Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-18 00:00:00

У липні 2023 року прокурор звернувся до суду в інтересах держави в особі Київської міської ради з вищезазначеним позовом, у якому просив скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 13 лютого 2020 року, індексний номер 51114236, та здійсненої на його підставі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності за [PERSON] на нежитлову будівлю (літ. «А») загальною площею 38,2 кв.м по [ADDRESS] , припинивши вказане право. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорнєй В.В. 13.02.2020 прийнято рішення № 51114236 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) та внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про реєстрацію права власності за [PERSON] на нежитлову будівлю (літ. «А») загальною площею 38,2 кв.м по [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2029844380000). Підставою для прийняття вказаного рішення та проведення державної реєстрації права власності стали довідка від 04.02.2020 №112 та технічний паспорт від 04.02.2020 (інвентаризаційна справа № 111), видані ТОВ «Бюро технічної інвентаризації, оформлення землі та нерухомості» на замовлення [PERSON] . Разом з тим, згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно речові права на земельну ділянку по [ADDRESS] за будь-якими фізичними чи юридичними особами не зареєстровані, земельна ділянка за вказаною адресою за даними Міського земельного кадастру не обліковується та не реєструвалася, рішення про передачу (надання) у власність (користування) Київська міська рада не приймала. Згідно інформації Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 12.01.2023, документи, що дають право на виконання підготовчих/будівельних робіт та засвідчують прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва за адресою: [ADDRESS] не видавалися та не реєструвалися. Відповідно до інформації Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 20.01.2023, в реєстрі адрес у місті Києві відсутні відомості про документи щодо присвоєння об`єкту нерухомого майна поштової адреси: [ADDRESS] . Згідно з інформацією Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 17.02.2023, встановлено, що звернення від фізичних чи юридичних осіб щодо присвоєння реквізитів адрес об`єкту нерухомості на [ADDRESS] ) до не надходили, відповідне розпорядження адміністрацією не видавалось. Крім того, згідно інформації Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 13.06.2023 за даними реєстрових книг Бюро, нежитлова будівля по [ADDRESS] на праві власності не зареєстрована. Згідно інформації ТОВ «Бюро технічної інвентаризації оформлення землі та нерухомості» від 05.05.2023, технічна інвентаризація об`єкта нерухомого майна, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] не проводилась, довідка від 04.02.2020 № 112 та технічний паспорт від 04.02.2020 (інвентаризаційна справа № 111) не видавалися. Протоколом огляду, проведеним 23.02.2023 у кримінальному провадженні №42022102090000300 від 28.12.2022, встановлено, що нежитлова будівля літ «А» за адресою по [ADDRESS] площею 38,2 кв.м відсутня. Згідно паспортних даних, дата народження [PERSON] - [INFO] , дату побудови вказаного нерухомого майна 1991 рік, отже останній було лише 6 років. Враховуючи викладене, вважає, що реєстрація права власності на нежитлову будівлю (літ. «А») загальною площею 38,2 кв.м по [ADDRESS] , проведено у порушення Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та за відсутності обов`язкових документів, визначених п. 41 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127, тому підлягає скасуванню у судовому порядку. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 10 липня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження. Призначено справу до розгляду в підготовчому судовому засіданні. Протокольною ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 30 серпня 2023 року розпочато підготовче судове засідання, задоволено клопотання представника позивача про залучення до розгляду справи третю особу - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чорнєй В.В. 15.09.2023 до суду надійшли пояснення представника Київської міської ради, у яких просив задовольнити позов. Також представник повідомив про порушення інтересів територіальної громади через незаконну реєстрацію на спірний об`єкт нерухомості. 16.10.2023 через систему «Електронний суд» надійшли письмові пояснення представника третьої особи приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чорнєй В.В. - адвоката Гурез І.О. Заперечуючи проти позову, зазначає про відсутність у прокуратури підстав для звернення до суду з вказаним позовом та про дотримання законодавства при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно, зокрема, зазначає наступне. За твердженням представника третьої особи до спірних правовідносин підлягає застосуванню Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції від 01.07.2004 через те, що будівля по [ADDRESS] побудована до 05.08.1992. 21.11.2023 до суду надійшли пояснення Солом`янської окружної прокуратури міста Києва, в яких остання заперечує проти доводів пояснень третьої особи та зазначає, що прокуратурою у позовній заяві детально обґрунтовано підстави звернення до суду з даним позовом з посиланням на норми законодавства. Київська міська рада неналежним чином здійснює повноваження та, достовірно знаючи з 27.04.2023 та 15.05.2023 (з листів прокуратури) обмежились лише тим, що повідомили про відсутність інформації про вжиття заходів цивільно-правового характеру. Також звернули увагу на лист, в якому відповідний департамент навіть просить прокуратуру звернутися до суду із відповідним позовом. Крім того, зазначив, що застосування до спірних правовідносин Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції від 01.07.2004 через те, що будівля по [ADDRESS] побудована до 05.08.1992 є помилковими.Відповідно до ст. 58 Конституції України, ст. 5 Цивільного кодексу України, до реєстраційних дій, вчинених 13.02.2020, підлягають застосуванню норми законодавства, які є чинними станом на 13.02.2020, тобто Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в ред. від 16.01.2020 - далі Закон), Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 (ред. від 23.07.2019 - далі Порядок). Також, враховуючи, що документально не доведено належності спірного об`єкту нерухомого майна до об`єктів, передбачених Переліком №137, тому відсутні підстави для застосування Порядку №367. Протокольною ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 21 листопада 2023 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. 19.02.2024 в судовому засіданні прокурор підтримав позов з підстав, викладених в позовній заяві та у додаткових поясненнях. Київська міська рада в судове засідання свого представника не направила. Просила розглядати справу за його відсутності. Позовні вимоги підтримала з підстав, викладених в позові. Представник нотаріуса категорично заперечував проти задоволення позову з підстав, викладених в своїх поясненнях. Відповідач в судове засідання не прибула, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. На день ухвалення рішення відповідач своїм правом не скористався, відзив на позов не подав. Суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності відповідача та ухвалити рішення на підставі наявних доказів. Заслухавши учасників та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрацій. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Статтею 331 ЦК України встановлено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованості активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до ч.4 ст.334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Згідно з п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції на час проведення реєстраційних дій) загальними засадами державної реєстрації прав є, серед іншого, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Пунктом 1 ч.3 ст.3 вказаного Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними, за умови якщо реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення (зокрема, реєстрація права власності на нерухоме майно в Бюро технічної інвентаризації). Відповідно до ч.3 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також використовує відомості, отримані у порядку інформаційної взаємодії Державного реєстру прав з Єдиним державним реєстром судових рішень. Згідно п.3 ч.3 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації. Частиною 2 ст.12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що записи, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться у документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведено реєстраційні дії. Відповідно до п.4 ч.1 ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» одним з етапів проведення державної реєстрації прав є перевірка документів та/або відомостей Державного реєстру прав, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень. За ч.1 ст.22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншим нормативно-правовими актами. Згідно з ч.2 ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Пунктом 1 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127 передбачено, що він визначає підстави і процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав. Відповідно до п.40 Порядку №1127 (в редакції на час проведення реєстраційних дій) державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених ст. 27 Закону та цим Порядком. Пунктом 41 Порядку №1127 визначено, що для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подається вичерпний перелік документів, в тому числі документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна та документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, не вимагається у разі, коли реєстрація такого документа здійснювалась в Єдиному реєстрі документів. У такому разі державний реєстратор відповідно до наданих заявником у відповідній заяві відомостей про реєстраційний номер документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, обов`язково перевіряє наявність реєстрації такого документа в Єдиному реєстрі документів, відсутність суперечностей між заявленими правами та відомостями, що містяться в цьому Реєстрі. Разом з тим, п.3 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав заявником є власник, інший правонабувач, сторона правочину, у яких виникло, перейшло чи припинилося речове право, або уповноважені ним особи. Таким чином, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства. За змістом ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності із фактом його державної реєстрації. При дослідженні обставин існування в особи права власності, першочерговим є встановлення підстави, на якій особа набула це право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає. Вказаної правової позиції дотримується Верховний Суд у своїх постановах, зокрема, від 24.01.2020 у справі № 910/10987/18 та від 07.10.2020 у справі № 920/728/18. Судом встановлено, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорнєй В.В. 13 лютого 2020 року прийнято рішення №51114236 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) та внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про реєстрацію права власності за [PERSON] на нежитлову будівлю (літ. «А») загальною площею 38,2 кв.м по [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2029844380000). Згідно з матеріалами реєстраційної справи об`єкта нерухомого майна №2029844380000 вбачається, що державна реєстрація права власності проведена державним реєстратором на підставі лише довідки від 04.02.2020 № 112 та технічного паспорту від 04.20.2020 (інвентаризаційна справа № 111), виданих ТОВ «Бюро технічної інвентаризації, оформлення землі та нерухомості» на замовлення [PERSON] . Документ, що відповідно до вимог законодавства, засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта та документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, в матеріалах вищевказаної реєстраційної справи відсутні. Відповідно до інформації Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації», яке до 01 січня 2013 року здійснювало державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна на території міста Києва, від 13 червня 2023 року встановлено, що згідно з даними реєстрових книг Бюро, нежитлова будівля по [ADDRESS] на праві власності не зареєстрована. Згідно інформації ТОВ «Бюро технічної інвентаризації оформлення землі та нерухомості» від 05 травня 2023 року,наданого на запит Солом`янської окружної прокуратури міста Києва, товариством технічна інвентаризація об`єкта нерухомого майна, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] не проводилась, довідка від 04 лютого 2020 року №112 та технічний паспорт від 04.02.2020 (інвентаризаційна справа № 111) не видавалися. Інформація Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 12 січня 2023 року свідчить, що документи, які дають право на виконання підготовчих/будівельних робіт та засвідчують прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва за адресою: [ADDRESS] не видавалися та не реєструвалися. Згідно з інформацією Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 20 січня 2023 року, в реєстрі адрес у місті Києві відсутні відомості про документи щодо присвоєння об`єкту нерухомого майна поштової адреси: [ADDRESS] . Згідно з інформацією Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 17 лютого 2023 року встановлено, що звернення від фізичних чи юридичних осіб щодо присвоєння реквізитів адрес об`єкту нерухомості на [ADDRESS] ) до Солом`янської районної в місті Києві адміністрації не надходили, відповідне розпорядження адміністрацією не видавалось. Протоколом огляду, проведеним 23 лютого 2023 року у кримінальному провадженні№42022102090000300 від 28 грудня 2022 року встановлено, що нежитлова будівля літ «А» за адресою по [ADDRESS] площею 38,2 кв.м відсутня. Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно речові права на земельну ділянку по [ADDRESS] за будь-якими фізичними чи юридичними особами не зареєстровані. Відповідно до інформації Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 11 січня 2023 року встановлено, що земельна ділянка по [ADDRESS] за даними Міського земельного кадастру не обліковується та не реєструвалася, рішення про передачу (надання) у власність. Крім того, у технічному паспорті та довідці, які стали підставою для прийняття державним реєстратором рішення та подальшої реєстрації права власності на нерухоме майно зазначено, що нежитлова будівля побудована у 1991 році. Згідно паспортних даних, дата народження [PERSON] [INFO] , тобто станом на 1991 рік останній було 6 років. З матеріалів справи вбачається та не спростовано, що державна реєстрація здійснена за обставин ненадання [PERSON] документів, що відповідно до вимог законодавства засвідчують прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, присвоєння поштової адреси об`єкту нерухомості, отже, здійснено у порушення Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та за відсутності обов`язкових документів, визначених п.41 Порядку №1127. З урахуванням наведеного суд вважає, що державна реєстрація права власності за [PERSON] на майно в обхід закону та надання державним органам документів, які не виготовлялися та які не відповідають вимогам законодавства задля реєстрації права власності на нерухоме майно, не може свідчити про правомірне набуття особою майна у власність, а відтак відповідно до ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію» є підставою для скасування рішення державного реєстратора № 51114236 від 13 лютого 2020 року про державну реєстрацію права на це майно. Судом враховано, що державна реєстрація нерухомого майна на чужій земельній ділянці є фактично і реєстрацією обмеження права власника землі. Вказаної правової позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 травня 2020 року у справі №916/1608/18. Отже, встановивши, що Київська міська рада не надавала будь - яким фізичним чи юридичним особам земельну ділянку по [ADDRESS] для будівництва чи експлуатації нежитлової будівлі, державна реєстрація права власності на спірне нерухоме майно не відповідає вимогам закону, а рішення державного реєстратора підлягає скасуванню, адже права власника земельної ділянки підлягають захисту. Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ст.319 ЦК України). Статтею 321 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Способи захисту прав на землю передбачені ст.152 ЗК України, згідно якої власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до ч.3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. крім випадків, передбачених пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. Отже, законодавством закріплено, що скасування державної реєстрації права власності можливе лише у випадку скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності, а отже реальне поновлення права власності територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради та відновлення становища, яке існувало до порушення, можливо лише шляхом скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності як такого, що суперечить вимогам чинного законодавства та порушує право власності територіальної громади міста Києва на використання земельної ділянки. Позов у даній справі пред`явлено прокурором на захист та відновлення порушених прав Київської міської ради на самостійне розпорядження земельною ділянкою комунальної власності, оскільки проведена державна реєстрація права власності на об`єкт нерухомого майна на земельній ділянці комунальної власності по [ADDRESS] надає відповідачу привілейованого права користування землею та виключає можливість розпорядження позивачем земельною ділянкою на власний розсуд, у тому числі на конкурентних засадах відповідно до положень ст.134 ЗК України. У даному спорі обраний прокурором спосіб захисту порушеного права позивача є ефективним з огляду на те, що в разі задоволення позову буде відновлено порушене право Київської міської ради на розпорядження земельною ділянкою комунальної власності відповідно до вимог земельного законодавства. Така позиція відповідає висновкам Верховного Суду у подібних правовідносинах, викладених у постановах від 23 грудня 2020 року у справі №923/236/19 та від 05 серпня 2020 року у справі №766/46/19. Суд не приймає до уваги заперечення представника третьої особи - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чорнєй В.В., виходячи з наступного. За змістом ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, оспорюване рішення №51114236 прийнято 13 лютого 2020 року, тому підлягають застосуванню норми законодавства, які є чинними станом на вказану дату, тобто Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в ред. від 16.01.2020), Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127 (ред. від 23.07.2019). При цьому, згідно з ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними, за умови якщо реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення (зокрема, реєстрація права власності на нерухоме майно в Бюро технічної інвентаризації), на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Статтею 27 Закону та п.41 Порядку передбачено правовстановлюючі документи, що підтверджують набуття прав на нерухоме майно. Згідно з п.41 Порядку визначено, що для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подається вичерпний перелік документів, в тому числі документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна та документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, не вимагається у разі, коли реєстрація такого документа здійснювалась в Єдиному реєстрі документів. У такому разі державний реєстратор відповідно до наданих заявником у відповідній заяві відомостей про реєстраційний номер документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, обов`язково перевіряє наявність реєстрації такого документа в Єдиному реєстрі документів, відсутність суперечностей між заявленими правами та відомостями, що містяться в цьому Реєстрі. Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник у поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки. Відповідно до п.42 Порядку для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, подаються технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна та документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки, за яким державним реєстратором отримуються відомості Державного земельного кадастру з метою встановлення місця розташування земельної ділянки, на якій споруджено відповідний об`єкт, для подальшого відображення таких відомостей як адреси об`єкта нерухомого майна. У разі коли індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, замість документів, передбачених цим пунктом, можуть бути подані документи, передбачені статтею 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ст.31 Закону, для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: 1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; 2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав. Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені об`єкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким об`єктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність. Крім того, відповідно п.5 Тимчасового порядку реалізації діяв експериментального проекту з присвоєння адрес будівництва та об`єкта нерухомого майна адреса об`єкта будівництва, об`єкта нерухомого майна, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 27 березня 2019 року №367 адреса об`єкта будівництва, об`єкта нерухомого майна не присвоюється тимчасовим спорудам, а також іншим об`єктам будівництва та об`єктам нерухомого майна, перелік яких визначається Мінрегіоном. Відповідно до Переліку об`єктів будівництва та об`єктів нерухомого майна, яким не присвоюється адреса, затвердженого наказом Міністерства регіонального будівництва та житлово - комунального господарства України від 21 червня 2019 року №137, до таких об`єктів належать земельні ділянки, автомобільні дороги та вулиці, залізниці, злітно - посадкові смуги, мости, естакади, метро, тунелі, порти, канали, греблі та інші водні споруди, магістральні та місцеві трубопроводи, комунікації та лінії електропередач тощо. При цьому, Тимчасового порядок реалізації експериментального проекту з присвоєння адрес будівництва та об`єкта нерухомого майна затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 березня 2019 року №367, передбачає можливість присвоєння адрес об`єктам будівництва та об`єктам нерухомого майна за єдиними процедурами та на безоплатній основі: під час отримання будівельного паспорта забудови земельної ділянки або містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки;після отримання документа, що надає право на виконання будівельних робіт; після прийняття об`єкта в експлуатацію. Отже, документально не доведено належності спірного об`єкту нерухомого майна до об`єктів, передбачених Переліком №137 та наявність підстав для застосування Порядку №367. У той же час матеріалами справи доведено відсутність вищевказаних документів та підстав. Крім того, доводи представника спростовуються також наказом від 14.12.2023 №4284/5 «Про результати проведення камеральної перевірки державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чорнєй Віти Володимирівни» та актом від 14.12.2023 № 6904/19.1.1/23, складеного за результатами проведення камеральної перевірки. Відповідно до вимог ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий п.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Аналіз перевірених і оцінених доказів, поданих на підтвердження позовних вимог, переконують суд про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2684,00 грн на користь Київської міської прокуратури.

Outcome: approved