Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-13 00:00:00

У січні 2022 року [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Санамян О.О., звернулася до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом, який в подальшому неодноразово уточнювала. З урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 22.11.2023, просила визнати автомобіль Mercedes-bens e220, загальний легковий седан, 2016 року випуску, об`єм двигуна 1950 см.куб., колір чорний, номер кузова [NUMBER] об`єктом спільної сумісної власності [PERSON] (надалі за текстом позивач) та [PERSON] (надалі за текстом відповідач); стягнути з відповідача на користь позивача 549266 грн. в рахунок компенсації вартості 1/2 частки вищезазначеного автомобіля; стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивачка вказала, що з 16.10.1992 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. За час перебування у шлюбі сторони придбали вищевказаний автомобіль, який привезено з Франції та розмитнено на території України. Первинна реєстрація відбулась на ім`я відповідача [PERSON] . Позивачці стало відомо, що відповідач зазначений автомобіль, який є спільним майном подружжя продав своїй близькій знайомій. При цьому відповідач не отримував згоду позивачки на відчуження вказаного майна.\~ Вартість автомобіля складає 1098532 грн. З метою захисту своїх прав на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, позивачка звернулася до суду з цим позовом. Ухвалою суду від 14 лютого 2022 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 06 грудня 2023 року закрито підготовче провадження. У судовому засіданні представник позивачки адвокат Санамян О.О. підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, заяві про зміну предмета позову, заяві про зменшення позовних вимог. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, та просив у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування своєї позиції вказав, що дійсно за час перебування у шлюбі з позивачкою придбали спірний автомобіль. Він переоформив право власності на автомобільна свою нову дружину [PERSON] . На сьогоднішній день автомобіль знято з реєстрації у зв`язку з повним знищенням. З позовом не згоден у зв`язку з тим, що вказана позивачкою ціна транспортного засобу є значно завищеною.\~ Суд, вислухавши сторони, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Сторони уклали шлюб 16 жовтня 1992 року, зареєстрований Маргашатською сільською радою Армавірського району, Республіка Вірменія за актовим записом №28 (т.1 а.с.5-6). За час перебування у шлюбі сторонами придбано транспортний засіб автомобіль Mercedes-bens e220, загальний легковий седан, 2016 року випуску, об`єм двигуна 1950 см.куб., колір чорний, номер кузова [NUMBER] , реєстрацію права власності здійснено на ім`я відповідача. Підставою реєстрації транспортного засобу були такі документи: договір купівлі-продажу від 07.06.2021, акт огляду реалізованого транспортного засобу від 07.06.2021, сертифікат відповідності від 07.06.021 (т.1 а.с.8) 03.09.2021 здійснено перереєстрацію транспортного засобу на нового власника [PERSON] , що підтверджується відповіддю на запит адвоката та витягом з Єдиного державного реєстру МВС стосовно зареєстрованих транспортних засобів (т.1 а.с.7-8). Так, [PERSON] , як продавець з однієї сторони продав, а [PERSON] , як покупець з другої сторони, придбала на підставі договору купівлі-продажу 1246/2021/2773675 від 03 вересня 2021 року автомобіль Mercedes-bens e220, загальний легковий седан, 2016 року випуску, об`єм двигуна 1950 см.куб., колір чорний, номер кузова [NUMBER] , державний номер [NUMBER] . У договорі зазначена ціна продажу\~ за домовленістю сторін - 935269 грн. (т.1 а.с.230) Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються наступними нормами права. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності. За статтею 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно (за винятком виключеного з цивільного обороту), в тому числі і об`єкти нерухомості. Згідно зі статтями 63 та 70 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, а їх частки вважаються рівними. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (частина 1 статті 68 СК України). Частинами 1, 2 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує». Тобто, той із подружжя, який заявляє про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних та допустимих доказів. Відповідачем презумпції спільності права власності на майно, набуте в період шлюбу не спростовано. На підставі наявних у матеріалах справи письмових доказів судом встановлено, що у період шлюбу [PERSON] набув у приватну власність автомобіль Mercedes-bens e220, загальний легковий седан, 2016 року випуску, об`єм двигуна 1950 см.куб., колір чорний, номер кузова [NUMBER] , який за відсутності доказів його придбання за особисті кошти відповідача, в силу положень статей 60, 70 СК України є таким, що набутий у спільну сумісну власність [PERSON] та [PERSON] , з рівними частками кожного у ній. Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року в справі № 127/7029/15-ц зауважено, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Оскільки спірний автомобіль був відчужений відповідачем без згоди іншого співвласника, суд приходять до висновку про наявність підстав для стягнення на користь [PERSON] грошової компенсації 1/2 частини його вартості. Як встановлено судом, спірний транспортний засіб було відчужено, а у подальшому знищено, що унеможливлює визначення його вартості на час розгляду справи. У постанові Верховного Суду\~ від 21.09.2023 у справі № 333/3529/19 зазначено, що визначаючи вартість відчуженого позивачкою автомобіля, суд апеляційної інстанції взяв до уваги загальнодоступні відомості щодо ринкової вартості подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна, що з урахуванням наведених вище положень, а також поведінки сторони позивача, яка протягом усього розгляду справи в суді (3,5 років), заперечуючи проти задоволення зустрічних позовних вимог, не надала жодної інформації щодо ціни продажу спірного автомобіля чи його ринкової вартості, а в суді апеляційної інстанції зазначила, що не має договору купівлі-продажу, відповідає вимогам законності та справедливості. У постанові Верховного Суду\~ від 17.08.2022 у справі № 545/2396/20 (61-4894св22) наведено правовий висновок, згідно якого розмір компенсації за належну частку в майні, яке є спільною сумісною власністю подружжя та відчужене без згоди одного з них, визначається виходячи з вартості аналогічних транспортних засобів на час поділу майна, тобто виходячи з дійсної ринкової вартості транспортного засобу, а не договірної. Так, представником позивачки надано суду маркетингове дослідження, виконане оцінювачем [PERSON] , щодо ціни пропозиції колісного транспортного засобу, загального легкового седану Mercedes-bens e220, 2016 року випуску, об`єм двигуна 1,9 Д, на вторинному ринку Києва та Київської області, у якому зроблено висновок\~ про те, що середнє значення ціни пропозиції на вторинному ринку Києва та Київської області для колісного транспортного засобу склало 1098532 грн. (т.1а.с.235-244). З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки компенсації 1/2 частки спірного автомобіля у сумі 549266 грн., а тому у цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. При цьому суд відхиляє посилання відповідача про те, що ця сума є завищеною, оскільки такі доводи не підтверджені жодним належним та допустимим доказом. Крім того, зазначена у маркетинговому дослідженні ціна істотно не відрізняється від ціни, вказаної у договорі купівлі-продажу від 03.09.2021, погодженої самим відповідачем. Позовні вимоги про визнання автомобіля спільною сумісною власністю не підлягають задоволенню, оскільки визначення такого статусу автомобіля суперечить вимозі про стягнення компенсації вартості автомобіля. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За вимогою немайнового характеру позивачем сплачено судовий збір у сумі 992,40 грн. (т.1 а.с.4) та за вимогою майнового характеру сплачено 5493 грн. (т.1 а.с.37, т.2 а.с.8). Оскільки судом відмовлено у задоволенні позовної вимоги майнового характеру та повністю задоволено вимогу майнового характеру на суму 549266 грн., з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню витрат по сплаті судового збору у сумі 5492,66 коп. У заяві про орієнтовний розмір судових витрат позивачка зазначила, що докази розміру витрат на правничу допомогу буде надано після ухвалення рішення, а тому судом не вирішується питання про розподіл витрат на правничу допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: partial