Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-26 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла позовна заява [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] до Виконавчого комітету Вінницької міської ради, [PERSON] , про визнання незаконним та скасування рішення та права власності. Позов мотивовано тим, що рішенням Виконавчого комітету Вінницької міської ради народних депутатів №290 від 25.06.1992 будо надано дозвіл житловим органам м. Вінниці продати [PERSON] трикімнатну квартиру [ADDRESS] , що значиться у переліку під номером 1.335. Відповідно до діючого на той момент законодавства - громадянин, який бажає придбати в власність займану квартиру (будинок), подає заяву за місцем проживання до виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів або адміністрації підприємства, об`єднання, організації, у віданні або власності яких перебуває будинок. До заяви додається письмова згода членів сім`ї, проживаючих разом з ним, на придбання квартири (будинку) у його власність, довідка з місця проживання про склад сім`ї та прописка. Заява [PERSON] від 02.04.1992 підписана членами родини: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Позивач вказує, що він такої заяви не підписував і вважає що його підпис підроблений. Підпис [PERSON] також вважає підробленим, оскільки відповідно до рішення Замостянського районного народного суду [PERSON] визнаний недієздатним є інвалідом з дитинства та не вміє писати. Таким чином, на підставі даного документу рішенням Виконавчого комітету Вінницької міської ради народних депутатів №290 від 25.06.1992 «Про продаж квартир в житлових будинках м. Вінниці», за № 07-65/8 від 28.03.23 року, було надано дозвіл житловим органам м. Вінниці продати [PERSON] трикімнатну квартиру [ADDRESS] , що значиться у переліку під номером 1.335. На підставі цього рішення [PERSON] набула право власності на дану квартиру та 29.09.2006 року за нотаріально посвідченим договором дарування № 5- 737 подарувала дану квартиру [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла, [INFO] [PERSON] помер, [INFO] [PERSON] помер. 11.09.2021 [PERSON] отримав Свідоцтво про право на спадщину за законом №2708 на підставі якого набув право власності на трикімнатну квартиру [ADDRESS] . Рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради народних депутатів №290 від 25.06.1992 року, яким надано дозвіл на продаж вищезазначеної квартири, прийняте після набрання законної сили ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» і фактично позбавило позивача можливості реалізувати своє право на приватизацію. На підставі цього 21.06.2023 позивач звернувся до Вінницької міської ради з заявою про скасування незаконного рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради народних депутатів №290 від 25.06.1992 в частині надання дозволу житловим органам м. Вінниці продати [PERSON] трикімнатну квартиру [ADDRESS] , що значиться у переліку під номером 1.335 і 10.07.2023 була отримана відповідь № М/01/53742/1-00-10, за якою [PERSON] рекомендовано звернутись до суду. На підставі викладеного позивач звернувся до суду та просить визнати недійсним та скасувати рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради народних депутатів №290 від 25.06.1992 в частині надання дозволу житловим органам м. Вінниці продати [PERSON] трикімнатну квартиру [ADDRESS] , що значиться у переліку під номером 1.335 та визнати недійсним та скасувати право власності, що було набуте [PERSON] в порядку спадкування, на трикімнатну квартиру [ADDRESS] . Ухвалою суду від 27.07.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в загальному позовному провадженні, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 01.08.2023 клопотання представника позивача [PERSON] про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено. Слухання цивільної справи за позовом [PERSON] , до Виконавчого комітету Вінницької міської ради, [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішення та права власності вирішено проводити в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою системи EasyCon з представником позивача [PERSON] . Ухвалою суду від 07.09.2023 відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Ухвалою суду від 21.09.2023 клопотання представника відповідача [PERSON] про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено. Слухання цивільної справи за позовом [PERSON] , до Виконавчого комітету Вінницької міської ради, [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішення та права власності вирішено проводити в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою системи EasyCon з представником позивача [PERSON] . 23.10.2023 від представника відповідача [PERSON] адвоката Харченка Д.М. надійшла заява про застосування строку позовної давності. З поданої заяви вбачається, що 22.04.2011 Замостянський районний суд м. Вінниці ухвалив рішення у цивільній справі №2-90 за позовом [PERSON] до Виконавчого комітету Вінницької міської ради, [PERSON] та [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу та договору дарування. Даним рішенням суд відмовив [PERSON] у задоволенні його позовних вимог через пропуск строку звернення до суду. З вищезазначеного вбачається, що позов про визнання недійсним та скасування рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради народних депутатів № 290 від 25.06.1992 був пред`явлений до суду зі спливом строку позовної давності, у зв`язку з чим представник відповідача просить застосувати строк позовної давності при розгляді цивільної справи за позовом [PERSON] до Виконавчого комітету Вінницької міської ради та [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішення про право власності. 14.11.2023 представник позивача адвокат Волинець В.В. подав заперечення на заяву про застосування позовної давності та зазначив, що предметом позову, який був розглянутий Замостянським районним судом у справі № 2-90 2011р. від 22 квітня 2011 року було визнання недійсним договору купівлі-продажу №650 від 16.07.1992 та договору дарування номер 5-737 від 29.09.2006, тобто вимоги що регулюються цивільним кодексом і мають строки позовної давності, а в даному випадку позовні вимоги стосуються житлового права, регулюються Житловим кодексом, який не передбачає строків позовної давності. З огляду на вищевикладене, вважає заявлені відповідачем вимоги щодо застосування строків позовної давності безпідставними і тому заперечує щодо їх задоволення. Ухвалою суду від 14.11.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача адвокат Волинець В.В. позовні вимоги підтримав аргументуючи мотивами, викладеними в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Харченко Д.М. заперечив щодо задоволення позовних вимог, та просив відмовити в задоволенні у зв`язку з необґрунтованістю позовних вимог. Представник відповідача Виконавчого комітету Вінницької міської ради Чуй В.П. заперечив щодо заявлених позовних вимог, просив відмовити в їх задоволенні у зв`язку з необґрунтованістю, крім того зазначив про пропущений строк позовної давності. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а також заперечення відповідачів проти позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно до положень частини 1 статті 13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України). Згідно положень ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Виходячи із наведених вище процесуальних норм суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до постанови Ради Міністрів СРСР від 2 грудня 1988 р. № 1400 на виконання якої Рада Міністрів Української РСР і Українська республіканська рада професійних спілок своєю постановою від 19 травня 1989 р. № 142 прийняли Положення «Про продаж громадянам у власність квартир в будинках державного і громадського житлового фонду, їх утримання і ремонт. Відповідно до Закону УРСР "Про власність" наймач жилого приміщення в будинку державного і громадського житлового фонду та члени його сім`ї вправі викупити у власника відповідну квартиру. Відповідно до пункту дев`ятого «Положень» Громадянин, який бажає придбати в власність займану квартиру (будинок), подає заяву за місцем проживання до виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів або адміністрації підприємства, об`єднання, організації, у віданні або власності яких перебуває будинок. До заяви додається письмова згода членів сім`ї, проживаючих разом з ним, на придбання квартири (будинку) у його власність і довідка з місця проживання про склад сім`ї та прописку. Таким чином, вказаними правилами передбачено можливість придбання квартири у приватну власність за умови реалізації такого суб`єктивного права усіма мешканцями такого жилого приміщення - наймачем та членами його сім`ї, що могло бути здійснене шляхом спільної участі у викупі такого житла. Конструкція правила ч. 2 ст. 15 Закону УРСР «Про власність» в редакції Закону від 07 лютого 1992 року свідчить про те, що право на викуп належало усім мешканцям житлового приміщення та могло бути реалізовано за їх певного спільного волевиявлення, за умови відсутності заперечень зі сторони хоча б одного з них. З довідки №995 від 16.04.1992 вбачається що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані та проживають за адресою [ADDRESS] . 02.04.1992 [PERSON] подала заяву про придбання квартири у її власність за вищевказаною адресою, де вона прописана та проживає з 1951 року. З даної заяви вбачається, що члени сім`ї не заперечують щодо купівлі квартири і спільного проживання в ній. Дана заява підписана наймачем [PERSON] , та членами сім`ї [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . 25.06.1992 було винесено рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради народних депутатів № 290 про продаж квартир в житлових будинках. м. Вінниці. На підставі даного рішення було надано дозвіл житловим органам продати [PERSON] трикімнатну квартиру [ADDRESS] . 29.09.2006 нотаріально посвідченим договором дарування № 5-737 [PERSON] подарувала дану квартиру [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькі області. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Хмельницький). 11.09.2021 [PERSON] отримав Свідоцтво про право на спадщину за законом № 2708 на підставі якого набув право власності на трикімнатну квартиру [ADDRESS] . Позивач вважає що документи на підставі яких надавався дозвіл для придбання цієї квартири підроблені та сфальшовані, а рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради народних депутатів №290 від 25.06.1992 «Про продаж квартир в житлових будинках м. Вінниці» в частині надання дозволу, що значиться у переліку під номером 1.335 та наступні дії щодо набуття права власності на трикімнатну квартиру [ADDRESS] мають бути скасовані. Свої доводи обґрунтовує тим, що заяву про дозвіл для придбання даної квартири він не підписував. Крім того, [PERSON] , підпис якого також міститься в заяві, є інвалідом з дитинства, та визнаний недієздатним, що підтверджується копією рішення Замостянського районного суду м. Вінниці №2-226 від 16.02.1987. 21.06.2023 позивач звернувся до Вінницької міської ради з заявою про скасування незаконного рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради народних депутатів №290 від 25.06.1992 року в частині надання дозволу житловим органам м. Вінниці продати [PERSON] трикімнатну квартиру [ADDRESS] . 10.07.2023 року була отримана відповідь № М/01/53742/1-00-10 Виконавчого комітету Вінницької міської ради, за якою [PERSON] рекомендовано звернутись до суду. З встановлених обставин вбачається, що між сторонами виникли майнові правовідносини, які регулюються цивільним законодавством. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України положення зазначеного Кодексу застосовуються до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Враховуючи встановлені обставини спірні правовідносини регулюються ЦК України 1963 року. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про власність», чинному на час виникнення спірних правовідносин, наймач жилого приміщення в будинку державного чи громадського житлового фонду та члени його сім`ї мають право придбати у власність відповідну квартиру або будинок шляхом їх викупу або на інших підставах, передбачених законодавством України. Згідно п. 9 Положення про продаж громадянам у власність квартир у будинках державного і громадського житлового фонду, їх утримання і ремонт, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради №142 від 19 травня 1989 року громадянин, який бажає придбати в власність займану квартиру (будинок), подає заяву за місцем проживання до виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів або адміністрації підприємства, об`єднання, організації, у віданні або власності яких перебуває будинок. До заяви додається письмова згода членів сім`ї, проживаючих разом з ним, на придбання квартири (будинку) у його власність і довідка з місця проживання про склад сім`ї та прописку. Тобто обов`язковою умовою є наявність письмової згоди всіх членів сім`ї. Судом встановлено, що була наявна письмова згода [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на викуп квартири [PERSON] , про що свідчать їх підписи в заяві про придбання квартири в особисту власність. В даній заяві вказано, що члени сім`ї не заперечують щодо купівлі квартири і спільного проживання в ній. Відповідно до змісту статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В частині тверджень позивача про те, що його підпис та підпис [PERSON] - підроблені, суд вважає необхідним зазначити, що у суду не має відповідних знань та кваліфікації для встановлення фальсифікації документа. Висновки про невідповідність, недійсність чи розбіжність у підписах можуть прийматися лише акредитованими відповідно до чинного законодавства експертами на підставі призначеної почеркознавчої експертизи. Жодних нових доказів щодо цього або на спростування викладеного під час розгляду справи до суду не представлено. Позивач не скористався правом заявити клопотання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи, а тому суд не має підстав вважати, що підпис в заяві від 02.04.1992 не належить [PERSON] . Щодо тверджень позивача в частині того, що [PERSON] на момент підписання заяви рішенням Замостянського районного\~народного суду м. Вінниці від 16.02.1987 визнаний недієздатним та не міг свідомо підписати письмову згоду в заяві про придбання квартири, суд зазначає, що наслідками визнання фізичної особи недієздатною є встановлення над нею опіки, тобто абсолютно весь спектр можливих цивільних прав (обов`язків) фізичної особи здійснюють (виконують) опікуни, в тому числі й обов`язки з відповідальності. Таким чином, в даному випадку, підпис недієздатної особи може бути взятий до уваги як дозвіл (підпис) опікуна, який призначався органом опіки та піклування у відповідності до ст. 260 ЦПК УРСР від 18.07.1963, який діяв на той час. Дану обставину представником позивача не спростовано, а інших доказів матеріали справи не містять. Таким чином суд вважає, що вимоги позивача про визнання недійсним та скасувати рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради народних депутатів №290 від 25.06.1992 року в частині надання дозволу житловим органам м. Вінниці є необґрунтованими, не доведеними, а відтак такими, що не підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог позивача в частині скасування права власності, суд зазначає, що вказані вимоги є похідними від вимог про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, а оскільки в задоволенні даної позовної вимоги відмовлено, то похідні вимоги також задоволенню не підлягають. Щодо заяви представників відповідачів про застосування наслідків спливу строків позовної давності та відповідно відмови у задоволені позову з цих підстав, суд зазначає наступне. Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважних причин її пропуску, про які повідомив позивач. Такий висновок, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16. Подібний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц (провадження № 14-96цc18), від 31 жовтня 2018 року у справі№ 367/6105/16-ц (провадження № 14-381цс18), від 07 серпня 2019 рокуу справі № 2004/1979/12 (провадження № 14-194цс19), від 18 грудня2019 року у справі № 522/1029/18 (провадження № 14-27-цс19),від 16 червня 2020 року у справі №372/266/15-ц (провадження№ 14-396цс19), від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17-ц (провадження № 14-448цс19). З огляду на те, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову через необгрунтованість пред`явлених вимог, клопотання представника відповідача про застосування строків позовної давності судом не вирішувалось. Статтею 89\~ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (SeryavinandOthers v. Ukraine) від 10.02.2010, заява № 4909/04). Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, суд дійшов висновку про відмову в задоволені позову у повному обсязі. Відповідно до ст. 264\~ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а у задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати по справі необхідно віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed