Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-25 00:00:00

Від імені та в інтересах позивачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] до Суворовського районного суду м. Одеси з позовним вимогами до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: Товарна біржа «Одеська Товарна Біржа», про визнання договору купівлі-продажу дійсним, звернулась адвокат Субботіна Людмила Валентинівна. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що 27.05.1996 року між сторонами у справі було укладеного договір купівлі-продажу нерухомого майна № 14537, а саме квартири [ADDRESS] . Представник зазначає, що сторонами на час укладення угоди було досягнуто всіх істотних умов договору, однак, на час укладення договору сторони не знали про необхідність його нотаріального посвідчення, у зв`язку з цим, станом на цей час договір купівлі-продажу не відповідає вимогам чинного законодавства. На підставі викладеного представник позивача просить: визнати договір купівлі-продажу квартири від 27.05.1996 року № 14537 дійсним. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 20 листопада 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам надіслано копію ухвали суду та роз`яснено відповідачам право подати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив. В судове засідання позивачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не з`явились, разом з цим, 26.02.2024 року (вх. № 6382) надійшла заява/клопотання представника позивачів адвоката Субботіної Людмили Валентинівни про розгляд справи у відсутність сторони позивача. Згідно якої представник зазначила, що позивачі позов підтримують та просять його задовольнити та, що не заперечують проти заочного розгляду справи (а.с.31-33). Відповідачі: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про час та місце слухання справи повідомлялись у встановлено законом порядку, шляхом направлення судових повісток за місцем реєстрації, згідно судового повідомлення відповідачі отримали судову повістку (а.с.22). Відповідачі про причини не явки суду не повідомили, відзиву на позовну заяву не надали. Третя особа, що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: Товарна біржа «Одеська Товарна Біржа» про час та місце слухання справи повідомлялась, до суду не з`явилась, згідно поштового повідомлення судову повістку не отримано з підстав « адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.24-25). Таким чином судом встановлено, що сторони про час та місце слухання справи повідомлялись, представник позивачів звернулась з заявою про слухання справи за відсутності сторони позивача, підстав для відкладення слухання справи, передбачених ст. 223 ЦПК України не встановлено. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2024 року вирішено провести заочний розгляд справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, письмові докази надані позивачами на підтвердження позовних вимог в їх сукупності, встановивши факти і відповідні їм правовідносини дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. Згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна № 14537 від 27.05.1996 року укладеного на Товарній біржі «Одеська товарна біржа» [PERSON] , [PERSON] , що також діяла від імені та в інтересах неповнолітнього [PERSON] продали, а [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] купили квартиру [ADDRESS] (а.с.7-8). Відповідно до відмітки проставленої на звороті договору купівлі-продажу нерухомого майна, право власності на квартиру було зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» за [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] 29.05.1996 р. Судом встановлено, що позивачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , також судом встановлено, що відповідачі за вищевказаною адресою зняті з реєстраційного обліку та зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.16,17). Таким чином, судом встановлено, що позивачі після укладення договору купівлі-продажу зареєстрували право власності в КП «ОМБТІ та РОН» та зареєструвались за адресою придбаного нерухомого майна. Позивачі зазначають, що сторонами договору було досягнуто всіх його істотних умов та вчинено дій пов`язаних з його виконанням, а саме: покупці сплатили грошові кошти та вселились до квартири, сплачують комунальні платежі та утримують майно, а продавці у свою чергу звільнили приміщення та знялися з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Підставами позовних вимог, позивачі зазначили, що не мають можливості розпорядитись власністю, оскільки договір не відповідає вимогам чинного законодавства, з підстав його нотаріального не посвідчення. Враховуючи те, що правовідносини між сторонами виникли під час дії Цивільного кодексу України 1963 року, тому мають регулюватися саме його нормами. Відповідно до ст. 153 ЦК Української РСР 1963 року договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. За положеннями ст. 227 ЦК Української РСР 1963 року, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Разом з тим, згідно ст.15 Закону України «Про товарні біржі» № 1957 XII від 10 грудня 1991 року в редакції, яка діяла на час укладання договору купівлі-продажу в 1998 році, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою виконавчої сторони визнати угоду дійсною. В цьому разі подальше нотаріальне посвідчення угоди не потребується. Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Судом встановлено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України. Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що між сторонами дійсно був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] та всі істотні умови даного договору сторонами були виконані, що підтверджується фактом проживання за зазначеною адресою саме позивачів по справі та те, що відповідачі за вказаною адресою зняті з реєстраційного обліку, та зареєстровані за іншою адресою, що підтверджується довідкою Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області. При вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності, всі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме - купівлі-продажу квартири, правочин був реальним і вчиненим у формі, дозволенній чинним законодавством України в 1998 році. При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги правомірні, підтверджені нормами ст. 47 ч.2 ЦК України в редакції 1963 року, що регулювала дані правовідносини на час укладення договору купівлі-продажу і підлягають задоволенню. У зв`язку з тим, що матеріалами справи встановлений факт ухилення відповідачів від нотаріального посвідчення угоди, і така можливість фактично втрачена, правочин підлягав державній реєстрації і така реєстрація була проведена, враховуючи неможливість вирішення цього питання в іншому порядку, ніж судовому, суд приходить до висновку про необхідність захисту прав позивачів шляхом задоволення позову.

Outcome: approved