Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-25 00:00:00

Позивач звернувся\~до суду\~із позовом\~до відповідача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 15.12.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Чернігівської області Ковалем В.О. відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. щодо стягнення з нього заборгованості на користь ТОВ «Сіроко фінанс» у сумі 41356, 00 грн. Вважає, що виконавчий напис нотаріуса вчинений з порушенням вимог законодавства України, так як жодних кредитно-договірних зобов`язань з ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», правонаступником якого на підставі договору факторингу стало ТОВ «Сіроко фінанс» він не мав. Матеріали виконавчого провадження не містять жодних доказів наявності кредитної заборгованості з його боку. Також він не отримував жодних повідомлень щодо відступлення прав вимоги. Враховуючи викладене, просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М., про стягнення з нього заборгованості. Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, надав заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує повністю та просить задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення (а.с.11, 31). Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином (а.с.29). Треті особи в судове засідання також не з`явилися, про час та місце судового засідання повідомлялися належним чином (а.с.30, 33). Згідно листа Управління нотаріату Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ) Міністерства юстиції України, діяльність приватного нотаріуса Сазонової О.М. припинена з 14.09.2022 на підставі наказу Міністерства юстиції України від 12.09.2022 №3832/5 (а.с.35). З урахуванням вимог ст. 280 ЦПК України, судом проводиться заочний розгляд справи. Враховуючи те, що сторони до суду не з`явились, суд вважає за необхідне розгляд справи провести відповідно до вимог ст.247 ч.2 ЦПК України без проведення фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Судом встановлено, що постановою приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Коваля В.О. від 06.03.2020 було відкрите виконавче провадження №67916361 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Сіроко фінанс», заборгованості в сумі 41356,00 грн. за виконавчим написом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу № 12787 від 28.10.2021 (а.с.10). В матеріалах виконавчого провадження міститься копія виконавчого напису, зареєстрованого в реєстрі за №12787, вчиненого 28.10.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. про стягнення з [PERSON] заборгованості (а.с.9). Із копії виконавчого напису видно, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису керувався ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 №1172. Згідно виконавчого напису, із [PERSON] стягується заборгованість в сумі 41356,00 грн. на користь ТОВ «Сіроко фінанс», якому ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступлено право вимоги на підставі договору факторингу № 019-010721 від 01.07.2021. Сума заборгованості за період з 17.06.2021 по 24.10.2021 складає 41356,00 грн., з яких 12000 грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту; 28656 грн. прострочена заборгованість за відсотками; 700, 00 грн. плата за вчинення виконавчого виконавчого напису. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом (ст.18 ЦК України). Для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (ст.87 Закону України «Про нотаріат»). Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 11 такого змісту: «11. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 826/20084/14 (провадження № 11-174ас18) відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, (в редакції, чинній на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису) - «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст.263 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21) вказано, що: «оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду у справі № 826/20084/14». Подібна позиція наведена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17, в якій, зокрема, суд зазначив: «Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 27 березня 2017 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника». Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова О.М. при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису не врахувала обставин, що норми, які дозволяють вчиняти виконавчі написи по кредитним укладеним договорам вже нечинні і повинна була відмовити кредитору у вчиненні виконавчого напису у відповідності до норм Закону України «Про нотаріат». Зважаючи на те, що сам виконавчий напис містить вказівку на те, що його вчинено на підставі Постанови Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», дає підстави стверджувати, що договір позики №75539662, на підставі якого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. було вчинено оспорюваний виконавчий напис не входить до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів та не може підтвердити безспірність заборгованості позивача перед відповідачем. Таким чином, суд приходить до висновку, що внаслідок вчинення оспорюваного виконавчого напису не забезпечено справедливий баланс інтересами позивачки та суспільства, що не відповідає нормі, викладеній у першому реченні частини 1 статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Отже, позивач довів належними доказами невідповідність спірного виконавчого напису вимогам ст.ст.87,88 Закону України «Про нотаріат», тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. З урахуванням того, що позовні вимоги [PERSON] задоволені, заходи забезпечення позову, визначені в ухвалі від 10 січня 2024 року щодо зупинення стягнення на підставі виконавчого напису продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання рішенням законної сили згідно ч.7 ст. 158 ЦПК України. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору за подання позову в розмірі 1073,60 грн та за подання заяви про забезпечення позову в сумі 536,80 грн, у загальному розмірі 1 610,04 грн.

Outcome: approved