Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-13 00:00:00

У червні 2023 року [PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), про стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що з 2021 року перебувала з відповідачем у дошлюбних стосунках, без офіційної реєстрації шлюбу. Від вказаних стосунків у сторін народилась дитина, [PERSON] , [INFO] . Позивач самостійно не може забезпечити належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. На думку позивача, відповідач може сплачувати аліменти в твердій грошовій формі у розмірі 4 000 грн, оскільки є здоровим та працездатним та офіційно працевлаштований. . Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої доньки в твердій грошовій сумі в розмірі 4 000 (чотири тисячі) гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до досягнення сином повноліття, а також судові витрати. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 19.06.2023 відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання. Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України), в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Станом на дату розгляду справи, на адресу суду клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні учасниками справи не подавалися. Позивач подала заяву про розгляд справи без її участі, просила задовольнити позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подавав, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України), неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Відтак, з урахуванням норм ЦПК України, суд вирішив за можливе розглянути справу без присутності сторін. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 27 листопада 2021 року, виданого Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), [PERSON] народилася [INFO] , батьком вказаний відповідач, а матір`ю - позивач (а. с. 8). Згідно з витягами з реєстру територіальної громади № 2023/004452656 від 14.06.2023 та № № 2023/004452676 від 14.06.2023, місце проживання позивача та неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9, 10). Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (надалі за текстом - СК України), батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 182 СК України, при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, а також наявність інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача на утримання дитини аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 4 000 гривень, що, на думку суду, з урахуванням вимог ч. 2 ст. 182 СК України, є достатнім та необхідним для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Так, позивач подала позов до канцелярії суду 15.06.2023, що підтверджується відбитком штампа вхідної кореспонденції (а.с. 1).. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: approved