Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-19 00:00:00

[PERSON] , яка дії в інтересах малолітнього [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого, страхового відшкодування витрат у зв`язку з втратою годувальника та витрат на професійну правничу допомогу. В обґрунтування позову посилається на те, що 05.02.2020 року близько 16-20 години на 603 км+500 м. автодороги «Київ - Харків - Довжанський» поблизу м. Ізюм Харківської області автомобіль марки ВАЗ 21091 р.н. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] здійснив зіткнення з автомобілем марки «DAEWOO NUBIRA» р.н. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок даної ДТП пасажир автомобіля [PERSON] , [INFO] від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди. В результаті ДТП та наслідків від нього, малолітній син потерпілого [PERSON] - [PERSON] , зазнав шкоди, у зв`язку з чим виникло право на її відшкодування за рахунок відповідача у справі. Станом на дату ДТП цивільно - правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу «DAEWOO NUBIRA» р.н. [NUMBER] була застрахована у відповідача, відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 110882850. Позивачем було повідомлено представника відповідача про настання страхового випадку та відшкодування 18892,00 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди. Вказані документи представник відповідача отримав 23.11.2020, що підтверджується відомостями про дату та час вручення поштового відправлення. Просить стягнути на її користь страхове відшкодування та витрати понесені на професійну правничу допомогу. Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 29 жовтня 2022 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі та призначено справу в порядку загального позовного провадження. Відповідно до рішення Вищої ради правосуддя № 399/0/15-23 від 20.04.2023 «Про зміну територіальної підсудності судових справ окремих судів Харківської області» змінено з 01 травня 2023 року територіальну підсудність судових справ Ізюмського міськрайонного суду Харківської області - Дзержинському районному суду міста Харкова. 06 червня 2023 року вищевказана цивільна справа надійшла до Дзержинського районного суду м.Харкова. На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 червня 2023 року, вищевказана цивільна справа надійшла у провадження судді Дзержинського районного суду м.Харкова Теслікової І.І. Ухвалою судді Дзержинського районного суду м.Харкова від 15 червня 2023 року цивільну справу за вищевказаною позовною заявою прийнято до провадження судді в порядку загального позовного провадження та призначено до підготовчого судового розгляду. 09 серпня 2023 року судом було постановлено ухвалу про залишення позовної заяви без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків протягом п`яти днів з моменту отримання копії ухвали. Ухвалою суду від 28 серпня 2023 року продовжено розгляд цивільної справи за позовною заявою [PERSON] , яка діє в інтересах малолітнього [PERSON] до Приватного акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія "АСКА" про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, призначено підготовче судове засідання. Прийнято до розгляду заяву [PERSON] про зміну підстав позовну. Ухвалою суду від 28 листопада 2023 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Позивачка в судове засідання не з?явилась, надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача в судове засідання не з?явився, надавши до суду відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначив, що вже рішення суду про відшкодування шкоди внаслідок смерті матері [PERSON] , та посилаючись на те, що на даний момент вирок суду, який би встановив вину [PERSON] в даній події немає. Зважаючи на те, що сторони в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд у судовому засіданні встановив наступне. [PERSON] , та [PERSON] . є батьками [PERSON] , [INFO] . 05 лютого 2020 року близько 16-20 години на 603 км+500 м. автодороги «Київ - Харків - Довжанський» поблизу м. Ізюм Харківської області автомобіль марки ВАЗ 21091 р.н. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] здійснив зіткнення з автомобілем марки «DAEWOO NUBIRA» р.н. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок даної ДТП пасажир автомобіля [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди. Причиною смерті [PERSON] є несумісна з життям важка тупа травма тіла у вигляді багаточисленних переломів кісток скелету, ушкодження внутрішніх органів, які утворились в наслідок ДТП, що мала місце 05.02.2020, що підтверджується копією висновком експерта № 40-ІЗт/20 від 05.03.2020. Згідно свідоцтва про смерть від 10 лютого 2020 року виданого виконавчим комітетом Чистоводівської сільської ради Ізюмського району Харківської області [PERSON] , помер [INFO] , місце смерті 603 км+ 500м автошлях Київ - Харків - Довжанський, Харківська область, Україна. 05 лютого 2020 року до ЄРДР внесено відомості за ч. 3 ст. 286 КК України, що підтверджується витягом з ЄРДР. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «DAEWOO NUBIRA» р.н. [NUMBER] була застрахована відповідачем, що підтверджується полісом № 110882850 діючим на 05.02.2020 року. 23 жовтня 2020 року прокурором у кримінальному провадженні Колесник В.В. затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 12020220000000134 від 05.02.2020 року по обвинуваченню [PERSON] , у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України. Згідно довідки сільського голови виконавчого комітет Чистоводівської сільської ради Нерсисян Н.Р. №02-30/85 від 19.02.2020, [PERSON] був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] , з 15.05.1995 по день смерті [INFO] та мав наступний склад сім`ї: дружина [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , та мати [PERSON] , [INFO] . Згідно п. 1.4 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон), особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. Згідно п. 1.6 ст. 1 Закону, власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах Згідно п. 1.7 ст. 1 Закону, забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Згідно ст. 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до ч. ч.1, 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно п. п. 1, 3 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; в інших випадках, встановлених законом. З огляду на презумпцію вини завданої шкоди, передбаченої ч. 2 ст. 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст. 1187 ЦК України, п. 1 ч.2 ст. 1167 ЦК України). Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними. При цьому слід враховувати, що особливі правила ст.1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки. Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди (постанови ВС від 05.06.2019 у справі № 466/4412/15-ц, провадження № 61-37654св18; від 15.08.2019 у справі № 756/16649/13-ц, провадження № 61-26702св18; від 02.10.2019 у справі № 447/2438/16-ц, провадження № 61-26195св18; від 11.12.2019 у справі № 601/1304/15-ц, провадження № 61-33216св18). Відповідно до висновків, викладених у постанові ВПВС від 04.07.2018, справа № 755/18006/15-ц, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на викладене, відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє страховика від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. За змістом статей 1166, 1187 ЦК України в разі завдання джерелом підвищеної небезпеки шкоди смертю фізичної особи такі дії визнаються неправомірними за винятком двох випадків: коли шкоди було завдано внаслідок непереборної сили; коли шкоди було завдано внаслідок умислу потерпілого. При цьому наявність зазначених обставин має довести володілець джерела підвищеної небезпеки або особа, відповідальна за нього (постанова ВС від 03.06.2020 у справі № 345/3335/17, провадження № 61-22598св18). Відповідачем та третьою особою в цій справі вказаних обставин не доведено. Згідно ст. 22.1 Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно п. 27.3 ст. 27 Закону Страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет 2020 року» мінімальна заробітна плата станом на дату ДТП становить 4723 грн. Згідно п.п.35.1., 35.2 ст.35 Закону, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. До заяви додаються: паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа; документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну; свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого; документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого; документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника; відомості про банківські реквізити заявника (за наявності). Згідно ч. 36.1 ст. 36 Закону передбачено, що страховик,

Outcome: approved