Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом про звільнення з-під арешту майна, посилаючись на те, що на підставі розпорядження голови Апостолівської райдержадміністрації №301/8-р-03 від 18 червня 2003 року йому було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ДП №067562. Згідно даного Державного акту позивач є власником земельної ділянки площею 6,9741 га, кадастровий номер 1220383300:02:027:0012. яка розташована на території Кам`янсько сільської ради Криворізького (раніше Апостолівського) району Дніпропетровської області, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 02 листопада 2021 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Донцової Н.Ю. для посвідчення Договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 6,9741 га, кадастровий номер 1220383300:02:027:0012 та дізнався, що на все його нерухоме майно накладено арешт Відділом держаної виконавчої служби Апостолівського районного управління юстиції Дніпропетровської області згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 22.01.2013 року в рамках виконавчого провадження №36135211. 24 листопада 2021 року Апостолівським районним відділом державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) повідомлено, що на виконанні у відділені перебувало виконавче провадження №3613521 від 22.01.2013 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приват Банк» заборгованості в сумі 49 705,94 грн. 24 грудня 2013 року виконавче провадження завершено на підставі п.2 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження» заборгованість за виконавчим документом та виконавчий збір не стягнені. Виконавчий документ повернуто на адресу стягувану. Після 2013 року ПАТ КБ «Приват Банк» не звертався до виконавчої служби про стягнення з [PERSON] суми боргу. Після повернення виконавчого документа пройшло майже 8 років. Наведене стало підставою для звернення до суду із даним позовом. Позивач в судове засідання не з`явився, представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивача. Представник відповідача Акціонерного Товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» в судове\~засідання не\~з`явився,\~про час\~та місце\~розгляду справи\~повідомлявся належним\~чином. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до наступного висновку. Як встановлено в судовому засіданні, на підставі розпорядження голови Апостолівської райдержадміністрації №301/8-р-03 від 18 червня 2003 року [PERSON] було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ДП №067562, який було зареєстровано за №010311700492 в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі. Згідно даного Державного акту [PERSON] є власником земельної ділянки площею 6,9741 га, кадастровий номер 1220383300:02:027:0012. яка розташована на території Кам`янсько сільської ради Криворізького (раніше Апостолівського) району Дніпропетровської області, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 02 листопада 2021 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Донцової Н.Ю. для посвідчення Договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 6,9741 га, кадастровий номер 1220383300:02:027:0012 та дізнався, що на все його нерухоме майно накладено арешт Відділом держаної виконавчої служби Апостолівського районного управління юстиції Дніпропетровської області згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 22.01.2013 року в рамках виконавчого провадження №36135211. 24 листопада 2021 року Апостолівським районним відділом державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) повідомлено, що на виконанні у відділені перебувало виконавче провадження №3613521 від 22.01.2013 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приват Банк» заборгованості в сумі 49 705,94 грн. 24 грудня 2013 року виконавче провадження завершено на підставі п.2 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження» заборгованість за виконавчим документом та виконавчий збір не стягнені. Виконавчий документ повернуто на адресу стягувану. Після 2013 року ПАТ КБ «Приват Банк» не звертався до виконавчої служби про стягнення з [PERSON] суми боргу. Після повернення виконавчого документа пройшло майже 8 років. Згідно ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Тобто строк пред`явлення виконавчого документу на виконання Відповідачем було пропущено. Ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» від 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення. Відповідно до п.12 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», на позовні вимоги про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна поширюється трирічний строк позовної давності. Перебіг цього строку починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про арешт (опис) належного їй майна. Згідно з ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна може бути знятий тільки за рішенням суду. Відповідно до ч.2 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Вичерпний перелік підстав для зняття арешту безпосередньо державним виконавцем встановлений частиною 4 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: - отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; - надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; - отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; - наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;- відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; - отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; - погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; - отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Вчинення будь-яких дій безпосередньо державним виконавцем по завершеним виконавчим провадженням законодавством не передбачено. У відповідності до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (ч.1 статті 19 ЦПК України). Приписами ст.321 ЦК України унормовано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.319 даного нормативно-правового акту, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст..391 ЦК України). Враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності не може, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність захисту їх права шляхом скасування такого арешту, оскільки позовні вимоги є заснованими на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду. Тому суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги [PERSON] про звільнення майна з-під арешту.

Outcome: approved