Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-15 00:00:00

16.05.2023 року представник позивача адвокат Чепурнов В.І. звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь [PERSON] матеріальну шкоду у вигляді витрат на лікування у розмірі 4208, 50 грн.; стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 4000 грн.; стягнути витрати на правничу допомогу. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 09.08.2021 року о 22.50 годині на території Саксаганського району міста Кривого Рогу, на проїжджій частині мікрорайону Сонячний, біля будинку 60/5, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом «ВАЗ 21099» д.н.з [NUMBER] , наближаючись до нерегульованого переходу, не зменшив швидкість, не зупинився, та не дав дорогу пішоходу, який рухався по пішохідному переходу та допустив наїзд на неповнолітню [PERSON] . Під час дорожньо-транспортної пригоди пішохід [PERSON] отримала тілесні ушкодження. У зв`язку з тим, що своїми умисними діями [PERSON] порушив п. п. 1.5, 18.1 Правил дорожнього руху України його було притягнуто до адміністративної відповідальності. Постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29.09.2021р. на [PERSON] накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, у виді штрафу в сумі 850 грн. в дохід держави. Після дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] каретою екстреної допомоги було доставлено до Комунального підприємства «Криворізька міська клінічна лікарня №8» КМР», де її було обстежено і госпіталізовано в травматологічне відділення з діагнозом: забій м`яких тканин голови, забійна рана лівого ліктьового суглобу множинні садна спини, поперекового відділу зліва, лівого гомілково-ступневого суглобу. В період з 10 серпня 2021 року по 27 серпня 2021 року [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні «Криворізька міська клінічна лікарня №8» КМР». На лікування та обстеження в лікарні [PERSON] було витрачено 3808 гривень 50 копійок. Після стаціонарного лікування [PERSON] продовжувала лікування у сімейного лікаря, який також направляв її на консультацію до лікаря невролога. На обстеження у лікаря невролога [PERSON] витратила 400 грн. Згідно висновку спеціаліста судово-медичного експерта №1381 від 16.09.2021 у гр. [PERSON] виявлені тілесні ушкодження у вигляді: саден спини, лівої поперекової області, лівого гомілковостопного суглобу, забійної рани лівого ліктьового суглобу. За своїм характером виявлені тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я. Болі в районі спини, попереку, гомілко-стопного, ліктьового суглобів завдавали [PERSON] фізичну біль та завдавали їй моральних страждань. Це вплинуло на можливість реалізації і звичок, бажань, вподобань та вимагає значних зусиль для організації мого життя, втраті нормальних життєвих зв`язків, значно утруднило спілкування з друзями та родичами. [PERSON] змушена була витрачати час на лікування, звернення за юридичною допомогою, проведення експертизи. У зв`язку з тим, що [PERSON] завдану їй шкоду в добровільному порядку не було відшкодовано ні водієм [PERSON] , ні страховиком «АЛЬФА-ГАРАНТ» вона вимушена була звернутися до суду. Рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 жовтня 2022 року позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Товариство з додатковою відповідальність страхова компанія «АЛЬФА-ГАРАНТ», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної ДТП задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 15000 гривень., також понесені судові витрати, які пов`язані із оплатою послуг судово-медичного експерта в сумі 490,37 гривень, витрати на правову допомогу в су 3000 гривень. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 09 січня 2023 рок апеляційну скаргу представника позивача [PERSON] адвоката Чепурного В.І. було задоволено частково, рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 жовтня 2022 року в частині витрат на правничу допомогу змінено, збільшено розмір витрат на правничу допомогу, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] з 3000 грн. (трьох тисяч гривень) до 6000 грн. (шести тисяч гривень). Під час розгляду справи позивачка [PERSON] намагалася вирішити питання про повернення коштів витрачених на лікування, однак Товариство з додатковою відповідальністю страхова компанія «АЛЬФА-ГАРАНТ» до цього часу кошті не відшкодували. Порушення законних прав [PERSON] призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і додаткових зусиль для організації життя [PERSON] . Виходячи з обставин, за яких була заподіяна моральна шкода, характеру тривалості моральних страждань, тривалість лікування, істотних вимушених змін у житті [PERSON] , що настали внаслідок ДТП, часу та зусиль, витрачених на нормалізацію життя, моральна шкода заподіяна [PERSON] оцінена в 4000,00 гривень. Відповідно до полісу № АР/7501887 на період дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована в ТДВ СК «Альфа Гарант». Відповідно до п.4 полісу № АР/7501887 страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю становить 200 000 грн.. З метою досудового врегулювання спору [PERSON] було надіслано листа до страхової компанії, проте відшкодування отримано не було. У зв`язку з чим позивач вимушена звернутися до суду. Ухвалою суду від 26.06.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.29-30). Не погоджуючись з пред`явленими вимогами, відповідач ТОВ СК «Альфа-Гаран» подав відзив на позов, в якому просив у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити. Свою позицію мотивував тим, що у державних та комунальних закладах охорони здоров`я медична допомога надається безоплатно та відповідно, оскільки діяльність закладів охорони здоров`я фінансується з державного бюджету і відповідно медичними працівниками вказаного закладу повинні надавати безоплатну медичну допомогу громадянам, які потрапили до них, відповідно позивач ніяких витрат нести не повинен. В матеріалах справи відсутні докази підтверджуючі чи поніс позивач витрати на своє лікування/надана за допомога оплачувалася чи медична допомога була надана безплатно та з використанням ліків наявних лікарні в якій лікувалась позивач. Тобто, придбання яких медикаментів, витратних матеріалів, діагностичних та лікувальних послуг відбувалося за кошти потерпілого, а які за рахунок лікарні. Тобто, в матеріалах справи має бути довідка закладу охорони здоров`я про те яку кількість коштів було витрачено лікарнею на лікування позивача та яку кількість лікарських засобів було придбано позивачем за власні кошти. Тобто, зазначеною статтею чітко передбачається, що саме заклад охорони здоров`я, а не пацієнт несе витрати на лікування потерпілого і відповідно на особу, яка вчинила злочин, крім загального обов`язку відшкодувати шкоду потерпілому від цього злочину, покладається також обов`язок відшкодувати закладу вони здоров`я витрати на лікування потерпілого. Позивач не надав суду довідки про те, яку кількість коштів на його утримання та лікування витратив медичний заклад, в якому він лікувався, не надав листків лікарських призначень стаціонарного хворого, в яких зазначається кількість призначених препаратів корисних для його лікування, наприклад скільки днів він повинен приймати той чи інший лікарський засіб тощо. Після аналізу тих небагатьох документів, наданих позивачем, та порівняння виписки, епікризу та копій результатів обстежень з рахунками та чеками, було встановлено, що позивач надає розрахункові документи на суму 4037,57 грн., однак обґрунтованою сумою є 1241,80 гри, оскільки інші виграти на лікування не підтверджені лікарськими призначеннями: Позивач повинен надати по кожному медичному засобу або проведеній лікарський процедурі документальне підтвердження закладу охорони здоров`я щодо необхідності його придбання. Зазначає, що моральна шкода виходячи з підтвердженої суми витраченої на лікування становить (1241,80) 5% = 62,09 грн. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, від представника позивача надійшло до суду клопотання, в якому він просить справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні. Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. Причини неявки суду не відомі. Зважаючи на тривалість перебування справи у провадженні суду, суд вважає, що у сторін було достатньо часу на реалізацію ними своїх процесуальних прав. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, надавши їм оцінку в сукупності, дійшов до такого висновку. Судом встановлено, що 09.08.2021 року о 22.50 годині на території Саксаганського району міста Кривого Рогу на проїжджій частині мікрорайону Сонячний, біля будинку 60/5, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом «ВАЗ 21099» д.н.з [NUMBER] , наближаючись до нерегульованого переходу, не зменшив швидкість, не зупинився, та не дав дорогу пішоходу, який рухався по пішохідному переходу та допустив наїзд на неповнолітню [PERSON] . Під час дорожньо-транспортної пригоди пішохід [PERSON] отримала тілесні ушкодження. У зв`язку з тим, що своїми умисними діями [PERSON] порушив п. п. 1.5, 18.1 Правил дорожнього руху України, його було притягнуто до адміністративної відповідальності. Постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29.09.2021 року у справі № 214/7846/21 на [PERSON] накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, у виді штрафу в сумі 850 грн. в дохід держави (а.с.8). На період дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована в ТДВ СК «Альфа Гарант» відповідно до полісу № АР/7501887, як зазначив позивач, що не оспорювалось відповідачем. В період з 10.08.2021 по 27.08.2021 [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні КЗ «Криворізька міська клінічна лікарня №8» КМР». Діагноз: забій м`яких тканин голови. Забійна рана лівого ліктьового суглобу. Множинні садна спини, поперекового відділу зліва, лівого гомілково-ступневого суглобу, що підтверджується копією виписки із медичної карти стаціонарного хворого дитячого травматологічного відділення №4976 (а.с.16). Також, судовим розглядом встановлено, що під час лікування [PERSON] зроблено МРТ головного мозку, що підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордера від 18.08.2021 року на суму 1200 грн. (а.с. 11). Окрім того, до матеріалів справи додані наступні квитанції щодо придбання ліків та медичних засобів у період перебування [PERSON] на лікуванні, тобто в період з 10.08.2021 року до 27.08.2021 року: копія квитанції № 0000094046 від 10.08.2021 року, копія квитанції № 75 від 18.08.2021 року, копія квитанції № 120822 від 26.08.2021 року (а.с. 9, 10, 14). У наданій виписці з медичної карти стаціонарного хворого рекомендована явка до сімейного лікаря за м/п 28.08.2021 року. 28.08.2021 року зроблено електронне направлення на послугу «Консультація невролога», що видана [PERSON] (а.с. 15-16). Також, до матеріалів справи додана копія квитанції від 06.10.2021 року про проведення неврологом [PERSON] послуг на суму 400 грн. (а.с. 19). Відповідно до п. 22.1 ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відтак Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми, що встановлено в Постанові ВП ВС від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17 провадження 14-95 цс20. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року за № 2 передбачено, що відповідно вимог ст.55,124 Конституції України та ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та (або) майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно ст. 6 вказаного Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно - правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. За змістом ст. 24 вказаного Закону у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Позивач [PERSON] понесла витрати на лікування, в підтвердження цьому надала квитанції, касові чеки на загальну суму 4208 грн. 50 коп. Статтею 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно п. 2 ч. 1 ст. 43 ЦПК України, учасники справи мають право подавати докази, яке у взаємозв`язку з положеннями ст. 44 повинно використовуватись добросовісно, а не всупереч завданню судочинства. Відповідно п. 2, 4 ч. 2ст. 43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Законодавцем визначено, а саме у ч. 1 ст. 79 ЦПК України, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Таким чином, доказуванням є процесуальна і розумова діяльність суб`єктів доказування, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів; докази і доказування виступають процесуальними засобами пізнання в цивільному судочинстві. Процес доказування (на достовірність знань про предмет) відбувається в межах передбачених процесуальних форм і структурно складається з декількох елементів або стадій, які взаємопов`язані й взаємообумовлені. Оскільки, після дорожньо-транспортної події квитанції про обстеження, закупівля лікарських засобів відбувалась під час лікування в стаціонарі, а також лікування відбувалось поза межами лікарні, суд вважає витрати на лікування частково обґрунтованими. Суд не приймає доводи представника відповідача про відсутність документально підтверджених витрат відповідним закладом охорони здоров`я, оскільки позивачем надані всі передбачені ст. 35 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» документи, необхідні для виплати страхового відшкодування. Позивачем на підтвердження понесених нею витрат долучено копії чеків (а.с. 9-11, 14, 19), які відповідають періоду перебування на стаціонарному лікуванні. Таким чином, позивач довів понесені витрати на діагностику, придбання медикаментів, медичних засобів, препаратів та виробів медичного призначення. Відтак, суд вважає, що підтверджено належними і допустимими доказами витрати на лікування [PERSON] в розмірі 2640 грн. 30 коп. Решта квитанцій не береться до уваги (а.с. 12, 17, 18), оскільки неможливо встановити дату їх придбання, або квитанції є нечитабельними. Враховуючи наведене, позовні вимоги щодо відшкодування витрат на лікування підлягають частковому задоволенню. Щодо вимог [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, слід зазначити наступне. Статтею 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого. Так, шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Статтею 24 вказаного Закону передбачено відшкодування шкоди, пов`язаної з лікуванням потерпілого. Так, у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. У відповідності до ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних чи душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі - Постанова Пленуму), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму, під час вирішення спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чи підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п. 9 вказаної Постанови Пленуму, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів (частина перша ст. 1168 ЦК України). У постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17 Верховний Суд дійшов висновку про те, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п. 52). Окремо суд акцентує увагу на тому, що розмір відшкодування шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Зазначене узгоджується із висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 15 грудня 2020 року в справі 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19). Велика Палата Верховного Суду від 14 грудня 2021 року в справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) звертає увагу на те, що потерпіла особа у разі настання страхового випадку набуває право на відшкодування моральної шкоди. Страхове відшкодування такої шкоди охоплює лише шкоду потерпілій фізичній особі, заподіяну у зв`язку з її каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (зокрема, смертю). У таких випадках розмір моральної шкоди, яку відшкодовує страховик винної особи, передбачений статтею 26-1 та пунктом 27.3 статті 27 Закону. Страхувальник, який спричинив настання страхового випадку, відшкодовує моральну шкоду заподіяну у зв`язку з каліцтвом або смертю потерпілого лише у разі, якщо її розмір перевищує ліміт відповідальності страховика, та у випадку, якщо потерпіла особа просить відшкодувати моральну шкоду з інших підстав, ніж передбачені статтею 23 Закону № 1961-IV». Відповідно п. 26 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховиком (у випадках передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього закону, - МТСБ) відшкодовується потерпілому фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода в розмірі 5 (п`яти) відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Вимоги про стягнення моральної шкоди, заявлені у зв`язку з лікуванням та що це вплинуло на можливість реалізації звичок, бажань, вподобань та вимагає значних зусиль для організації життя позивача, втраті нормальних життєвих зв`язків. Оскільки загальний розмір витрат на лікування, присудженого судом становить 2640 грн. 30 коп., тому розмір моральної шкоди становить 132 грн. 02 коп. (2640,30 / 100 х 5), яку слід стягнути з відповідача на користь позивача. Судом також встановлено, що Рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 жовтня 2022 року позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Товариство з додатковою відповідальність страхова компанія «"АЛЬФА-ГАРАНТ», код ЄДРПОУ 32392598, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної ДТП задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 15000 гривень. Отже, дотримуючись встановленої практики стягнення матеріальної та моральної шкоди, враховуючи постанову Закарпатського апеляційного суду від 24.07.2023 року по справі №308/8538/21, від 14 грудня 2021 року в справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20), постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року в справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20), суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, згідно зі ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок часткового відшкодування документально підтверджених витрат по сплаті судового збору в розмірі 906 грн. 38 коп. (а.с.1) пропорційно частині задоволених вимог 41,31 % (2684,00 х 33,77:100) = 906,38 грн. Крім того, в позовній заяві представник позивача просив стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 4 000, 00 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 137\~ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 29.10.2021 року між адвокатом Чепурновим В.І. та Халецько. А.О. було укладено договір про надання правової допомоги (далі - Договір) (а.с. 6). [PERSON] сплачено адвокату Чепурнову В.І. 4000,00 грн. Найменування послуги: представництво інтересів [PERSON] за позовом про стягнення шкоди від ДТП, що підтверджується копією квитанції №480062 від 29.10.2021 року (а.с.7). При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8\~ст. 141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. З огляду на зазначене положеннями\~ЦПК України\~передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи і наданих послуг та фінансового стану учасників справи. Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19. З урахуванням вище викладеного, проаналізувавши наведений опис наданих позивачу адвокатом Чепурновим В.І. послуг, вимоги, з якими позивач звернувся до суду; складність справи; вартість послуг адвоката у справі, визначених в розмірі 4 000,00 грн., розумності їхнього розміру, необхідність таких витрат для даної справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 4000, 00 грн. витрат на правничу допомогу, що відповідає критерію реальності наданих адвокатом послуг.

Outcome: partial