Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-20 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Штендер М.В. звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що [PERSON] належало право на земельну ділянку (середню земельну частку) площею 1,90 в ум.ка.га без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що знаходиться на території Гусаківської сільської ради Мостиського району Львівської області (правонаступником якої є Шегинівська сільська рада Яворівського району Львівської області), відповідно до Сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ №11927, зареєстрованого в Книзі реєстрації видачі сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) 27.12.1997р. за №478. Вказує, що [PERSON] помер [INFO] , а після його смерті належну йому спадщину у відповідності до вимог ст.549 ЦК УРСР фактично прийняв позивач [PERSON] , який є сином спадкодавця. Зазначає, що через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу про право на зазначену спірну земельну ділянку та неможливістю документально підтвердити родинні відносини зі спадкодавцем [PERSON] , позивач [PERSON] позбавлений можливості реалізувати та оформити свої спадкові права в позасудовому порядку. З огляду на наведені обставини, просить суд ухвалити рішення, яким встановити факт родинних відносин, а саме те, що [PERSON] , [INFO] , уродженець с.Радохінці Мостиського району Львівської області, є сином [PERSON] , який помер [INFO] , а також визнати за ним (позивачем [PERSON] ) право на зазначену земельну ділянку площею 1,90 в ум.ка.га без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що знаходиться на території Гусаківської сільської ради Мостиського району Львівської області (правонаступником якої є Шегинівська сільська рада Яворівського району Львівської області) в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак в матеріалах справи міститься ордер про надання правової допомоги, згідно якого його інтереси представлятиме представник адвокат Штендер М.В. Також в матеріалах справи міститься клопотання адвоката Штендера М.В., в якому такий зазначає, що підтримує позовні вимоги свого довірителя, просить розглядати справу за наявними матеріалами та без його (представника) участі. Представник відповідача Шегинівської сільської\~ради Яворівського\~району Львівської\~областів судове засідання не з`явився, проте подав заяву, в якій зазначив, що визнає позовні вимоги, пред`явлені в інтересах позивача [PERSON] , не заперечує щодо їх задоволення, просить здійснювати розгляд даної цивільної справи у його (представника) відсутності. Представник третьої особи Мостиської державної нотаріальної контори Львівської області в судове засідання не з`явився, проте подав клопотання про розгляд справи у його відсутності. Крім того, такий скерував інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 02.05.2023р. №72316356, з якої слідує, що після смерті [PERSON] , котрий помер [INFO] , спадкова справа не заводилась; інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 02.05.2023р. №72316372, з якої слідує, що спадкодавцем [PERSON] за життя не складено ні заповіту, ні спадкового договору. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. У ч.4 ст.206 ЦПК України зазначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України. Пленум Верховного Суду України у своїй Постанові №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» (пункт 2) роз`яснив, що справи про спадкування розглядаються за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на права та обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. З цих підстав суд вважає, що позовні вимоги про встановлення факту родинних відносин та про визнання права власності на спадкове майно повинні розглядатися одночасно за правилами позовного провадження. Судом встановлено, що [INFO] відкрилася спадщина внаслідок смерті [PERSON] . Матеріалами справи підтверджено, а тому суд вважає доведеним факт того, що позивач [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] , який помер [INFO] . Даний факт родинних відносин позивача [PERSON] з [PERSON] підтверджується матеріалами справи, в тому числі копією запису акта про народження №4 від 16.02.1951р., та поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON] . Встановлення зазначеного факту має юридичне значення, так як дає позивачу підстави для реалізації свого права на оформлення спадщини, тому суд вважає можливим позовні вимоги в цій частині задовольнити та встановити наступний факт, а саме те, що [PERSON] , [INFO] , уродженець с.Радохінці Мостиського району Львівської області, є сином [PERSON] , який помер [INFO] (місце смерті: с.Радохінці Мостиського району Львівської області). Відповідно до роз`яснень, викладених у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 Спадкові відносини в Україні регулюються Цивільним кодексом України 2003 року (ЦК), законами України "Про нотаріат", ;Про міжнародне приватне право", іншими законами та підзаконними нормативними актами, як нормами матеріального та процесуального права. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. У разі, коли спадщина, відкрилась до набуття чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Згідно ст.524 ЦК України в редакції 1963 року спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Спадкування за законом має місце, коли і оскільки воно не змінене заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Згідно із ст.534 ЦК України 1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до ст.548 ЦК України 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст.ст.548, 549 ЦК України 1963 року (діяли на момент відкриття спадщини), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином, за ст.549 ЦК України 1963 року спадкоємець вважається таким, що фактично прийняв спадщину, якщо він довів, що він вступив в управління або користування спадковим майном. Отже, оскільки спадкодавець [PERSON] помер [INFO] , то відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України на вказані правовідносини поширюється дія ЦК УРСР від 18.07.1963 року. До складу спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті [PERSON] , входить право на земельну ділянку площею 1,90 в ум.ка.га без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що знаходиться на території Гусаківської сільської ради Мостиського району Львівської області (правонаступником якої є Шегинівська сільська рада Яворівського району Львівської області), відповідно до Сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ №11927, зареєстрованого в Книзі реєстрації видачі сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) 27.12.1997р. за №478. Спадкодавець [PERSON] за життя усім своїм майном, в тому числі зазначеною вище земельною ділянкою, не розпорядився. У зв`язку з відсутністю заповіту спадкодавця [PERSON] , право на спадкування спадщини отримали спадкоємці спадкування за законом. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема довідки, виданої виконавчим комітетом Шегинівської сільської ради Львівської області 03.12.2018р. за №1036-2, - після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , в управління спадковим майном вступив його син позивач [PERSON] , який доглядав житловий будинок, обробляв земельну ділянку, сплачував комунальні послуги. Суд приходить до висновку, що у відповідності до вимог ст.549 ЦК УРСР [PERSON] вчинив дії, які свідчать про прийняття ним спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті [PERSON] . Згідно повідомлення Мостиської державної нотаріальної контори Львівської області, інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 02.05.2023р. №72316356, а також з повідомлення Львівського державного нотаріального архіву від 02.06.2023р. №2376/01-30 відомо, що після смерті [PERSON] , котрий помер [INFO] , спадкова справа не заводилась. Протягом встановленого законом шестимісячного строку, що передбачений ч.2 ст.549 ЦК УРСР від 18.07.1963 року, спадкоємець [PERSON] не заявив про відмову від даної спадщини. Інших спадкоємців першої черги спадкування за законом, які б прийняли спадщину, судом не встановлено. Підсумовуючи, суд вважає, що належне спадкодавцю [PERSON] спадкове майно, в тому числі право на спірну земельну ділянку (середню земельну частку) площею 1,90 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) на території Гусаківської сільської ради Мостиського району Львівської області (правонаступником якої є Шегинівська сільська рада Яворівського району Львівської області) успадкував його син [PERSON] . В той же час, через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на спірну земельну ділянку позивач [PERSON] не може в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права, у зв`язку із чим звернувся до суду із зазначеним позовом. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копією свідоцтва про смерть спадкодавця [PERSON] ; інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 02.05.2023р. №72316356; інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 02.05.2023р. №72316372; листом-повідомленням з Мостиської державної нотаріальної контори від 03.05.2023р. №01-16/77; повідомленням Львівського державного нотаріального архіву від 02.06.2023р. №2376/01-30; довідками, виданими виконавчим комітетом Шегинівської сільської ради Львівської області 03.12.2018р. за №1036-2, №1037-2; копією запису акта про народження №4 від 16.02.1951р.; копією паспорта [PERSON] ; поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON] ; іншими матеріалами справи. Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Положення ст.ст.81, 131 ЗК України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування. Згідно ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням його цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Згідно п.11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 N7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право є сертифікат про право на земельну частку (пай). Права власника майна підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. З врахуванням викладеного, зокрема того, що судом достовірно встановлено, що позивач [PERSON] є спадкоємцем за законом спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті спадкодавця [PERSON] ; він у передбачений законом спосіб (строк і порядок) прийняв дану спадщину; інших спадкоємців, які б у встановлений законом строк прийняли спадщину судом не встановлено; до складу спадщини спадкодавця [PERSON] входить право на зазначену земельну частку (пай); право на спірну земельну частку (пай) було посвідчене Сертифікатом на право на земельну частку (пай), виданим і зареєстрованим у встановленому законом порядку, однак оригінал такого втрачено, суд приходить до висновку, що обраний позивачем спосіб захисту своїх порушених прав як визнання за ним права на спадкове майно є таким, що відповідає характеру спірних правовідносин сторін та характеру самих порушених прав позивача, а тому може бути застосований судом. Узагальнюючи, суд вважає, що є всі підстави для визнання за позивачем [PERSON] права на спірну земельну ділянку (середню земельну частку) в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] .

Outcome: approved