Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-20 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Позов вмотивований тим, що 13.09.2014 року між сторонами укладено шлюб, який розірвано згідно рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 25.10.2023. За час шлюбу було набуто спільне майно, а саме автомобіль марки «Cherry», 2007 року випуску вартістю 68 239 грн., який зареєстровано за відповідачем. Вона як співвласник автомобіля не має можливості ним користуватися, і оскільки така річ є неподільною, то погоджується на виплату їй компенсації вартості 1/2 частини автомобіля. В позовній заяві позивач просить суд визнати автомобіль марки\~ «Cherry», 2007 року випуску спільною сумісною власністю подружжя. В порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з [PERSON] на її користь компенсацію вартості 1/2 частини у спільному майні подружжя\~ у розмірі 34 119,50 грн. та судові витрати. Відзиву на позов відповідач [PERSON] не подавав. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позов та просив його задовольнити. Вказує, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі за час якого набули у спільну власність автомобіль. Автомобіль є неподільною річчю, а тому позивач має право на відшкодування його 1/2 вартості. Також заперечив проти клопотання відповідача про розстрочку виконання рішення. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову фактично не заперечив. Просить розстрочити виконання рішення якщо можливо на 12 місяців. Вказує, що не має можливості сплатити таку суму відразу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає до задоволення, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, сторони уклали шлюб, який був зареєстрований 13.09.2014 року у ВК Стеблівської сільської ради Хустського району Закарпатської області за актовим записом № 5 (а.с.11). Від даного шлюбу народився син [PERSON] , [INFO] (а.с.15). Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 25.10.2023 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.16) Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] за [PERSON] 13.08.2019 року зареєстровано на праві власності автомобіль марки «Cherry», моделі «SQR7130S21»,\~ 2007 року випуску, номерний знак [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] (а.с.17). Відповідно до звіту про оцінку майна вартість автомобіля марки «Cherry», моделі «SQR7130S21»,\~ 2007 року випуску, номерний знак [NUMBER] становить 68 239 грон. (а.с.19-48). За змістом частин першої та сьомої статті 41 Конституції України, частин першої та п`ятої статті 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і таке використання не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України).Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України). Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) (частина перша статті 60 СК України). Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України (стаття 68 СК України). Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України). У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України). Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу (частина третя статті 370 ЦК України). Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою (абзаци перший і другий частини другої статті 364 ЦК України). Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (частина друга статті 183 ЦК України). Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини друга, четверта та п`ята статті 71 СК України). Згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. За змістом частини четвертої статті 71 СК України згоду на отримання такої компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно при його поділі має надати той із подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд. Цей припис узгоджується з приписом частини другої статті 364 ЦК України, за змістом якого саме той співвласник, який бажає виділу, має надати згоду на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки у неподільній речі (близькі за змістом висновки висловлені, зокрема, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 квітня 2020 року у справі N 210/4854/15-ц, від 24 березня 2021 року у справі N 501/2211/18, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від3 лютого 2020 року у справі N 235/5146/16-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного судувід 3 червня 2020 року у справі N 487/6195/16-ц і від 9 червня 2021 року у справі N 760/789/19). Частини четверта та п`ята статті 71 СК України не передбачають обов`язкову згоду відповідача на присудження позивачеві грошової компенсації замість частки останнього у праві спільної сумісної власності на майно, а також не передбачають обов`язкове внесення відповідачем на депозитний рахунок суду грошової компенсації у спорах, у яких про припинення своєї частки у праві спільної сумісної власності й отримання компенсації на свою користь просить позивач. Якщо за позовом одного із подружжя (який відмовляється від його частки у праві спільної сумісної власності на неподільну річ на користь відповідача - іншого із подружжя - та просить стягнути відповідну грошову компенсацію за таку частку) суд визначить кожному з подружжя ідеальні частки у цьому майні, бо відповідач не погодився на присудження грошової компенсації позивачеві та не вніс відповідну суму на депозитний рахунок, таке судове рішення не буде ефективним для захисту прав та інтересів позивача як співвласника. Залишення неподільної речі у спільній власності не позбавить того із подружжя, хто фактично користується річчю, можливості це робити надалі. Але інший із подружжя, який формально залишається співвласником, усупереч частинам першій і сьомій статті 41 Конституції України за відсутності окремої домовленості фактично позбавляється можливості такого користування, впливу на долю речі, а також грошової компенсації, яку інша сторона добровільно на депозитний рахунок не внесла. Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.02.2022 справа № 209/3085/20. Відтак, оскільки спірний автомобіль придбано у період шлюбу, такий є неподільною річчю і позивач згідна на компенсацію їй вартості автомобіля, а згода відповідача не є обов`язковою, то пред`явлений [PERSON] позов ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню. Щодо клопотання відповідача про розстрочку виконання рішення суду, то з огляду на те, що доказів на підтвердження свого матеріального стану відповідачем не надано, у зв`язку з чим суд не вбачає підстав, передбачених ч.1 ст. 267 ЦПК України, для розстрочення виконання рішення. Згідно з статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Як вбачається 18.12.2023 року між адвокатом Андрійцьо А.М. та Подолей Л.Ю. укладено договір про надання правової допомоги, відповідно до умов якого адвокат надає правову допомогу та здійснює представництво прав та інтересів клієнта у судах. До матеріалів справи також долучено детальний опис робіт наданих адвокатом у даній справі від 29.01.2024 сума яких оцінена у 3500 грн. Відповідно до акту прийому-передачі наданих послуг від 29.01.2024 адвокатом надано [PERSON] конкретні послуги у даній справі згідно переліком на суму 3500 грн. Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №68448149 від 29.01.2024 року [PERSON] сплатила [PERSON] 5000 грн. Суд констатує, що оскільки надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Андрійцьо А.М. лише на суму 3500 грн., то саме таку суму витрат на правову допомогу слід стягнути з відповідача. Щодо іншої частини суми в розмірі 1500 грн (5000 - 3500), то відсутні відомості за які саме послуги (роботу) вона була сплачена, а тому в стягненні такої суми суд не вбачає підстав.

Outcome: approved