Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-19 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить, визнати недійним договір купівлі-продажу від 05.07.2021 року серія та номер 1292, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В.; витребувати з чужого незаконного володіння ТОВ «Нерухомість - законі і порядок» на користь [PERSON] квартиру [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначено, що 17.04.2007 року між ВАТ «КБ «Надра» (далі Банк) та [PERSON] (далі позивач) було укладено кредитний договір №17/04/2007/840-Н/193, відповідно до умов якого позивач, як позичальник, отримала грошові кошти в сумі 50 500,00 доларів США на строк до 16.04.2027 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,99 % річних. В той же день між банком та позивачем було укладено договір іпотеки, серія та номер 5479, посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтак В.Я., відповідно до умов якого іпотекодавець з метою забезпечення виконання зобов`язання, що витікає з кредитного договору, передає в іпотеку, а іпотекодержатель приймає у іпотеку предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] . В результаті укладання шлюбу 29.02.2008 року між [PERSON] та [PERSON] , позивач змінила прізвище на « [PERSON] ». У вересні 2021 року позивачу стало відомо про те, що в дверях квартири [ADDRESS] невідомі особи змінили замки та встановили охоронну систему, повністю позбавивши можливості доступу до житла. Представник позивача зазначив, що після намагань вийти на комунікацію з даними особами, позивачу стало відомо, що ніби вони є представниками нового власника квартири, внаслідок її придбання (купівлі), а тому використовують її на свій розсуд. Також, вдалось дізнатись, що дані особи мають відношення до ТОВ «Нерухомість - закон та порядок», яке ніби придбало дану квартиру у ТОВ «Преміум Лігал Колекшн», яке в свою чергу набуло право вимоги до позивача та стало кредитором у кредитному (іпотечному) зобов`язанні внаслідок придбання права вимоги до позичальника у банка. Отримавши Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів - нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна позивачу стало відомо, що рішенням державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пономарьової Д.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 59106672 від 05.07.2021 року на підставі Договору № GL3N217215_ПB про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, серія та номер: 2891, виданий 30.04.2020, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравець О.О., змінено іпотекодержателя з банку на ТОВ «Преміум Лігал Колекшн»; 05.07.2021 року між ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» та ТОВ «Нерухомість - закон та порядок» було укладено договір купівлі-продажу, серія та номер: 1292, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В.; даний договір став підставою для прийняття рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пономарьової Д.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 59106672 від 05.07.2021 року, яким зареєстровано право власності на квартиру за ТОВ «Нерухомість - закон та порядок». Внаслідок вказаного договору та рішення про державну реєстрацію речових прав, квартира позивача, що була предметом іпотеки, перейшла у власність ТОВ «Нерухомість - закон та порядок». При цьому, у позовній заяві зазначено, що жодних угод щодо відчуження житла з будь - якими особами, в тому числі з відповідачами, позивач ніколи не укладала, не уповноважувала жодних осіб на укладання правочинів. У квартирі, що була предметом іпотеки, зареєстрована сама позивач та її неповнолітні діти: [PERSON] , 2010 року народження та [PERSON] , 2011 року народження. Таким чином, на думку представника позивача, [PERSON] , будучи власником нерухомого майна, що перебувало в іпотеці, була незаконно (протиправно) позбавлена права власності на квартиру, яка опинилась у власності ТОВ «Нерухомість - закон та порядок» на підставі договору купівлі - продажу, укладеного з ТОВ «Преміум Лігал Колекшн». Крім цього, ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» не додержано визначеної законом процедури направлення позивачу вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та попередження про намір звернути стягнення на предмет іпотеки, жодного договору про задоволення вимог іпотекодержателя не укладалось, а нотаріус при посвідченні договору на ці обставини увагу не звернув; жодних повідомлень та договорів на заміну кредитора (іпотекодержателя) у кредитному (іпотечному) зобов`язанні позивачу не надавалось, ціна продажу предмета іпотеки не була погоджена з іпотекодавцем, а отже повинна була бути встановлена на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна; оспорюваним правочином були порушені права неповнолітніх дітей, які мають право користування згадуваною квартирою; позасудовий спосіб звернення стягнення було здійснено з порушенням Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», що свідчить про наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним та витребовування майна. Виходячи з цього, позивач вимушена звернутись до суду з метою захисту та відновлення порушених прав. Ухвалою від 26.07.2022 року позовну заяву залишено без руху (т. 1 а.с. 55-56). Ухвалою суду від 26.07.2022 року частково задоволено заяву про забезпечення позову. Накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , що на праві власності належить ТОВ «Нерухомість - закон та порядок», ідентифікаційний номер юридичної особи - 43490236 (т. 1 а.с. 57-58). Ухвалою суду від 29.08.2022 року у справі відкрито загальне позовне провадження (т. 1 а.с. 72). 12.10.2022 року судом отримано відзив на позовну заяву ТОВ «Преміум Лігал Колекшн», в якому представник просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначив, що у статті 5 договору іпотеки від 17.04.2007 року визначено порядок задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до п.5.1. договору іпотеки, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання зобов`язання в цілому або в тій чи іншій його частині, а також у випадку порушення іпотекодавцем будь-яких зобов`язань за таким договором або будь-яких гарантій та запевнень, наданих іпотекодержателю за таким договором. Пунктом 5.3. договору іпотеки передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; домовленості сторін на передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею Закону України «Про іпотеку». Пунктом 5.4. даного договору також надано право іпотекодержателю на свій розсуд вибрати умови та порядок звернення стягнення на предмет іпотеки в межах, передбачених п.5.3. цього договору. 17.04.2007 року своєю заявою позивач зобов`язалась не прописувати малолітніх та неповнолітніх дітей на час дії кредиту. Внаслідок невиконання позивачем взятих на себе зобов`язань по поверненню кредитних коштів за договором №17/04/2007/840-Н/193 від 17.04.2007 року, ВАТ «КБ «Надра» (який в подальшому змінив тип акціонерного товариства на Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «НАДРА») вимушене було звернутися до суду. 08.02.2013 року повторним заочним рішенням Корольовського районного суду м. Житомира у справі №296/1341/13-ц, яке ніким не оскаржувалося, задоволено позов ВАТ КБ «Надра» в особі філії ВАТ КБ «Надра» до [PERSON] та [PERSON] та з останніх стягнуто в солідарному порядку на користь позивача заборгованість в розмірі 485195,08 грн, а також 1700 грн судового збору та 120 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення. Таким заочним рішенням Корольовського районного суду м. Житомира встановлені преюдиційні обставини, а саме факт невиконання [PERSON] умов кредитного договору №17/04/2007/840-Н/193 від 17.04.2007 року. 30.04.2020 року між Банком та ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» укладено договір №GL3N217215_ПB про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравець О.О., зареєстрований в реєстрі за №2891, відповідно до якого ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» набуло права вимоги за кредитним договором №17/04/2007/840-Н/193 від 17.04.2007, боржниками за яким є позивач та [PERSON] , Договорами поруки, права Іпотекодержателя за Договором іпотеки, права Заставодержателя за Договором застави, укладеним у забезпечення належного виконання кредитних зобов`язань позичальника, відповідно до витягу з реєстру боржників до Договору №GL3N217215_ПВ про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги від 30.04.2020 року. Постановою Житомирського апеляційного суду від 26.05.2021 року № 296/1341/13-ц змінено сторону стягувана ПАТ «Комерційний Банк «Надра» на його правонаступника ТОВ «Преміум Лігал Колекшн». Тобто, кредитором за кредитним договором, іпотекодержателем за договором іпотеки є ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» та володіє тим обсягом прав, що і ПАТ «КБ «Надра», зокрема, правами, які передбачені статтею 5 договору іпотеки від 17.04.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міс нотаріального округу Сєтак В.Я. та зареєстрований за №5480. ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» повідомляло позивача про заміну кредитора та іпотекодержателя у зобов`язанні, тричі направляло вимогу про усунення порушень в порядку ст. 35 Закону України «Про іпотеку», зокрема: 17.06.2020 року направлено вимогу про усунення порушень, повідомлення відступлення права вимоги та повідомлення про відступлення прав за договором іпотеки на наступні адреси: [ADDRESS] та [ADDRESS] . Вказані листи позивачем отримані не були та повернулися на поштову адресу ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» за закінченням терміну зберігання. 23.09.2020 року направлено вимогу про усунення порушень, повідомлення відступлення права вимоги та повідомлення про відступлення прав за договором іпотеки на такі ж адреси. Вказані листи позивачем також отримані не були та повернулися на поштову адресу ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» за закінченням терміну зберігання. 11.03.2021 року на поштову адресу позивача направлена вимога про усунення порушень, яка була отримана 17.03.2022 року. Впродовж чотирьох місяців з дня отримання вимоги позивач до ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» не зверталась, вимогу про усунення порушень не виконала, у зв`язку із чим Товариство скористалось своїм правом іпотекодержателя. Стосовно ціни продажу предмету іпотеки позивач приходить до хибних висновків стосовно обов`язкового погодження ціни продажу з нею. На виконання ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» звернувся до суб`єкта оціночної діяльності, що підтверджується звітом про оцінку майна: житлового приміщення (квартири) загальною площею 29,14 кв.м. (з яких 16,1 кв.м. житлова площа), яке знаходиться за адресою - [ADDRESS] . Спірний договір купівлі-продажу від 05.07.2021 року, серія та номер 1292, не порушує права неповнолітніх дітей з огляду на те, що порушення їх прав відбулося з моменту реєстрації їх квартирі, що обтяжена іпотекою, оскільки позивачем порушено умови іпотечного договору та заяви від 17.04.2007 року, зареєстровано у іпотечній квартирі неповнолітніх дітей без попереднього дозволу іпотекодержателя. Дані дії спрямовані на уникнення відповідальності за порушення умов кредитного договору. Своїми діями позивач свідомо порушила права [PERSON] та [PERSON] , адже при їх реєстрації у квартирі їх право користування вже було обмеженим. На спірні правовідносини дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не поширюється, оскільки у власності позивача знаходиться інше нерухоме майно. Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна у позивача у власності знаходиться інше нерухоме майно - 1/4 квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивачем навмисно не вказано, що у її власності знаходиться інше нерухоме житлове майно, адже за його наявності дія згадуваного Закону на житло, що є предметом іпотеки, не поширюється. На думку відповідача не відповідають дійсності твердження позивача стосовно вибуття майна з її власності не з її волі іншим шляхом, оскільки своїм підписом на договорі іпотеки [PERSON] надала згоду іпотекодержателю звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання взятих на себе зобов`язань. Позивач добровільно передала квартиру в іпотеку та зважаючи на те, що їй достеменно відомо про невиконання нею зобов`язань за кредитним договором, вона мала усвідомлювати наслідки нехтування такими обов`язками. Позивачем обрано неправильний спосіб захисту, оскільки одночасне пред`явлення позовних вимог про витребування майна чужого незаконного володіння (віндикація) та про визнання недійсним правочину застосуванням реституції є помилковим, вказані позовні вимоги є взаємовиключними, а рішення, яким одночасно будуть задоволені такі вимоги, призведе конфлікту інтересів та неможливості одночасного виконання цих вимог, адже виконання однієї вимоги виключає можливість виконання іншої, що в свою чергу є безумовною підставою для відмови у задоволенні позову (т. 1 а.с. 80-87). 12.10.2022 року від представника ТОВ «Нерухомість - закон та порядок» надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначив, що позивачем не додано доказів, що свідчать, про порушення ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» процедури направлення позивачу вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та попередження про намір звернути стягнення на предмет іпотеки. Незгода позивача з ціною відчуження предмета іпотеки не є підставою для визнання недійсним договору купівлі-продажу від 05.07.2021 року. За змістом довідки, наданої позивачем, що міститься у матеріалах справи, вбачається, що частка власності квартири останньої складала 1/1, тобто будь-які зареєстровані права неповнолітніх дітей на квартиру відсутні, доказів зворотнього матеріали справи не містять. З огляду на наявність у позивачки іншого нерухомого майна, а саме 1/4 частки квартири [ADDRESS] , дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не поширюється. Матеріали справи не містять доказів, що квартира за адресою: [ADDRESS] , використовується позивачем як місце постійного проживання позичальника. Договір іпотеки, посвідчений 17.04.2007 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я. за реєстровим №5479, позивачем не оспорювався, тобто права та обов`язки за ним є чинними, [PERSON] добровільно передала квартиру в іпотеку та через невиконання взятих на себе кредитних зобов`язань втратила право власності на неї у зв`язку з продажем на підставі статті 38 Закону України «Про іпотеку», а тому не може бути витребувана квартира, що була предметом договору іпотеки з власності ТОВ «Нерухомієте Закон та Порядок» з огляду на той факт, що обставина, зазначена позивачем для витребування майна від добросовісного набувача не відповідає дійсності (т. 1 а.с. 152-155). Відповіддю на відзив, отриманим судом 23.11.2022 року, представник позивача просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Зазначив, що жодної письмової вимоги про усунення порушень основного зобов`язання та попередження про намір звернути стягнення на предмет іпотеки від кредитора (іпотекодержателя) не отримувала, а належні докази на підтвердження даних обставин відсутні. Накладна про відправку, опис вкладення у цінний лист та повідомлення про вручення не стосуються одного й того ж листа та вимоги про усунення порушення від 12.02.2021 року № 318. В повідомленні про вручення зазначено дату одержання листа: 17.03.2021 року, проставлено підпис та зазначено [PERSON] . При цьому, жодного листа 17.03.2021 року позивач не отримувала, проставлений підпис її не належить. З наданих відповідачем доказів вбачається, що після ухвалений судового рішення про стягнення з позивача боргу від 08.02.2013 року, кредитором продовжувалось нараховування відсотків (процентів) за кредитом, що є протиправним. Так, розмір процентів у рішенні суду та у вимозі про усунення порушення відрізняється (за рушення суду - 71858 грн. 96 коп.; у вимозі - 250 222, 58 грн). Відрізняється навіть сума основного боргу - за рішенням суду заборгованість за тілом кредиту становить 391 606 грн. 33 коп., а у вимозі про усунення порушення - 1 326272,75 грн. Це свідчить, на переконання представника позивача, про те, що ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» здійснив звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання в рахунок погашення неіснуючого (невірного) розміру заборгованості за кредитом. ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» не дотримано вимог ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку», а тому він не набув право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, зокрема продажу від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку». Матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження виконання вимог статті 38 ЗУ «Про іпотеку» та направлення позивачу повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання та намір укласти договір купівлі-продажу. Жодних повідомлень та договорів на зміну кредитора (іпотекодержателя) у кредитному (іпотечному) зобов`язанні позивачу не надавалось. Позивач не надавала жодним особам доступу до свого житла для огляду, а за таких обставин провести оцінку та визначити ринкову ціну продажу предмета іпотеки не вдається за можливе. Іпотекодержатель, який реалізував предмет іпотеки, не надсилав іпотекодавцю звіт про розподіл коштів від продажу предмета іпотеки. Заінтересовані особи були позбавлені можливості оспорити оцінку іпотечного майна. Дані доводи позивача жодним чином не спростовано відповідачем та підтверджують порушення порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки. У квартирі, що була відчужена на підставі оспорюваного договору в порядку звернення стягнення на предмет іпотеки, зареєстрована сама позивач та її неповнолітні діти: [PERSON] , 2010 року народження та [PERSON] , 2011 року народження. Щодо реєстрації місця проживання дітей у квартирі зазначив, що відповідачем не спростовано факту реєстрації місця проживання дітей на момент звернення стягнення та продажу предмета іпотеки. Посилання відповідача на те, що факт реєстрації проживання дітей у квартирі не доведено є абсолютно безпідставним, адже спростовується матеріалами справи (зокрема довідкою про реєстрацію місця проживання). На думку позивача діти мають право користування даним житлом, а тому для вчинення правочину щодо такого нерухомого майна необхідний попередній дозвіл органу опіки та піклування, який не надавався, що свідчить про порушення прав дітей та наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним. Іпотечний статус майна не унеможливлює реєстрацію місця проживання дитини, а факт такої реєстрації та (або) дії щодо реєстрації дітей у квартирі жодними особами не оспорено, судове рішення про скасування та (або) незаконність реєстрації місця проживання дітей у квартирі або виселення - відсутнє. Реєстрація місця проживання дітей є обов`язком батьків та здійснюється з метою забезпечення гарантування житлових прав дитини. Частка квартири, на яку посилається відповідач, не є іншим нерухомим житловим майном в розрізі положень норм матеріального права та Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Жодного нормативного обгрунтування та доводів стосовно того, що 1/4 квартири за адресою: [ADDRESS] є іншим нерухомим житловим майном, що унеможливлює застосування мораторію на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті у даних правовідносинах, відповідачем не наведено. Отже, позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки здійснено з порушенням Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», що свідчить про наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним. Предмет іпотеки вибув із володіння позивача поза його волею, оскільки таке вибуття відбулось в порушення порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки, а також на підставі договору купівлі-продажу, який є недійсним та без жодного волевиявлення позивача (т. 1 а.с. 231-241). 23.11.2022 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив іншого відповідача - ТОВ «Преміум Лігал Колекшн», яка за змістом є аналогічною відповіді на відзив ТОВ «Нерухомість - закон та порядок» (т. 1 а.с. 243-253). Запереченням на відповідь на відзив представник ТОВ «Нерухомість - закон та порядок» просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначив, що відповідь на відзив не містить жодних поважних причин, на підставі яких позивач ухилялась від отримання поштових повідомлень, тому повідомлення від 17.06.2020 року та від 23.09.2020 року вважаються належними. У відповідності до ч. 1 п. 106 Правил надання послуг працівником поштового зв`язку, затвердженого Постановою КМУ від 05.03.2009 року, у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення достатнім є проставлення лише прізвища отримувача, що спростовує твердження позивача про те, що підпис на повідомленні проставлений не нею. Не стосуються позовних вимог та суті спору розмір заборгованості за кредитом, тому така обставина не має встановлюватися судом. Ціна продажу іпотеки не перевищує розмір заборгованості, визначений рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 08.02.2013 року. Жодною з існуючих норм права не визначено, що частка у праві власності на квартиру не є правом власності на нерухоме майно та не виключає того факту, що позивач може користуватись ним (т. 2 а.с. 11-13). В судовому засіданні 20.02.2024 року представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві та відповідях на відзиви. Представник відповідача ТОВ "Преміум Лігал Колекшн" Ващук Ю.С. заперечувала проти задоволення позовних вимог, просила відмовити у їх задоволенні в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Інші учасники справи в судове засідання не з`явились. Представник служби у справах дітей Житомирської міської ради неодноразово в ході розгляду справи подавав клопотання про розгляд справи без його участі, при вирішенні спору покладався на розсуд суду. Заслухавши сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 17.04.2007 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я., зареєстрований в реєстрі за №5477, згідно з умовами якого [PERSON] передав у власність (продав) [PERSON] квартиру [ADDRESS] . (т. 1 а.с. 22-24). Заявою від 17.04.2007 року, посвідченою приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я., зареєстрованою в реєстрі за №5478, [PERSON] повідомив проведення в повному обсязі розрахунків [PERSON] за договором купівлі-продажу від 17.04.2007 року №5477 (т. 1 а.с. 25). 23.04.2007 року прийнято рішення про реєстрацію права власності згадуваної квартири за [PERSON] , що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №14337624 від 23.04.2007 року (т. 1 а.с. 26). 17.04.2007 року між ВАТ «Комерційний банк «НАДРА та [PERSON] було укладено кредитний договір №17/04/2007/840-Н/193, відповідно до п.п. 1.1., 1.3.1., 1.4. якого позивач, як позичальник, отримала грошові кошти у сумі 50 500,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,99 % річних, строком до 16.04.2027 року. Пунктом 1.2. кредитного договору визначено ціль кредитування - проведення розрахунків по договору купівлі-продажу від 17.04.2007 р., що укладений між позичальником та [PERSON] . Пунктами 4.2.3., 4.2.4. договору визначено право банку вимагати від позичальника дострокового виконання зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, якщо позичальник протягом 14 днів від дати отримання вимоги банку про надання додаткового забезпечення виконання зобов`язання, його не надасть або запропоноване забезпечення не влаштує банк; вимагати від позичальника дострокового виконання зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів якщо позичальник не вніс черговий платіж у термін, визначений п. 3.3.3. такого договору (т. 1 а.с. 27-30). В забезпечення виконання умов вказаного кредитного договору 17.04.2007 року між ВАТ «Комерційний банк «Надра» та [PERSON] укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтак В.Я. та зареєстрований за №5479 (т. 1 а.с. 31-33). Відповідно до вищевказаного договору, [PERSON] передала в іпотеку нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] . У статті 5 договору іпотеки визначено порядок задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до п.5.1. договору іпотеки, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання Зобов`язання в цілому або в тій чи іншій його частині, а також у випадку порушення іпотекодавцем будь-яких зобов`язань за цим договором або будь-яких гарантій та запевнень, наданих Іпотекодержателю за цим договором. Пунктом 5.3. договору іпотеки передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; домовленості сторін на передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею Закону України «Про іпотеку». Пунктом 5.4. даного договору також надано право іпотекодержателю на свій розсуд вибрати умови та порядок звернення стягнення на предмет іпотеки в межах, передбачених п.5.3. цього договору. 17.04.2007 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я. на підставі ст. 73 ЗУ «Про нотаріат» та у зв`язку з посвідченням договору іпотеки, накладено заборону на відчуження предмета іпотеки - квартири [ADDRESS] . 29.02.2008 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис №228, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Після реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (т. 1 а.с. 40). Позивач є матір`ю [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження (т. 1 а.с. 38-39). Заявою від 17.04.2007 року позивач зобов`язалась на час дії кредиту не прописувати малолітніх та неповнолітніх дітей (т. 1 а.с. 90). З довідки ЖБК №2 №1622 вбачається, що позивач та її діти зареєстровані у квартирі [ADDRESS] , з 07.02.2014 року (т. 1 а.с. 37). На виконання вимог ухвали Богунського районного суду м. Житомира від 22.11.2022 року (т. 1 а.с. 220) управлінням ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради надано інформацію про те, що позивач та її діти в період з 07.02.2014 року по 06.09.2022 року були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (т. 2 а.с. 4). Повторним заочним рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 08.02.2013 року у справі №296/1341/13-ц, яке не оскаржувалося сторонами, задоволено позов ВАТ КБ «Надра» в особі філії ВАТ КБ «Надра» до [PERSON] та [PERSON] та з останніх стягнуто в солідарному порядку на користь позивача заборгованість в розмірі 485195,08 грн, а також 1700 грн судового збору та 120 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення (т. 1 а.с. 91). 30.04.2020 року між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» укладено договір №GL3N217215_ПB про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравець О.О., зареєстрований в реєстрі за №2891, відповідно до якого ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» набуло права вимоги за кредитним договором №17/04/2007/840-Н/193 від 17.04.2007, боржниками за яким є позивач та [PERSON] , Договорами поруки, права Іпотекодержателя за Договором іпотеки, права Заставодержателя за Договором застави, укладеним у забезпечення належного виконання кредитних зобов`язань позичальника, відповідно до витягу з реєстру боржників до Договору №GL3N217215_ПВ про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги від 30.04.2020 року (т. 2 а.с. 66-68). Постановою Житомирського апеляційного суду від 26.05.2021 року № 296/1341/13-ц змінено сторону стягувача ПАТ «Комерційний Банк «Надра» на його правонаступника ТОВ «Преміум Лігал Колекшн», що не заперечувалось сторонами по справі. На виконання вимог ухвали суду від 17.10.2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В. надано копію нотаріальної справи щодо посвідчення договору купівлі-продажу від 05.07.2021 року, серія та номер 1292, укладеного між ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» та ТОВ «Нерухомість закон та порядок» (т. 2 а.с. 58-94). ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» неодноразово повідомляло позивача про заміну кредитора та іпотекодержателя у зобов`язанні, тричі направляло вимогу про усунення порушень в порядку ст. 35 Закону України «Про іпотеку», зокрема: 17.06.2020 року направлено вимогу про усунення порушень, повідомлення відступлення права вимоги та повідомлення про відступлення прав за договором іпотеки на наступні адреси: [ADDRESS] та [ADDRESS] (т. 1 а.с. 93-97). Вказані листи позивачем отримані не були та повернулися на поштову адресу ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» за закінченням терміну зберігання (т. 1 а.с. 103-105). 23.09.2020 року направлено вимогу про усунення порушень, повідомлення відступлення права вимоги та повідомлення про відступлення прав за договором іпотеки на такі ж адреси т. 1 а.с. 106-108). Вказані листи позивачем також отримані не були та повернулися на поштову адресу ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» за закінченням терміну зберігання (т. 1 а.с. 112-113). 11.03.2021 року на поштову адресу позивача направлена вимога про усунення порушень, яка була отримана 17.03.2022 року (т. 1 а.с. 115-116). 31.05.2021 року на замовлення ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» об`єктом оціночної діяльності ТОВ «Венс Фін Капітал» проведено оцінку належної на той час позивачу квартири [ADDRESS] , вартість квартири згідно звіту становить 137514, 00 грн (т. 1 а.с. 117-118). 05.07.2021 року між ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» (продавцем) та ТОВ «Нерухомість - законі і порядок» (покупцем) укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В., зареєстрований в реєстрі за №1292 (т. 2 а.с. 63-64). Відповідно до умов договору продавець, діючи відповідно до ст. 38 Закону України «Про іпотеку», продав, а покупець купив належну позивачу квартиру [ADDRESS] . Право на продаж такої квартири будь-якій особі належить іпотекодержателю на підставі договору іпотеки від 17.04.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я., зареєстрованим в реєстрі за №5477, та договором від 30.04.2020 року, укладеним між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» №GL3N217215_ПB про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравець О.О., зареєстрованим в реєстрі за №2891. На підставі вказаного договору купівлі-продажу від 05.07.2021 року, заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ТОВ «Нерухомість - законі і порядок» від 05.07.2021 року, державний реєстратор прав на нерухоме майно приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьова Д.В. прийняла рішення про державну реєстрацію квартири [ADDRESS] , за ТОВ «Нерухомість - законі і порядок» (т. 2 а.с. 59, 62). Таким чином, ТОВ «Нерухомість - законі і порядок» набуло право власності на вказану квартиру, що була предметом іпотеки за договором іпотеки від 17.04.2007 року, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №264444949 (т. 2 а.с. 65). Відповідно до статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» (далі Закон), іпотека - це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша статті 3 Закону). Вона має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону). Підстави припинення іпотеки окремо визначені в статті 17 Закону, відповідно до частини першої якої іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом, тобто припинення іпотеки можливе виключно з тих підстав, які передбачені Законом України "Про іпотеку". Згідно із ч. 4 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «По іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Відповідно до абз. 3 ч. 3 ст. 36 даного Закону, договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Водночас, право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки іпотекодержателем третій особі визначено статтею 38 Закону України «Про іпотеку». Згідно ч. 1 ст. 38 ЗУ «Про іпотеку» якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. Згідно ч. 2 ст. 38 ЗУ «Про іпотеку» протягом тридцятиденного строку з дня отримання такого повідомлення особа, яка має зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, вправі письмово повідомити іпотекодержателя про свій намір купити предмет іпотеки. З дня отримання іпотекодержателем цього повідомлення вказана особа набуває переважне право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя. Якщо таких повідомлень надійшло декілька, право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя належить особі, яка має вищий пріоритет своїх зареєстрованих прав чи вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 38 ЗУ «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у пункті 61 постанови від 29.05.2019 року у справі 310/11024/15-ц дійшла висновків, що звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону №898-ІV, можливе лише за умови, що сторони договору іпотеки не передбачили цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, яке прирівнюється до такого договору за юридичними наслідками. Якщо ж сторони договору іпотеки передбачили такий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 цього Закону, є неналежним способом захисту. Аналогічний висновок міститься у пунктах 8.4, 8.5, 8.6 постанови Великої Палати ВСУ у постанові від 15.06.2021 року по справі №922/2416/17. Відповідно до ст. 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Як встановлено ст. 514 Цивільного кодексу України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Згідно положення частини 1, 3 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правам та обов`язками наділені обидві сторони договору. Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 Цивільного кодексу України). Згідно з ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту або із суті відносин між сторонами. Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Презумпція правомірності правочину є важливою гарантією реалізації цивільних прав учасниками цивільних відносин. Вона полягає у припущенні, що особа, вчиняючи правочин, діє правомірно. Своїм підґрунтям встановлення презумпції правомірності правочину має визначальні засади цивільного права як свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; справедливість, добросовісність та розумність цивільного законодавства (ст. 3 Цивільного кодексу України). Згідно з цими засадами припускається, що особа може, реалізуючи своє право свободи договору (а точніше - право свободи правочину), вчиняти з метою створення, зміни, припинення тощо цивільних прав і обов`язків будь-які правомірні дії. При цьому не вимагається прямої вказівки на правомірність тих чи інших дій у акті цивільного законодавства: достатньо, що закон не визначає ці дії як заборонені. Згідно з частинами 1, 2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За положеннями частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Пунктом 1 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката. Відповідно до статті 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (ст. 18 ЗУ «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», іншими законами України та цим Порядком (п. 40 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1127). За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає. Такий правовий висновок викладено в Постанові Верховного Суду від 24.01.2020 у справі № 910/10987/18. У висновку, зробленому у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 лютого 2019 року у справі №646/3972/16-ц (провадження №61-28761св18) зазначається, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (п. 6 ст. 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена ст. 228 ЦК України. Щодо посилання представника позивача на недодержання визначеної законом процедури направлення позивачу вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та попередження про намір звернути стягнення на предмет іпотеки. Як зазначалося вище, ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» неодноразово повідомляло позивача про заміну кредитора та іпотекодержателя у зобов`язанні, неодноразово направляло вимогу про усунення порушень в порядку ст. 35 Закону України «Про іпотеку», що підтверджено належними та допустимими доказами. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційні цивільного суду від 11 серпня 2021 року в справі № 715/1788/19 (провадження № 61-6548св1 зазначено, що: «за змістом частини першої статті 33 та частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише якщо останнє не виконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає іпотекодержателю звернутися з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до частини другої статті 35 Закону України «Про іпотеку». Вимоги частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» не перешкоджають іпотекодержателю здійснювати права, визначені цим Законом та/або іпотечним договором, без попереднього повідомлення іпотекодавця тільки тоді, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки (частина третя зазначеної статті). Умови договору іпотеки та вимоги частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» пов`язують можливість задоволення вимог кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки з дотриманням іпотекодержателем процедури належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання. Належним слід вважати надсилання вимоги з дотриманням встановленого договором порядку на адресу отримувача, яка вказана в договорі або додатково повідомлена відповідно до умов договору. Якщо такий порядок договором не визначений, відповідно до звичаїв ділового обороту належне направлення вимоги може здійснюватися засобами поштового зв`язку чи кур`єрської служби, які дозволяють встановити зміст відправлення та підтвердити його вручення, наприклад, цінним листом з описом вкладеного відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що належним дотриманням іпотекодержателем процедури повідомлення іпотекодавця та боржника, якщо він є відмінним від іпотекодавця, про вимогу стосовно усунення порушення також слід вважати також таке повідомлення, що було надіслане належним чином, проте не отримане внаслідок недбалості або ухилення від отримання. […] В разі дотримання іпотекодержателем порядку належного надсилання вимоги про усунення порушення основного зобов`язання діє презумпція належного повідомлення іпотекодержателя про необхідність усунення порушень основного зобов`язання, яка може бути спростована іпотекодавцем в загальному порядку. За відсутності такого належного надсилання вимоги відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець не набуває права звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Таким чином, недотримання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» щодо належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання унеможливлює застосовування позасудового способу задоволення вимог іпотекодержателя». При цьому метою повідомлення іпотекодержателем іпотекодавця та інших осіб є доведення до їх відома наміру іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Тому іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання лише за умови належного надсилання вимоги, коли іпотекодавець фактично отримав таку вимогу або мав її отримати, але не отримав внаслідок власної недбалості чи ухилення від такого отримання». Щодо застосування ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Представник позивача посилається на порушення положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Так, підпунктом 1 пункту 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», встановлено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати його (відчужувати без згоди власника). Отже, мораторій на звернення стягнення на нерухоме житлове майно, що є предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», встановлено тільки щодо примусового відчуження такого майна без згоди власника. Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, а тому існує тільки правова підстава, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону. Договір іпотеки від 17.04.2007 року визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки (п.п. 3.3.2., 3.3.6., 4.4. договору). Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Як вбачається з інформаційної довідки №310951876 від 27.09.2022 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта позивач є власником 1/4 квартири [ADDRESS] (т. 1 а.с. 119-127). Таким чином, встановивши, що позивачу на праві приватної власності належало інше нерухоме майно - 1/4 квартири [ADDRESS] , правових підстав для застосування ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» немає. Крім того, матеріалів справи вбачається, що між сторонами спір щодо звернення стягнення на предмет іпотеки не розглядався, перереєстрація права власності відбулась не на підставі виконавчого напису нотаріуса, виконавче провадження щодо звернення стягнення на предмет іпотеки і примусове виконання виконавчих документів не здійснювалося. Таким чином, примусове звернення стягнення на предмет іпотеки не відбувалося (аналогічна правова позиція і висновки викладені Верховним судом України у Постанові від 30.09.2015 у справі № 6-1309цс15)....». Щодо посилання представника позивача на порушення оспорюваним правочином прав неповнолітніх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи є житловий линок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у з оповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ст. 177 Сімейного кодексу України батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав: укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири; видавати письмові зобов`язання від імені дитини; відмовлятися від майнових прав дитини. В свою чергу згідно ч. 6 ст. 203 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 20.01.2016 у справі № 6-2940ц15, правочин, що вчинений батьками (усиновлювачами) стосовно нерухомого майна, право власності на яке чи право користування яким мають діти, за відсутності обов`язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування може бути визнаний судом недійсним (частина шоста статті 203, частина перша статті 215 ЦК України) за умови, якщо буде встановлено, що оспорюваний правочин суперечить правам та інтересам дитини, - звужує обсяг існуючих майнових прав дитини та/або порушує охоронювані законом інтереси дитини, зменшує або обмежує права та інтереси дитини щодо жилого приміщення, порушує гарантії збереження права дитини на житло. Сама по собі відсутність згоди органу опіки та піклування не дає підстав для висновку про порушення прав малолітніх дітей, адже укладення договору іпотеки не призвело до звуження обсягу, зменшення чи обмеження їх права, оскільки на момент укладення договору іпотеки малолітні діти не проживали та не були зареєстровані в квартирі. Банк, як іпотекодержатель, діяв добросовісно та пересвідчився, що в іпотечній квартирі не проживають неповнолітні діти, проте всупереч умовам договору іпотеки, а також заяви від 17.04.2007 року, якою позивач зобов`язалася на час дії кредиту не прописувати малолітніх та неповнолітніх дітей (т. 1, а.с. 90), боржником вчинені дії стосовно їх реєстрації з метою перешкоджання іпотекодержателю здійснювати дії стосовно реалізації такого майна. Як зазначалося вище, судом встановлено, що позивач разом зі своїми неповнолітніми дітьми зареєструвалися у квартирі, що була предметом іпотеки, 07.02.2014 року, тобто після укладенні договору іпотеки, та були зареєстровані у такій квартирі по 06.09.2022 року. Зареєструвавши своє місце проживання та місце проживання своїх неповнолітніх дітей у квартирі, позивач не повідомила про це ні Банк, ні його правонаступника ТОВ «Преміум Лігал Колекшн». Таким чином, при укладенні договору іпотеки права неповнолітніх дітей позивача порушеними не були, на момент укладення договору іпотеки ні позивач, ні її діти не були зареєстровані у квартирі, не користувалися таким нерухомим майном, не були зареєстровані на постійне місце проживання за адресою предмета іпотеки. Крім цього, наявність у позивача на праві приватної власності іншого нерухомого житлового майна свідчить, що майнові права та інтереси її дітей не були обмежені та/або порушені. Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1, ст. ст. 15-16 ЦК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах диспозитивності та змагальності. За такими принципами: кожна сторонами повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України); суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Тягар доказування покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України). Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 23 серпня 2016 року у справі «Дж. К. та інші проти Швеції» («J. K. AND OTHERS v. SWEDEN») зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри». Пріоритет у доказуванні надається не тому хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Враховуючи вищевикладене, на основі системного аналізу норм права, якими врегульовано спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу від 05.07.2021 року серія та номер 1292, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Дар"єю Володимирівною, оскільки відповідачем спростовано доводи позивача щодо не повідомлення про зміну кредитора та не направлення вимоги про усунення порушень за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу належними та достовірними доказами, що в свою чергу дало право відповідачу застосувати позасудовий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя. Сама по собі відсутність згоди органу опіки та піклування не дає підстав для висновку про порушення прав малолітніх дітей, адже укладення договору іпотеки не призвело до звуження обсягу, зменшення чи обмеження їх права, оскільки на момент укладення договору іпотеки малолітні діти не проживали та не були зареєстровані в квартирі. Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання боржником зобов`язань за договором. Примусового виконання в даному випадку не відбулось, відповідач діяв на підставі умов іпотечного договору. Позивачу на праві приватної власності належало інше нерухоме майно - 1/4 квартири [ADDRESS] , тому правових підстав для застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» немає. Позовна вимога про витребування з чужого незаконного володіння ТОВ «Нерухомість - Закон та Порядок» на користь позивача квартири [ADDRESS] , є похідною від визнання недійсним договору купівлі-продажу від 05.07.2021 року, а тому задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed