Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-26 00:00:00

У листопаді 2023 року [PERSON] звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування вимог зазначила, що протягом останніх років сімейне життя між подружжям погіршилось у зв`язку з протилежними поглядами на шлюб і сім`ю, відсутністю взаєморозуміння та поваги, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, а подальше примирення та збереження шлюбу є неможливим. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 листопада 2023 року позовну заяву було передано для розгляду судді Якусику О.В. 20 листопада 2023 року суд звернувся з запитом до Вороньківської територіальної громади щодо надання відомостей про реєстрацію місця проживання [PERSON] . Згідно з відповіддю Вороньківської територіальної громади, яка надійшла до суду 15 січня 2024 року, [PERSON] значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] , що територіально відноситься до Бориспільського міськрайонного суду Київської області. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 16 січня 2024 року відкрито провадження у справі №753/21152/23 за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи, призначено розгляд справи на 08 лютого 2024 року. 08 лютого 2024 року розгляд справи відкладено на 27 лютого 2024 року. 19 лютого 2024 року відповідач подав відзив на позовну заяву, в якій не заперечував проти розірвання шлюбу, однак заперечив щодо тверджень позивача у позовній заяві, що діти проживають з позивачем та перебувають на її повному утриманні, що відповідач чинить психологічний тиск на позивача та що діти після розірвання шлюбу будуть проживати з позивачем. Відповідач вказував, що фактичним місцем проживання позивача і дітей від дня їх народження до початку повномасштабного вторгнення російської федерації проживали у Київській області, село Вороньків. Зазначає, що діти проживають з позивачем і відповідачем у Республіці Польщі, відповідач увесь час з дня їх народження перебуває поряд з дітьми та виконує батьківські обов`язки, діти знаходяться на повному забезпечнні відповідача, який працює на підприємстві у Республіці Польщі. Також відповідач наголоує, що і його батьки беруть активну участь у матеріальному та фінансовому забезпеченні своїх онуків. Крім цього відповідач не погоджуєтся з тим, що діти після розірвання шлюбу будуть проживати з позивачем та вважаєтакі вимоги безпідставними. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, представник відповідача зазначила про визнання в частині розірвання шлюбу. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, суд вважає встановленими такі обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 25 травня 2013 року Виконавчим комітетом Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області, актовий запис № 8. Від шлюбу сторони мають малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до частини першої статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно із статтями 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Як передбачено частиною першою статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. За приписом частини другої статті 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам спільної дитини, що мають істотне значення. Перешкод для розірвання шлюбу, визначених частиною другою статті 110 Сімейного кодексу України, судом не встановлено. Заслухавши позиції сторін, оцінивши підстави для розірвання шлюбу, наведені ними у заявах по суті спору, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя та примирення сторін неможливе, а збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача. За таких обставин наявні підстави для задоволення позову та розірвання шлюбу між сторонами. Стосовно доводів сторін, викладених у заявах по суті спору щодо місця проживання дітей та їх утримання, суд зазначає, що питання визначення місця проживання дітей не є предметом спору у цій справі. Згідно з частиною другою статті 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (абзац 2 частини 3 статті 115 Сімейного кодексу України). Як визначено частиною першою статті 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на визнання відповідачем позову про розірвання шлюбу позивачеві підлягає поверненню з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме 536,80 грн.

Outcome: approved