Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-20 00:00:00

Представник позивача - адвокат Карнаух В. А. в інтересах [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , в якому просить розірвати зареєстрований із відповідачем шлюб. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 04.11.2009 сторони зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Спільне життя не склалося, оскільки мають протилежні погляди на сімейне життя та сімейні цінності. Між подружжям постійно виникають суперечки з різних питань. На обопільні претензії спільної згоди досягнути неможливо. Спільне господарство та побут не ведеться. Проживають окремо, шлюбні стосунки не підтримують. Між подружжям повністю втрачені почуття взаємоповаги та взаєморозуміння. На даний час перебування з відповідачем у шлюбі носить формальний характер. Подальше перебування у шлюбі буде суперечити інтересам сім`ї. Позовна заява надійшла до суду 05.01.2024. Ухвалою головуючого судді від 26.01.2024, після отримання відомостей про зареєстроване місце проживання відповідача, заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з призначенням першого судового засідання на 21.02.2024. У судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, позивачка та її представник надали до суду заяву про розгляд справи без їх участі, з повідомленням, що позов підтримує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надіслав до суду заяву про проведення розгляду справи без його участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі та не заперечує щодо їх задоволення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, враховуючи підтримання позову позивачем, заяву відповідача про визнання позову, що не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити. Відповідно до ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до вимог ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно з ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно з ч. 3 ч. 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрований 04 листопада 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції, актовий запис № 2148 (а.с. 8). Від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON] , який народився [INFO] (а.с. 9). Приймаючи до уваги обставини життя подружжя, відсутність згоди позивача на примирення та згоду відповідача на розірвання шлюбу, суд дійшов висновку, що шлюб на підставі ст.112 Сімейного кодексу України належить розірвати, оскільки шлюбні стосунки фактично припинились і перебування сторін у шлюбі носить формальний характер, збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, їх неповнолітньої дитини, що має істотне значення. У зв`язку із визнанням позову відповідачем та відповідно до ч. 1 ст. 142 Цивільного процесуального кодексу України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову.

Outcome: approved