Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-19 00:00:00

22.11.2022 [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до [PERSON] , третя особа Орган опіки та піклування Адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради про позбавлення батьківських прав, в якому просить: позбавити відповідачку [PERSON] батьківських прав відносно її синів: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач послався на таке. Він та відповідачка [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 02 липня 2021 року. Мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Після реєстрації шлюбу з 2021 року вони шлюбно-сімейні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, спільно не проживають у зв`язку з різними поглядами на побудову стосунків як подружжя, вирішення сімейних проблем та витрат сімейного бюджету, відсутнє взаєморозуміння. Відповідачка [PERSON] залишила дітей та догляду за дітьми не здійснює, матеріальної допомоги не надає, діти проживають з ним за адресою: [ADDRESS] , де і зареєстровані. Судовим наказом від 02.09.2021 з відповідачки стягнуто аліменти на утримання дітей. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03.10.2022 шлюб між ними розірвано. Діти проживають з ним від самого народження. Спорів стосовно міста проживання дітей не було, відповідачка не заперечувала, що діти будуть проживати з ним. Весь цей час, відповідачка життям дітей не цікавилася, не телефонувала, не виявляла бажання спілкуватися з дітьми та приймати участь у їх вихованні. На теперішній час діти не пам`ятають та не знають мати, не мають до неї почуттів, оскільки за всі ці роки жодного разу її не бачили. Відповідачка також в спілкуванні з дітьми ніколи не питала та не цікавилася. Діти забезпечені гідними умовами проживання та гармонійною атмосферою оточення. Між ним і дітьми склалися усталені доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дітей, повноцінному світосприйманню життя та оточуючих людей. Відповідачка своїх материнських обов`язків, зокрема, виховувати та утримувати дитину до досягнення повноліття, не виконує протягом тривалого часу не здійснює жодних дій, спрямованих на їх виконання. Вважає, що відповідачка не забезпечує харчування, медичного догляду та лікування малолітніх дітей, свідомо ухиляється від спілкування з ними, причому робить це без поважних причин, а тому є всі підстави для позбавлення її батьківських прав. Відповідачка [PERSON] подала відзив на позовну заяву (т.1 а.с. 91-99), в якому зазначила, що вимоги позивача не відповідають дійсним обставинам, не підтверджуються належними доказами, є надуманими та такими, що не підлягають задоволенню з таких підстав: Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, виключно, якщо вона, він: - не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; - ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; - жорстоко поводяться з дитиною; - є хронічними алкоголіками або наркоманами; - вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; - засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Вона та позивач по справі, [PERSON] , дійсно є батьками малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Після припинення шлюбних відносин відповідач проти її бажання залишив дітей проживати разом із собою та не дає їй можливості брати участь у вихованні спільних синів. Вона працює офіційно на посаді оператора в ТОВ «Промпласт Україна», отримує стабільну заробітну плату, забезпечена житлом. Під час проживання з відповідачем вона стала жертвою насильства у сім`ї. Деякий час вона перебувала у КЗСЗ «Центрі соціальної підтримки дітей та сімей «Мамине щастя» Дніпровської міської ради. Після припинення шлюбних відносин, її чоловік безпідставно, та зовсім ніяк не аргументуючи своїх дій, перешкоджає їй у спілкуванні з дітьми. Він не дозволяє відвідувати синів, проводити із ними час, приймати активну участь в їхньому вихованні. Вона неодноразово намагалася вирішити питання побачень із дітьми мирним шляхом, але безуспішно, тому була змушена звернутися до суду. 01.03.2023 Ленінським судом м. Дніпропетровська було задоволено її позов до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми. Рішення суду не було оскаржено та знаходиться на виконанні. [PERSON] завжди був проти її спілкування із синами, створював перешкоди у спілкуванні. До органу опіки та піклування вона звернулася із заявою про встановлення їй часів побачення із дітьми. Згодом отримала й відповідне рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська. Але вона дуже хоче бачити своїх синів, приймати участь в їхньому вихованні та зростанні, має бажання та твердий намір вирішити питання щодо порядку своєї участі у вихованні синів. Крім того, вся мотивація позову [PERSON] зводиться до того, що вона матеріально не допомагає утримувати дітей, не сплачує аліменти на утримання синів та має заборгованість. Але це не відповідає дійсності, оскільки вона сплачує аліменти на користь позивача, хоча й має певну заборгованість. Несплата аліментів батьками не є доказом ухилення від участі у вихованні дитини і не є підставою для позбавлення батьківських прав на підставі ст. 164 СК України, правова позиція висловлена у Постанові ВССУ від 01 листопада 2017 року у справі № 299/3019/16-ц. Зазначає, що [PERSON] звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів ще навесні 2021 року, потім він одружився з нею, а наказ суду на виконання він передав до виконавчої служби лише у серпні 2022 року, майже через півтора роки. Таким чином, автоматично утворилася заборгованість по аліментах, яку їй сплатити вкрай важко, але вона намагається, та на теперішній час вона постійно її зменшує. Заборгованість по сплаті аліментів, навіть значна, сама по собі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав, така правова позиція висловлена в Постанові Верховного суду по справі №428/10911/16-ц від 27.11.17). Також, ретельно вивчивши необґрунтовану позовну заяву [PERSON] , вважає, що таким шляхом він намагається отримати можливість вирішення всіх питань відносно спільних дітей одноособово, тобто «зводить рахунки» з нею. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою та надзвичайним заходом сімейно-правової відповідальності, який допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, однак вона виявляє щире бажання на участь у житті та розвитку її дітей. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.п. 15, 16, 18 Постанови №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу. Продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль над виконанням батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків», така правова позиція міститься в Постанові ВС/КЦС від 13.03.2019 року у справі № 631/2406/15-ц. Доводи позовної заяви [PERSON] не містять доказів, які могли б стати достатньою підставою для застосування до неї такого крайнього заходу, як позбавлення її батьківських прав згідно ст.164 Сімейного кодексу України. Приймаючи до уваги вищевикладене, вважає за необхідне зазначити, що вона категорично проти позбавлення її батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 2 Закону України № Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-ІУ рішення є обов`язковим для виконання Україною відповідно до ст. 46 Конвенції. У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія А, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості, відповідача, його поведінки; акт заперечення відповідача проти позову про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно врахувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у небезпечному, спокійному та стійкому середовищі, що є неблагополучним (параграф 100). У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України» йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. На підставі викладеного просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Позивач відповідь на відзив не подав. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.01.2023 цю позовну заяву передано на розгляд Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області за підсудністю (а.с.46). Ухвалою судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 07.04.2023 відкрито провадження у цій справі, справу призначено до підготовчого засідання, відповідачу встановлений строк на подання відзиву на позовну заяву; зобов`язано Орган опіки та піклування Адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради відповідно до ч.5 ст. 19 СК України надати висновок щодо попереднього розв`язання спору між сторонами (а.с.54-55). Ухвалою судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 11 липня 2023 року, постановленою без видалення до нарадчої кімнати, учасникам справи встановлені строки на подання відповіді на відзив, заперечень. Зміст постановленої ухвали був роз`яснений позивачу [PERSON] у підготовчому засіданні від 11 липня 2023 року (а.с.128-129). Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 19 вересня 2023 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив, його неявка не перешкоджає розгляду справи. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримав повністю з підстав, наведених у позовній заяві, додавши, що під час виконання рішення суду про усунення перешкод у вихованні дітей, діти до відповідачки не вийшли, оскільки не пам`ятають мати, отримали стрес від таких дій та наразі перебувають на лікуванні, просив позов задовольнити в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, причини неявки не повідомила, її неявка не перешкоджає розгляду справи. Представниця відповідачки [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнала у повному обсязі, з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву, додавши, що між позивачем та відповідачкою наявний конфлікт, внаслідок якого позивач перешкоджає відповідачці брати участь у вихованні дітей. Рішення суду про усунення перешкод у вихованні дітей державним виконавцем належним чином не виконується. Проте, відповідачкою й надалі будуть вживатися заходи щодо приймання участі у житті дітей, оскільки відповідачка любить дітей та від них не відмовляється. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, матеріали справи містять заяву про розгляд справи у його відсутність (т.1 а.с.146). Вирішуючи питання щодо доцільності позбавлення відповідачки батьківських прав відносно її малолітніх дітей, суд прийшов до таких висновків. Судом установлено, що малолітній [PERSON] народився [INFO] , його батьком є [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . Зазначене підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 28.02.2017 (т.1 а.с.8). Малолітній [PERSON] народився [INFO] , його батьком є [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . Зазначене підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 23.02.2018 (т.1 а.с.10). Малолітні діти [PERSON] , [PERSON] зареєстровані та мешкають за адресою: [ADDRESS] , разом з батьком [PERSON] , що підтверджується копіями довідок про реєстрацію місця проживання осіб (т.1 а.с.9,11), довідкою № 3635 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 21.06.2022 (т.1 а.с.27). Згідно із довідкою КЗ СЗ «Центр соціальної підтримки дітей та сімей «Мамине щастя Дніпровської міської ради» від 30.04.2021 № 192 (т.2 а.с.54 зворот) [PERSON] , яка зазнала домашнього насильства, з 30.04.2021 перебувала у відділенні для жінок які зазнали домашнього насильства та/або насильства за ознакою статті КЗСЗ «Центр соціальної підтримки дітей та сімей «Мамине щастя» Дніпровської міської ради. З психологічної характеристики [PERSON] (т.2 а.с.55) вбачається, що [PERSON] була зарахована до відділення до жінок, які постраждали від домашнього насильства та/або насильства за ознакою статі КЗСЗ «Центру соціальної підтримки для дітей та сімей «Мамине щастя» Дніпропетровської міської ради 30 квітня 2021 року у зв`язку з вчиненням щодо неї домашнього насильства. [PERSON] зазнає постійних насильницьких дій з боку цивільного чоловіка та свекрухи, які в квітні місяці вигнали її з дому та позбавили змоги зустрічатися з малолітніми дітьми. В період адаптації, який тривав два тижні, жінка знаходилася у стані стресу, вела себе відсторонено, скуто та замкнуто. Уникала контакту з фахівцями закладу. За час перебування у Центрі [PERSON] проявляє вибірковість у спілкуванні, тримається осторонь інших мешканок. На спроби допомоги реагує позитивно, слухає поради фахівців, але має власну думку про ситуацію, проявляє пасивну поведінку щодо подолання життєвих труднощів. 02 липня 2021 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що 02 липня 2021 року Чечелівським районним у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Дніпро складено актовий запис № 640, після реєстрації шлюбу відповідачка змінила прізвище на [PERSON] . Зазначене підтверджується копією свідоцтва про шлюб № [NUMBER] від 02.07.2021 (т.1 а.с.16). 02 вересня 2021 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська видано судовий наказ № 205/2394/21, яким стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) батька, щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину до досягнення найстаршою дитиною - [PERSON] , [INFO] , повноліття, на користь [PERSON] , починаючи з 24 березня 2021 року (т.1 а.с.21). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська № 205/3349/22 від 03.10.2022 шлюб між сторонами розірвано, [PERSON] при реєстрації розірвання шлюбу змінено прізвище з « [PERSON] » на дошлюбне « [PERSON] ». Рішення суду набрало законної сили 03.11.2022 (т.1 а.с.17-20). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська № 205/5639/22 від 01.03.2023, встановлено порядок побачень [PERSON] , [INFO] , із малолітніми дітьми [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , щопонеділка з 09 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв., щосуботи і щосереди з 16 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв. за місцем проживання дітей, або у спосіб відвідувань: громадських місць (парках, скверах тощо) за участю батька, з обов`язковим врахуванням стану дітей та їх розпорядку дня. В мотивувальній частині цього ж рішення установлено, що «…між [PERSON] та [PERSON] існують стійкі неприязнені стосунки…». Рішення суду набрало законної сили 26.04.2024 (т.1 а.с. 112-116). Згідно із Актом обстеження житлово-побутових умов від 05.10.2022 (т.1 а.с.28), комісією проведено обстеження умов проживання малолітніх [PERSON] , [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та встановлено, що житло розміщене на 1 поверсі 1 поверхового будинку, складається з 3-х кімнат, забезпечене комунальними вигодами: газо-, водо-, електропостачання. Є прибудинкова територія, місце для відпочинку на свіжому повітрі. У будинку зроблено сучасний ремонт, чисто, охайно. В наявності сучасні меблі, вся необхідна побутова техніка. Для виховання та розвитку дітей створено такі умови: є окрема кімната, 2-х поверхове ліжко, стіл, стільці, шафа для одягу, багато іграшок та дитячої літератури. В достатній кількості дитячого сезонного одягу, запас продуктів харчування згідно із віковими потребами. Стосунки, традиції сім`ї традиційні. Батько забезпечує потреби дітей, цікавиться їх здоров`ям та усебічним розвитком. Зі слів батька - мати з дітьми не проживає, їх вихованням не займається. Діти цілком знаходяться на утриманні батька. Результат обстеження: на момент виходу умови проживання добрі, потреби дітей забезпечено в повному обсязі. Діти проживають разом з батьком. Батько створив належні умови для проживання та розвитку дітей. Згідно із розрахунком заборгованості по аліментам, станом на 31.12.2023 заборгованість відповідачки за сплати аліментів складає 59856,83 грн (т.1 а.с.245 зворот). При цьому, з зазначеного розрахунку вбачається, що основна частина заборгованості утворилася за період з березня 2021 року по серпень 2022 року. З серпня 2022 року відповідачкою систематично сплачуються аліменти та вживаються заходи на погашення заборгованості. Актами державного виконавця від 12.06.2023, від 05.07.2023 (т.1 а.с.217-218), при примусовому виконанні виконавчого листа № 205/5639/22 від 14.04.2023, виданого Ленінським районним судом Дніпропетровської області, про встановлення порядку побачень [PERSON] із малолітніми дітьми [PERSON] , [PERSON] щопонеділка з 09 год 00 хв. до 12 год 00 хв, щосуботи та щосереди з 16 год 00 хв. до 19 год 00 хв. за місцем проживання дітей, або у спосіб відвідування громадських місць (парках, скверах тощо) за участю батька, з обов`язковим врахуванням стану дітей та їх розпорядку дня, встановлено виходом державного виконавця за адресою вказаною у виконавчому документі, а саме: [ADDRESS] (місця проживання/реєстрація [PERSON] ) стягувач [PERSON] та боржник [PERSON] за адресою відсутні. Діти [PERSON] , [PERSON] знаходяться з [PERSON] (бабою). 04.09.2023 в інформаційно - телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» зареєстроване повідомлення [PERSON] про те, що 04.09.2023 о 09:06 за адресою: [ADDRESS] , колишній чоловік не дає бачитися з дітьми впродовж 3 місяців, каже, що зараз йде її свекруха, просить направити поліцію, боїться, що можуть побити (т.1 а.с.245). Актом державного виконавця від 04.12.2023 (т.1 а.с.219), при примусовому виконанні виконавчого листа № 205/5639/22 від 14.04.2023, виданого Ленінським районним судом Дніпропетровської області, про встановлення порядку побачень [PERSON] із малолітніми дітьми [PERSON] , [PERSON] щопонеділка з 09 год 00 хв. до 12 год 00 хв, щосуботи та щосереди з 16 год 00 хв. до 19 год 00 хв. за місцем проживання дітей, або у спосіб відвідування громадських місць (парках, скверах тощо) за участю батька, з обов`язковим врахуванням стану дітей та їх розпорядку дня, встановлено виходом державного виконавця за адресою вказаною у виконавчому документі, а саме: [ADDRESS] (місця проживання/реєстрація [PERSON] ) стягувач [PERSON] відсутня. Боржник [PERSON] добровільно виконує та безперешкодно виконує вимоги виконавчого документа (т.1 а.с. 219). 24.11.2023 відповідачкою [PERSON] подано скаргу на дії державного виконавця Другого Правобережного ВДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), які виразилися у формальному підході під час роботи по виконавчому провадженню з приводу виконання рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01.03.2023 щодо усунення перешкод у вихованні дітей (т.1 а.с.246-247). Актом державного виконавця від 29.01.2024 (т.2 а.с.18 зворот), при примусовому виконанні виконавчого листа № 205/5639/22 від 14.04.2023, виданого Ленінським районним судом Дніпропетровської області, про встановлення порядку побачень [PERSON] із малолітніми дітьми [PERSON] , [PERSON] щопонеділка з 09 год 00 хв. до 12 год 00 хв, щосуботи та щосереди з 16 год 00 хв. до 19 год 00 хв. за місцем проживання дітей, або у спосіб відвідування громадських місць (парках, скверах тощо) за участю батька, з обов`язковим врахуванням стану дітей та їх розпорядку дня, встановлено виходом державного виконавця за адресою вказаною у виконавчому документі, а саме: [ADDRESS] , діти відмовилися від спілкування, були перелякані та відмовилися від будь-якого продовження побачення зі стягувачем [PERSON] . Боржник [PERSON] надав пояснення, що з 2021 року діти не бачили стягувача. Актом державного виконавця від 31.01.2024 (т.2 а.с.19), при примусовому виконанні виконавчого листа № 205/5639/22 від 14.04.2023, виданого Ленінським районним судом Дніпропетровської області, про встановлення порядку побачень [PERSON] із малолітніми дітьми [PERSON] , [PERSON] щопонеділка з 09 год 00 хв. до 12 год 00 хв, щосуботи та щосереди з 16 год 00 хв. до 19 год 00 хв. за місцем проживання дітей, або у спосіб відвідування громадських місць (парках, скверах тощо) за участю батька, з обов`язковим врахуванням стану дітей та їх розпорядку дня, встановлено виходом державного виконавця за адресою вказаною у виконавчому документі, а саме: [ADDRESS] , діти категорично відмовляються від будь-якого спілкування, контакту зі стягувачем [PERSON] . У дітей почалася паніка та істерика. Діти у сльозах закінчили побачення та повернулися додому. Отримали стресовий стан. Боржник добровільно виконує вимоги виконавчого листа. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (п.п 57, 58). У справі «Савіни проти України» (№ 39948/06 від 18 грудня 2008 року, п.п. 47-49) Європейський суд з прав людини вказує, що право батьків і дітей бути поряд одне з одним становить основоположний складник сімейного життя, а розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (п. 100). Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти (пункти 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав») (правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 23.11.2020, справа № 227/2272/18). Верховний Суд у постанові від 06.05.2020 справа №753/2025/19, дійшов такого висновку: «Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 січня 2018 року у справі № 204/1199/16-ц зроблено висновок, що не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків факт стягнення з батьків аліментів на утримання дитини, оскільки таке є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батьків до надання дитині належного утримання. Наявність заборгованості по аліментам сама по собі не є підставою для позбавлення дитини батьківських прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав належить розглядати, як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Аналізуючи вимоги та положення вищезазначеного законодавства, а також враховуючи, відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, суд визнає, що при вирішенні питань, які стосуються дитини, в тому числі і щодо позбавлення батьківських прав її батьків, в першу чергу мають бути враховані інтереси дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько/мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Тож позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. При розгляді цієї справи судом не встановлено, що відповідачка [PERSON] свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, тобто, що вона систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами. Проте, судом під час розгляду цієї справи встановлено, що між сторонами по справі наявні стійкі неприязнені відносини, що продемонстровано сторонами під час судового розгляду цієї справи. Такі ж стосунки між сторонами існують протягом тривалого часу, що також було встановлено рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська № 205/5639/22 від 01.03.2023. Досліджені судом докази у цій справі свідчать, що відповідачка вживає заходів на погашення заборгованості зі сплати аліментів, зверталася до суду та органів виконавчої служби щодо забезпечення реалізації її права на участь у вихованні дітей. Крім того, у судовому засіданні відповідачка категорично заперечувала проти позбавлення її батьківських прав. Зазначене у сукупності свідчить про інтерес відповідачки до дітей. Висновком Органу опіки та піклування Адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради щодо попереднього розв`язання спору між сторонами від 31.08.2023 №3-9/154 (т.1 а.с. 146 зворот -147), визнано за недоцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дітей [PERSON] , [PERSON] . Суд погоджується з цим висновком, оскільки він базується на ретельному з`ясуванні обставин справи. Так, умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідачки відносно дітей в матеріалах справи відсутні. Позивачем не доведено, що поведінка відповідачки є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, а не наслідком тривалого конфлікту між сторонами, факту застосування до відповідачки домашнього насильства у 2021 році, наявності перешкод з боку позивача на участь відповідачки у вихованні дітей, що встановлено рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01.03.2023. Не бажання дітей спілкуватися з матір`ю, що зафіксовано Актами державного виконавця від 29.01.2024, 31.01.2024, не може бути підставою для позбавлення відповідачки батьківських прав, оскільки таке не бажання обумовлено тієї обставиною, що діти є малолітніми, тривалий час проживають саме з батьком та не бачили матір тривалий період часу у т.ч. і з свідомої поведінки позивача, який чинив їй перешкоди у вихованні дітей, що встановлено рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01.03.2023. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Також, ВССУ у справі №211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. З наведених обставин, суд критично ставиться до викладених у позові пояснень позивача щодо нехтування відповідачем своїми обов`язками щодо виховання та утримання дітей, оскільки вони не знайшли свого документального підтвердження в судовому засіданні. Докази, які були надані позивачем, суд не вважає достатніми та переконливими для застосування до відповідачки такої крайньої міри впливу, як позбавлення батьківських прав відносно малолітніх синів. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у цьому випадку є недоцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому суд вважає за необхідне у позові про позбавлення батьківських прав відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed