Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-27 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та відповідача. [PERSON] звернувся до Кіцманського районного суду Чернівецької області з позовною заявою про розірвання шлюбу, який зареєстрований 08.02.2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіцманського РУЮ у Чернівецькій області, про що зроблено відповідний актовий запис № 06, та визначення місця проживання дитини. Вказує на те, що у шлюбі у сторін народилися донька [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що причиною припинення шлюбних відносин стала та обставина, що у сторін виникли непорозуміння з приводу розподілу подружніх обов`язків, які переростали у суперечки, в результаті чого вони втратили взаєморозумінні, почуття любові та поваги. Наразі позивач дійшов переконання, що їхня сім`я розпалася остаточно і поновлена бути не може, на примирення з відповідачкою не згідний. Вважає, що шлюб носить формальний характер, а тому він бажає узаконити ті відносини, які склалися між ними на даний час. Донька виявила бажання проживати з батьком, а тому він здійснює самостійно догляд за дитиною, утримує її, так як мати самоусунулася від її виховання і більше приділяє часу меншому сину. З посиланням на відповідні норми закону просить розірвати шлюб, малолітню доньку [PERSON] залишити проживати біля батька [PERSON] . Відповідачка відзиву на позовну заяву не подала. Заяви, клопотання учасників справи та процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Кіцманського районного суду Чернівецької області від 06.02.2024 вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити у порядку загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 13.02.2024. Ухвалою суду від 13.02.2024 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач у судове засідання не з`явився, скерував заяву про підтримання позову та проведення підготовчого судового засідання без його участі Відповідачка у судове засідання не з`явилася, скерувала заяву, в якій вказала, що позовні вимоги не визнає, просить відмовити в їх задоволенні та провести судове засідання без її участі. Представник Ставчанської сільської ради в судове засідання не з`явився, скерував заяву про проведення судового засідання без їхньої участі. Згідно положень ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося. Суд, розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини у справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, ухвалюючи рішення відповідно до вимог ст.263 ЦПК України, приходить до наступного висновку. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом встановлено, що між позивачем [PERSON] , [INFO] , та відповідачкою [PERSON] , [INFO] , зареєстровано шлюб 08.02.2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіцманського РУЮ у Чернівецькій області, про що зроблено актовий запис № 06, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 11.02.2014. У сторін народилося двоє дітей - донька [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 14.05.2021 та серії [NUMBER] від 08.10.21014. Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов № 06 від 29.12.2023 року, [PERSON] зареєстрований та проживає в [ADDRESS] , разом із донькою [PERSON] , 2014 року народження. Згідно з відомостями з Державного реєстру фізичних-осіб платників податку про суми сплачених доходів від 10.01.2024 позивач за 2023 рік офіційно працевлаштований та отримував заробітну плату. Відповідно до характеристики, виданої Южинецьким старостинським округом № 4 Ставчанської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області, позивач [PERSON] за характером спокійний, врівноважений, користується авторитетом та повагою односельчан, товариський, бере активну участь у житті громади. Будь-яких скарг та зауважень на нього не надходило. Відповідно до акту обстеження від 29.12.2023, [PERSON] зареєстрована та проживає разом із малолітнім сином [PERSON] , 2021 року народження в [ADDRESS] . Рішенням Ставчанської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області № 063/01 від 11.01.2024 року затверджено Висновок комісії з захисту прав дитини виконавчого комітету Ставчанської сільської ради про визначення місця проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] , біля батька [PERSON] , [INFO] , малолітнього [PERSON] , [INFO] , - з матір`ю [PERSON] , [INFO] . Норми права, які застосував суд. Згідно із ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічне положення містить ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, в якій також зазначено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Частиною 3 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання, згідно ч.2 ст. 104 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного кодексу України. Згідно ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. У відповідності до ч.2 ст. 114, ст. 115 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та постановлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Окрім цього, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні». Згідно зі ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За нормами ч.1 ст.160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини 1 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Зі змісту пункту 1 статті 9 Конвенції вбачається, що держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина 1 статті 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення частини 1 статті 3, статті 9 Конвенції про права дитини, частини 2, 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», статті 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Мотиви з яких виходив суд та оцінка суду. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. На даний час шлюб між позивачем та відповідачем носить формальний характер, оскільки вони припинили сімейно-шлюбні відносини, на момент розгляду справи позивач та відповідач проживають окремо з травня 2023 року, спільного господарства не ведуть і примирення між ними стало неможливим. З врахуванням того, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, а тому є неможливим. Беручи до уваги те, що шлюб носить формальний характер, за таких обставин його слід розірвати. При цьому, судом з`ясовані фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка і після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права дитини. Враховуючи вищезазначене, беручи до уваги відсутність перешкод для пред`явлення позову про розірвання шлюбу та встановлені судом обставини, позовна заява про розірвання шлюбу підлягає до задоволення, а шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Згідно\~ст.113 Сімейного кодексу України\~особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Клопотань про відновлення дошлюбного прізвища не подано, а тому при реєстрації розірвання шлюбу слід залишити відповідачці існуюче прізвище « [PERSON] ». Разом з тим, з матеріалів справи встановлено, що батьки малолітньої [PERSON] , яка не досягла чотирнадцятирічного віку, добровільно між собою не досягли згоди з приводу визначення місця проживання дитини після розірвання шлюбу. Відповідачка заперечила проти визначення місця проживання малолітньої [PERSON] з позивачем. А тому, враховуючи, що сторони між собою не досягли згоди щодо того, з ким із батьків буде проживати неповнолітня донька після розірвання шлюбу, суд, зважаючи на висновок комісії із захисту прав дитини, доходить висновку про необхідність задоволення позову в цій частині і визначення місця проживання доньки [PERSON] з батьком [PERSON] , що у цьому випадку відповідатиме найкращим інтересам дитини. На підставі\~ст. 51 Конституції України, ст.ст.\~24,56,\~104-105,\~110,\~112,\~114-115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved