Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-26 00:00:00

Представник позивача ТОВ «Діджи Фінанс» - адвокат Міньковська А.В. звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №2037823615 від 21.10.2021р. в розмірі 21790 грн. 19 коп. та судових витрат із сплати судового збору за подання позовної заяви та витрат на професійну правничу (правову) допомогу адвоката у даній справі.. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 21.10.2021р. між АТ «ОТП Банк» (первісний кредитор) та [PERSON] укладено кредитний договір №2037823615. Так, 21.10.2022р. між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладений Договір факторингу № 21/10/22 про відступлення права вимоги за кредитними договорами, згідно реєстру Боржників №1 було передано право вимоги до відповідача. Позичальник сплачує платежі за кредитом щомісячно в число місяця, визначене графіком платежів по кредиту, який є невід`ємною частиною договору. Повернення кредиту здійснюється у валюті кредиту. Відсотки за користування кредитом відповідно до умов кредитного договору підлягають сплаті позичальником щомісячно, починаючи з дня надання кредиту до моменту повного погашення заборгованості за договором, фактично до дня відступлення права вимоги від банку до позивача, оскільки позивач не нараховує відсотки. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язань і заборгованість за договором не погашає. Згідно з реєстром прав вимог до договору факторингу №21/10/22 від 21.10.2022, сума заборгованості відповідача станом на дату відступлення прав вимоги становить - 21790,19 грн., з яких: 21788 грн. сума заборгованості по тілу кредиту; 2,19 грн. сума заборгованості за відсотками: 0 грн. сума заборгованості по комісії та пені. В судове засідання представник позивача ТОВ «Діджи Фінанс» не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у судове засідання не з`явився без поважних причин, клопотань про відкладення або про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Як вбачається із матеріалів справи виклик відповідача здійснювався у відповідності до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України, - через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України та останній вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи з часу опублікування оголошення про виклик. Крім того, останнього повідомляли про час і місце розгляду справи, шляхом надіслання судової повістки рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення за адресою місця його проживання. Відомості про будь-які інші адреси місця проживання чи перебування відповідача чи про його офіційну електронну адресу в матеріалах справи відсутні, заяв про зміну місця проживання чи перебування від відповідача не надходило. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 16.11.2023р., вищевказану цивільну справу у відповідно до п.3-1 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», в порядку ст.31 ЦПК України, направлено за підсудністю до Мостиського районного суду Львівської області. Ухвалою судді Мостиського районного суду Львівської області від 13.12.2023 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено провести в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи в судове засідання, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті (відзиву, відповіді на відзив, заперечення на відповідь). Ухвалою суду від 27.02.2024 року постановлено провести заочний розгляд даної цивільної справи. Враховуючи положення ст.280 ЦПК України, а також те, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, про причини неявки суду не повідомив, а також враховуючи те, що позивач не заперечував проти заочного вирішення справи, судом вирішено ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Станом на 27.02.2024р. відзив на позов від відповідача [PERSON] до суду не надійшов, а тому суд розглядає справу за наявними у справі письмовими доказами. Оскільки розгляд справи відбувся за відсутності сторін, то відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України. Судом встановлено, що 21.10.2021 року [PERSON] звернувся до АТ «ОТП Банк» з анкетою-заявою на отримання кредиту. Сума бажаного кредиту 21788,00 грн., строк дії кредиту 6 місяців, ціль отримання кредиту - придбання товарів та послуг. 21.10.2021р. між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладений кредитний договір № 2037823615, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 21788,00 грн. Строк дії Договору визначений графіком платежів. Для розрахунку процентів за користування кредитом застосовується фіксована процентна ставку розмірі 0.01 % річних. Також сторонами підписані орієнтований графік платежів та розрахунок загальної вартості кредиту, графік платежів та розрахунок загальної вартості кредиту, паспорт споживчого кредиту та згоду-дозвіл на обробку персональних даних. Вказані документи засвідчені підписами відповідача [PERSON] та представника банку. Факт укладання договору на умовах, передбачених вказаним договором та отримання суми позики (кредиту) не спростовано відповідачем [PERSON] .. Враховуючи, що між сторонами було досягнуто згоди за істотними умовами спірного кредитного договору, такий правочин згідно з вимогами статті 204 ЦК України створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим вказаний кредитний договір, згідно зі статтею 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами. Так, в подальшому, 21.10.2022 року між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено Договір факторингу № 21/10/22, відповідно до умов якого позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками АТ «ОТП Банк», в тому числі і до відповідача за кредитним договором № 2037823615 від 21.10.2021 року. Згідно витягу із Реєстру боржників №1 від 21.10.2022 року до Договору факторингу № 21/10/22 вбачається, що ТОВ «Діджи фінанс» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 21790,19 грн., з яких: 21788,00 грн. сума заборгованості по тілу; 2,19 грн. сума заборгованості за відсотками: 0 грн. сума заборгованості по комісії та пені. Докази того, що такий договір визнаний недійсним чи його дійсність оскаржується у судовому порядку, суду не надані. За таких підстав, суд приходить до висновку, що відповідно до вимог чинного законодавства ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за вказаним договором. Також, 28.06.2023р. позивач як новий кредитор у зобов`язанні за кредитним договором № 2037823615 від 21.10.2021р. направив [PERSON] досудову вимогу про погашення заборгованості, зі змісту якої вбачається, що боржник був повідомлений про відступлення права грошової вимоги факторові та про обов`язок боржника сплатити наявну заборгованість новому кредитору. Відповідно до ч.1 ст.1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в Постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15 боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. У порушення норм закону та умов договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконував і згідно розрахунку заборгованості за договором станом на дату відступлення права грошової вимоги 21.10.2022р., загальна заборгованість відповідача за кредитним договором складає 21790,19грн., з яких: 21788 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту; 2,19грн. - сума заборгованості за процентами. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Факт порушення відповідачем [PERSON] взятих на себе зобов`язань щодо несвоєчасної сплати кредитного боргу у строк, передбачений договором строк, у судовому засіданні знайшов своє підтвердження. Розрахунок заборгованості відповідачкою не спростований та не подано доказів належного виконання ним зобов`язань за договором . Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс»заборгованість за договором позики №0683995429 в розмірі 67570,61 грн., яка складається з заборгованості за Кредитним договором №2037823615 від 21.10.2021 року в розмірі 21790 (двадцяти однієї тисячі сімсот дев`яносто) гривень 19 коп. Що ж стосується розподілу судових витрат, то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч.2 ст.133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Судом встановлено, що позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 2684 грн., що підтверджується поданою позивачем платіжною інструкцією №5247 від 24.10.2023р. (платник: ТОВ «Діджи Фінанс», банк платника: АТ «Сенс банк» отримувач: ГУК Львів/Мостиська тг/22030101, банк отримувача: Казначейство України, код отримувача 38008294, рах.№UA448999980313161206000013807). З огляду на те, що заявлені позовні вимоги задоволено повністю, то на підставі ст.ст.133, 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача необхідно стягнути сплачений таким судовий збір у розмірі 2684 грн. Щодо стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою, що передбачено ст.15 ЦПК України. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Також, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат». Такі ж висновки викладені у постановах Верховного Суду у справах №810/3806/18 від 17.09.2018р., №726/549/19 від 31.03.2020р. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Представник позивача ТОВ «Діджи Фінанс» пред`явив вимогу про стягнення з відповідача 7500 гривень відшкодування витрат за надання правничої допомоги. На підтвердження цих витрат надав: Договір про надання правової допомоги №42649746 від 22.09.2023р.; додаткову угоду №003736108056 до Договору про надання правової допомоги від 22.09.2023, укладену 23.10.2023р.; акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 22.09.2023р.; ордер про надання правничої (правової) допомоги від 24.10.2023р.; свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, але суду не надано платіжні документи про оплату послуг з надання професійної правничої допомоги, тощо, що позбавляє суд вирішити питання стягнення в користь ТОВ «Діджи Фінанс» витрат на правничу допомогу, однак це не позбавляє його звернутися до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у визначений законом строк. На підставі викладеного,

Outcome: approved