Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-19 00:00:00

У вересні 2023 року Позивач звернувся з позовом в якому просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 81030,24 грн. В обґрунтування своїх вимог вказує про те, що відповідно до укладеного електронного договору про надання споживчого кредиту від 14.01.2022 року №5376281, між [PERSON] та ТОВ «Авентус Україна» відповідач отримав кредит в розмірі 25000 грн. з кінцевим терміном повернення через 30 днів та зі сплатою відсотків за користування кредитом. У зв`язку з невиконанням взятих на себе зобов`язань перед первісним кредитором утворилася заборгованість, яку ТОВ «Авентус Україна» за договором факторингу від 29.05.2023 року відступило ТОВ «ФК «Фінтраст Україна». Про відступлення права грошової вимоги позивача було повідомлено на електронну пошту. 14.02.2022 відповідач здійснила оплату на рахунок кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 5462,50 грн. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором у встановленому договором порядку та строки, станом на 01.06.2023 [PERSON] має заборгованість в розмірі 81030,24 грн, яка складається з 25000,00 грн - тіла кредиту, 47975,00 грн - процентів за користування кредитом, а також 6129,90 грн - інфляційних витрат та 1925,34 грн - 3% річних яку позивач просить стягнути з відповідача, а також 12147,20 грн. судових витрат (витрат по сплаті судового збору та витрат на професійну правничу допомогу). Ухвалою суду 11.09.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи. Заочним рішенням від 20.10.2023 стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» заборгованість 81030,24 грн, яка складається з 25000,00 грн - тіла кредиту, 47975,00 грн - процентів за користування кредитом, а також 6129,90 грн - інфляційних витрат та 1925,34 грн - 3% річних яку позивач просить стягнути з відповідача, а також 12147,20 грн. судових витрат (витрат по сплаті судового збору та витрат на професійну правничу допомогу). Ухвалою суду від 05.12.2023 року заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20.10.2023 року скасовано, призначено судове засідання, встановлені строки для подання заяв по суті справи. 18.01.2024 року від відповідача до суду надійшов відзив в якому відповідач не погоджується з позовними вимоги, вважає їх безпідставними у зв`язку із тим, що вона не підписувала та не укладала договір № 5376281 про надання споживчого кредиту від 14.01.2022 року. Вона не надсилала електронне повідомлення ТОВ «Авентус Україна», не заповнювала формуляра заяви (форми) про прийняття пропозиції в електронній формі, не отримувала одноразового ідентифікатора та не вчиняла дій, які вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір. ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» не надало суду жодних доказів на підтвердження проведення ідентифікації [PERSON] при вході в особистий кабінет в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. Посилання позивача на довідку ТОВ «ФК «Контрактовий дім» про перерахування коштів є безпідставним, оскільки з долученої копії довідки неможливо встановити на яку саме платіжну карту були зараховані кошти, чи належить вказана картка відповідачеві, що виключає можливість встановлення обставин про отримання відповідачем від ТОВ «Авентус Україна» вказаної суми коштів.Первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували перерахування коштів [PERSON] на підставі договору про надання споживчого кредиту №5376281 від 14.01.2022 року на ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» не надало. В свою чергу вказаний лист не є первинним бухгалтерським документом та не містить даних щодо власника банківської картки. Розрахунки заборгованості, на які посилається позивач, не є первинними документами, які підтверджують отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а отже не є належними доказами існування боргу. Також ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» не доведено виникнення права вимоги за кредитним договором від 14.01.2022 року до [PERSON] . Відтак, надані позивачем документи, що містяться в матеріалах справи, не визнаються Відповідачем, а в матеріалах справи відсутні будь-які інші належні та допустимі докази, які підтверджують надання відповідачу кредитних коштів. На підставі вищевикладеного, позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, оскільки відсутні належні, допустимі та достатні докази, що підтверджують підписання відповідачем договору про надання споживчого кредиту з відповідними додатками, а також отримання ним коштів згідно вказаного договору, тобто докази існування між сторонами договірних правовідносин, отже відсутні правові підстави для стягнення коштів. Також відповідачем до суду надано письмові пояснення, згідно до якого [PERSON] повідомила, що у неї немає в користуванні платіжної картки [NUMBER] . Надано список банківських карток, які відкриті на її ім`я: [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] . Представник позивача в судове засідання не з`явився про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, від представника адвоката Усенко А.В. надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність, проти задоволення позову заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та перевіривши наявні у справі докази, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено електронний договір №5376281 про надання споживчого кредиту на суму 25 000 грн., строком на 30 днів. Відповідно до п.1.5 Кредитного Договору стандартна кредитна ставка становить 1,90 % в день застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього Договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до п.4,2 Договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п.4.3 Договору. Відповідно до п.1.6 договору метою кредиту є споживчі (особисті) потреби. Згідно п.п.1.7.1, 1.7.2 п.1.7 договору орієнтовна реальна річна ставка на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою 24079,41%, за зниженою ставкою 814,47%. Відповідно до п.п.1.8.1, 1.8.2 п.1.8 договору орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою 39250,00 грн., за зниженою ставкою 29987,50 грн. Як зазначено в п.2.1 договору кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем товариству з метою отримання кредиту.Сума кредиту перераховується товариством протягом трьох робочих (банківських) днів з моменту укладення цього договору (п.2.2 договору). В розділі «Реквізити та підписи сторін» з боку відповідача міститься підпис «Підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором А939128, 14.01.2022 09-55 [PERSON] . Також в матеріалах справи міститься паспорт споживчого кредиту, який підписаний тим самим шляхом, що й договір. ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем виконало та надало йому грошові кошти шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача. Договір позики підписано електронним підписом позичальника, електронний підпис позичальника відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписанням вказаного договору [PERSON] підтвердив, що він ознайомився на сайті https://creditplus.ua/ru/documents. з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, що передбачено ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» Договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі. В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом, оскільки відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що між сторонами по даній справі в установленому законом порядку за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи було укладено електронний договір, на підставі якого між ними виникли відповідні кредитні правовідносини. 29.05.2023 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу № 29.05./2023-Ф, відповідно до вимог якого ТОВ «Авентус Україна» передає за плату, а ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» приймає належні ТОВ «Авентус Україна» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників між ТОВ «Авентус Україна» і боржниками. Згідно п.1.1. Договору факторингу, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити фактору право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік Боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно Додатку № 1 та є невід`ємною частиною Договору. Відповідно до п.1.2 Договору перехід від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі реєстру боржників згідно Додатку № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. Відповідно до витягу з реєстру боржників до Договору факторингу № 29.05/2023-Ф від 29.05.2023, ТОВ «Авентус Україна» було відступлено, а ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» прийнято право вимоги до боржника [PERSON] за договором позики № 5376281 на загальну суму заборгованості 25 000 грн. та сума заборгованості за відсотками 47975,00 грн., що загалом складає 72975,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. На виконання вказаної вимоги на електронну адресу боржника [PERSON] було направлено повідомлення про відступлення права грошової вимоги за договором позики. У зв`язку із невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за вказаним вище договором позики утворилась заборгованість, яку просить стягнути позивач в сумі 72975,00 грн, з яких: сума кредиту - 25000 гривень 00 копійок; сума процентів за користування кредитом - 47975 гривень 00 копійок; інфляційні втрати - 6129,90 грн. ( вересень 22- червень 23р) та три відсотки річних - 1925,34 грн.( з 15.10.2022 по 01.09.2023) Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Отже, підписана відповідачем анкета-заява про приєднання разом із умовами та правилами банку складають укладений між сторонами у справі договір про надання кредиту у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або до інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частинами 1, 2 ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно ст. 625ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи із змісту ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд вважає, що позивачем доведено факт виникнення зобов`язальних правовідносин між сторонами, зокрема, шляхом укладання електронного договору кредиту між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачкою. Крім того, факт перерахування коштів підтверджено листом ТОВ «ФК «Контрактовий Дім» про перерахування коштів на платіжну картку відповідачки, що не спростовано відповідачем жодним належним і допустимим доказом. Щодо доводів відповідача про не укладення договору, то суд зазначає таке. Відповідачем надано суду довідку про перерахування коштів на платіжну картку [NUMBER] , номер якої зазначено у електронному договорі, і суд визнає дану довідку належним доказом, а відповідачем не спростовано ті обставини, що вона має чи мала у розпорядженні зазначену платіжну карту, а наданий скрін-шот відкритих карток на ім`я відповідача, не є належним доказом цим обставинам, оскільки таким доказом у даному випадку є довідка банку про відкриті/закриті рахунку або виписка по рахунках [PERSON] за 14.01.2022., проте таких доказів суду надано не було. Окрім того, звертаючись до суду із заявою про ознайомлення з матеріалами справи 03.11.2023 року [PERSON] зазначила номер мобільного телефону [NUMBER] та зазначила і номер [NUMBER] , який згідно договору №5376281 від 14.01.2022 є її мобільним номером за договором, на який отримано одноразовий ідентифікатор А939128 задля підписання електронним підписом договору, що додатково свідчить про наявність у відповідача мобільного телефону, який зазначено в якості мобільного телефону під час укладення електронного договору та на який надіслано одноразовий ідентифікатор, яким підписано електронний договір. Зі змісту оспорюваного електронного договору вбачається, що він підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних його умов, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності. Умови кредитного договору викладені чітко та з повною інформацією стосовно умов кредитування. [PERSON] погодилась з умовами кредитування, підписала договір для отримання кредиту та таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки електронним підписом одноразовим ідентифікатором 14.01.2022 о 09:55:11. На момент укладення оспорюваного договору 14.01.2022 р. та протягом 14 днів не відкликала свою згоду на укладення Договору з дня його укладення вона не заявляла додаткових вимог щодо його умов, як і не зверталася до відповідача із заявою про зміну договору або його розірвання, а здійснивши часткову оплату за вказаним договором 14.02.2022 року у розмірі 5462,50 грн. на погашення процентів, відповідач підтвердила факт укладання договору та факт існування заборгованості за нею перед позивачем та обізнаність відповідача з його умовами та згода з ними. Крім того у разі незгоди з умовами кредитного договору відповідач не був позбавлений можливості скористатися своїм правом, визначеним ч. 6 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", відповідно до якого, споживач маж право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. ТОВ «Авентус Україна», правонаступником якого у зобов`язанні є ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», належним чином виконував свої обов`язки по наданню кредиту, а відповідач отримала кредитні кошти, але належним чином не виконувала свої обов`язки за договором. За таких обставин, враховуючи, що відповідачка не виконала належним чином зобов`язання щодо погашення заборгованості за договором кредиту між нею та ТОВ «Авентус Україна» в обумовлені договором строки, позивач, який отримав право вимоги до відповідачки за договором факторингу, внаслідок такого порушення позбавлений можливості отримати кредитні кошти , на що він розраховував при укладенні договору, а тому суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення боргу за тілом кредиту необхідно задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором. Оцінюючи усі докази, що є у справі, в їх сукупності, суд вважає доведеними обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог і має підстави для задоволення позовних вимог та стягнення із відповідача на користь позивача заборгованість по кредиту- суму боргу. Що стосується заборгованості за відсотками в розмірі 47975 грн.,суд зазначає наступне. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №444/9519/12 (провадження №14-10 цс 18) від 28 березня 2018 року. Посилання позивача на пролонгацію строку кредиту є недоведеним, виходячи з наступного. Відповідно до п. 3.1 договору № 5376281 від 14.01.2022 року, нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, протягом строку кредитування (включаючи періоди пролонгації та автопролонгації), виходячи із фактичної кількості днів у місяці та або у році. За положеннями пункту 4.2.2 договору, пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій споживачем. Якщо споживач здійснюючи вказаний платіж не бажає продовжувати строк користування кредитом, споживач зобов`язаний повідомити про це товариство в один із способів, наведених у цьому договорі. Належних та допустимих доказів пролонгації кредитного договору №5376281 від 14.01.2022 року матеріали справи не містять, оскільки така пролонгація за умовами договору мала здійснюватися шляхом здійснення платежу на користь позивача та погодження останнім пропозиції (оферти) позичальника про це. Відповідно до розрахунку заборгованості, що наданий позивачем, позичальник у період з дати укладення договору від 14.01.2022 року по 13.02.2022 року не здійснив оплату суми нарахованих процентів. Посилання позивача на умови пункту 4.3 щодо автопролонгації строку кредиту без згоди відповідача, у випадку наявності у позичальника на дату закінчення строку кредиту заборгованості, є безпідставним. Частиною восьмою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»установлено, що нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Відповідачка заперечувала погодження між сторонами умов щодо продовження (пролонгації) строку кредиту понад 30 днів, що підтверджується змістом її заяви про перегляд заочного рішення. Виходячи з викладеного, встановивши погодження між сторонами умов (пункту 4.2.2) про продовження строку користування кредитом через ініціативу позичальника (здійснення платежу на користь товариства), яку має право погодити позикодавець; приймаючи до уваги нечіткість умов пункту 4.3 про автопролонгацію строку кредитування без згоди позичальника з урахування погоджених умов у вказаному пункті 4.2.2; враховуючи заперечення відповідачкою таких умов про автопролонгацію строку кредитування та положення статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суд дійшов висновку про недоведеність позивачем факту продовження строку кредитування понад тридцять днів, який було визначено у пункті 1.4 кредитного договору №5376281 від 14.01.2022 року. У зв`язку з цим, підстави для стягнення з відповідачки на користь позивача процентів за користування кредитом за межами строку кредитування(з 14.01.2022 по 13.02.2022 включно), а саме з 14.02.2022 року відсутні. Разом із тим, у вказаний період відповідачу нараховано 4987,50 грн. відсотків (розрахунок боргу та таблиця загальної вартості кредиту) після закінчення строку кредитування відповідачем сплачено згідно розрахунку позивача - 5462,50 грн на погашення відсотків. Різниця -475,00 грн. З огляду на вказані обставини, суд вважає за необхідне зарахувати 475,00 грн. направлені відповідачем на погашення відсотків на погашення суми боргу, який зменшити до 24525,00 грн. (25000 грн -475,0 грн) і стягнути на користь позивача у розмірі 24525,00 грн. Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши укладення між сторонами договору та наявність заборгованості за відповідачкою, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту. Крім того, в частині позовних вимог про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3 % річних, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Зобов`язання, яке виникло між сторонами, є грошовим. Матеріали справи не містять доказів належного виконання відповідачем умов кредитного договору. Інших підстав, що б свідчили про припинення між сторонами грошового зобов`язання, судом не встановлено. За встановленого вище, позивач має право вимагати від відповідача сплати 3 % річних за період прострочення грошового зобов`язання та інфляційних втрат. Разом з тим, відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 рокуна території України з 24 лютого 2022 року строком на 90 днів введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на теперішній час. Відтак, позивачем не враховано вищевказаних перехідних положень ЦК України та здійснено розрахунок інфляційних втрат за період з вересня 2022 року по червень 2023 року та розрахунок 3 % річних за період з 15.10.2022 року по 01.09.2023 року. Більш того, в судовому засіданні встановлено, що позивачем невірно було нараховано інфляційні втрати та 3 % річних на всю суму заборгованості (72975 грн.), оскільки вони повинні нараховуватися на тіло кредиту (на суму позики). Виходячи з наведеного не підлягають задоволенню вимоги позивача, щодо стягненню інфляційних витрат за період: вересень 2022р. - вересень 2023р. та 3% річних -з 15.10.2022 по 01.09.2023. З огляду на вказане, позовні вимоги суд задовольняє частково і вважає за необхідне стягнути з відповідача 24525,00 грн. - основного боргу. В частині стягнення відсотків, інфляційних втрат та 3% річних суд відмовляє. Що стосується вимог позивача щодо стягнення 10000,00 грн. витрат на правничу допомогу, суд приходить до наступного. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Суд зауважує, що позивач заявив вимоги про стягнення судових витрат з позивача, які складаються з судового збору, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору в розмірі 2147,20 грн. За результатами розгляду справи, витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами у порядку, визначеному статтею 137 ЦПК України. Зокрема, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджуються здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт, виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 137 ЦПК України). При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір про надання правової допомоги № 10\\07-2023 від 10.07.2023 року, укладений з адвокатом Столітнім М.М., звіт про надання правової допомоги від 23.08.2023, платіжну інструкцію № 574 від 24.08.2023 на суму 10 000,00 грн. При цьому, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19). Відповідач не заявляв клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, з підстав не співмірності витрат та не виконав обов`язку доведення не співмірності витрат. Враховуючи зазначені положення законодавства, якими встановлено, що витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, а також той факт, що позивач належним чином документально підтвердив такі витрати, та з врахуванням часткового задоволення позову, відсутності клопотання відповідача про зменшення цих витрат, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати на правову допомогу пропорційно до розміру задоволених вимог (30,27 % задоволено) 3027,00 грн. Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як встановлено в судовому засіданні, позивач поніс судові витрати у вигляді витрат на сплату судового збору в сумі 2147,20 грн., а тому дані витрати суд у відповідності ст. 141 ЦПК України стягує з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто в сумі 649грн.96 коп.

Outcome: partial