 1,44-1) х 4673,55 =2098,73грн. Закон України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» застосовується до грошових доходів громадян, які не мають разового характеру, а компенсація за невикористану відпустку є одноразовою виплатою і тому не підлягає компенсації у відповідності до вимог цього Закону. Саме такий правовий висновок зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 12 березня 2020 року у справі № 337/4535/17 (провадження № 61-12844 св 19). Оскільки сума 5377,41 грн. є компенсацією за невикористану відпустку 9 к. днів без урахуванням податків, то то ця сума не підлягає індексації. Індексації підлягає 547,39 грн ( простой 2 робочих дня) та 597,49 грн., всього за січень 1144,88 грн., і з відрахуванням обов`язкових платежів ця сума становить 921,63 грн. За січень 2021 р.: (101,0х101,7%х101,7%х101,3%х100,2%100,1%х99,8%х101,2%х100,9%х100,8%х100,6%х 126,6%х 100,8% х 100,7% х 101,5% х 100,2 % х100,5%х100,8%х99,4%х99,6%х100,5%))-100%) х921,63 грн = ( 1,44-1) х 921,63 = 405,51 грн. Всього компенсація за втрату заробітку за період з грудня 2019 р. по жовтень 2023 р. становить: 8625,37+669,44+5715,70+7106,09+7647,53+4353,11+11,83+45,70+7487,84+5133,88+3223,18+ 5890,45+2098,73+405,51=58414,36 грн. Разом з тим, позивачем невірно здійснено розрахунок компенсації, оскільки розмір компенсації втрати заробітку повинен розраховуватися щомісячно. Позивачем заявлені позовні вимоги про стягнення компенсації за втрату заробітку за період з квітня 2021 р. по жовтень 2023 рік, тобто по день фактичного розрахунку. Проте, позивача було звільнено з підприємства 04.01.2021р., в квітні 2021 р. позивач не працював. Судом здійснено розрахунок втрати заробітку щомісячно за період з грудня 2019 р. по жовтень 2023 рік. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Уточнених позовних вимог позивачем не заявлялось, позивач наполягав на стягненні компенсації втрати заробітку в сумі 43912,99 грн. за період з квітня 2021р. по жовтень 2023 рік. Тому, суд, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, виходячи з положень ст. 13 ЦПК України, вважає, що в задоволенні позовних вимог про стягнення компенсації втрати заробітку за період саме з квітня 2021р. по жовтень 2023 рік слід відмовити. Позивач не позбавлений звернутися до суду з позовом про стягнення компенсації втрати заробітку за період, коли у нього виникла заборгованість по заробітній платі по день фактичного розрахунку, а саме з грудня 2019 р. по жовтень 2023 рік. Посилання відповідача на те, що дію Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» зупинено з 01.01.2023 року, в даному випадку судом не приймається до уваги, оскільки на момент розгляду справи Законом України « Про Державний бюджет України на 2024 рік» передбачено проведення індексації грошових доходів населення. Що стосується позовних вимог про стягнення середнього заробітку, то суд виходить з наступного. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими ЦК України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, який спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення. Подібні за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі № 810/451/17 (провадження № 11-1210апп19). Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Отже, підставою відповідальності власника відповідно до ст.. 117 КЗпП, на яку посилається позивач, обґрунтовував свої вимоги, є склад правопорушення, який включає два юридичних факта: порушення власником строків розрахунку при звільненні та вина власника. Крім того, слід зазначити, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року у справі № 1-5/2012, проте не більше 6 місяців такого правопорушення, що встановлено Законом від 01.07.2022 року . Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 ЗУ «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 08.02.1995 р. № 100. Враховуючи той факт, що рішенням суду від 18.05.2021 р. позивачу стягнено середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 30.04.2021 р. по 18.05.2021р. ( за десять робочих днів), а фактично він отримав виплати за рішенням суду 31.10.2023 р., то з урахуванням вимог ст. 117 КЗпП України щодо обмежувального шестимісячного періоду стягнення середнього заробітку, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути середній заробіток за 118 дня ( 128 роб.дн.-10 днів, стягнутих за рішенням суду) : 934,23 х 118 =110239,14 грн. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 « Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. За таких обставин, визначена судом сума середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку, яка підлягає стягненню з відповідача, є сумою, з якої під час виконання відповідного судового рішення підлягають нарахуванню роботодавцем та утриманню податків та зборів. Що стосується доводів представника відповідача про зменшення суми середнього заробітку з урахуванням принципу пропорційності, то суд зазначає наступне. Право суду зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України. Зазначене відповідає правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постановах від 23.12.2015 року у справі № 6-837цс15, від 27.04.2016 р. у справі № 6-113цс16, постанові ВСУ від 18.03.2020 року у справі № 711/4010/13ц. Таким чином, застосування принципу співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є правом суду, але виключно при існуванні таких умов: наявність чи виникнення спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплат працівникові сум за трудовим договором на день звільнення, або коли вони ( ці суми) повинні бути сплачені роботодавцем та прийняття судом відповідного рішення щодо часткового задоволенні вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум. При цьому принцип співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні полягає у пропорційності частки суми, на яку той мав право (задоволеної судом або визнаної позивачем), порівняно саме із середнім заробітком. Враховуючи , що спору щодо розміру розрахункових сум між сторонами не було, відповідач не надав доказів про відсутність своєї вини у невиплаті заборгованості по заробітній платі у день звільнення позивача, а також, приймаючи до уваги той факт, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця, тобто важке матеріальне становище, не виключає його вини за невиплату належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України суд приходить до висновку про відсутність підстав для зменшення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесений судовий збір у розмірі 1102,31 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial