Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до Верховинського районного суду Івано-Франківської області з позовною заявою до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів, стягуваних на підставі рішення Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 17.09.2018 року та просила стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 08.01.2014 року шлюб з відповідачем розірвано на підстав рішення Верховинського районного суду Івано-Франківської області. Під час перебування у шлюбі народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати зі позивачем, де проживають й на\~даний час. 20.02.2014 року рішенням цього ж суду було вирішено стягувати з [PERSON] \~на її користь аліменти в розмірі 500 грн. на кожну дитину щомісячно, але\~не менше 30% прожиткового мінімуму доходів на дітей відповідного віку.\~ Рішенням Верховинського районного суду від 17.09.2018 року вирішено збільшити розмір аліментів та стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на\~утримання дітей в розмірі по 1000 грн. на кожну дитину, але не менше ніж 50%\~прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. З того часу відповідач нерегулярно сплачував їй аліменти в розмірі, визначеному судом, оскільки не мав постійного стабільного доходу. З часу прийняття рішення суду пройшло 5 років, діти виросли та ходять у школу, що спричинило ріст витрат на їх утримання. До того ж значно змінився розмір прожиткового мінімуму на дитину, зросла мінімальна заробітна плата, усі соціальні виплати. Також суттєво\~збільшився розмір платежів за комунальні послуги, продукти харчування, проїзд, побутові\~послуги та інше і розмір аліментів, які сплачує відповідач є надто низьким. Крім того,\~відбувся значний ріст інфляції, а тому, розмір аліментів, визначений судом не є достатнім\~для утримання двох неповнолітній дітей та не надає можливості забезпечувати належний\~рівень їх життя.\~Збільшення витрат на утримання дітей спричинило погіршення й її матеріального\~стану, оскільки вона не має постійного місця праці, заробляє тимчасовими підзаробітками, інколи змушена їхати за кордон на заробітки. Натомість, на даний час матеріальний стан відповідача змінився в сторону збільшення. Їй стало відомо, що відповідач отримує стабільний дохід у вигляді сум грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, оскільки служить в Збройних Силах України. Ухвалою суду від 12.09.2023 року провадження у цій справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження. У подальшому від представника відповідача адвоката Бельмеги М.В. до суду поступило заява про перенесення на іншу дату засідання у справі для підготовки відзиву на позовну заяву, оскільки [PERSON] на даний час перебуває у Збройних Силах , а між ним та близькою родичкою відповідача укладено договір про надання правничої допомоги (а.с. 22). Верховинський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки листом від 09.11.2023 року №1/5/2775 (а.с. 44), повідомив, що [PERSON] призваний на військову службу по мобілізації 08.03.2022 року до військової частини [NUMBER] . До військової частини [NUMBER] судом направлено судову повістку на 29.01.2024 року, позовну заяву з додатками, копію ухвали від 12.09.2023 року для вручення [PERSON] , які повернулися до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 75 - 93), а також 29.01.2024 року повторно направлено до військової частини судову повістку на 28.02.2024 року для вручення [PERSON] , яка повернулася до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 94-98). Від представника відповідача адвоката Бельмеги М.В. до суду 05.02.2024 року поступила заява про розірвання договору про надання правової допомоги після ознайомлення із матеріалами справи (а.с. 70). Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с. 66, 67), від представника позивача до суду поступила заява про розгляд справи без участі сторони позивача та не заперечення щодо заочного розгляду справи (а.с.100). Такі дії не суперечать вимогам ст. 211 ЦПК України, згідно з якою учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом опублікування оголошення на офіційному сайті судової влади України двічі (а.с. 99), про причини неявки не повідомив. Судова повістка на 03.10.2023 року, копія ухвали від 12.09.2023 року, позовні матеріали з додатками повернулися до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 27 30). Судова повістка на 31.10.2023 року, 23.11.2023 року, 12.01.2024 року копія ухвали від 12.09.2023 року, позовні матеріали з додатками повернулися до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» в ЗСУ (а.с. 40 43, 45 48, 52 - 55). Судова повістка на 28.02.2023 року повернулася до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 71-74). Згідно з ч.1\~ ст.223 ЦПК України\~ неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. У ч. 2 ст. 247 ЦПК України закріплено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. \~ \~ \~ \~ У ч. 1 ст. 280 ЦПК України закріплено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У ст. 281 ЦПК України передбачено, що про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Ухвалою суду від 28.02.2024 року постановлено проведення заочного розгляду цієї справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши здобуті докази в їх сукупності, приходить до такого висновку. Позивач та її представник з`явилася у судове засідання, просили задовольнити позов з підстав наведених упозовній заяві. У ч.1 ст. 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У ч.ч.1,2 ст. 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.2 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із положеннями ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням\~суду кошти\~на утримання\~дитини (аліменти)\~присуджуються у\~частці від\~доходу її\~матері,\~батька або\~у твердій\~грошовій сумі\~за вибором\~того з\~батьків або\~інших законних\~представників дитини,\~разом з\~яким проживає\~дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч.3 ст. 181 СК України). Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Ч.1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З правового аналізу вищезазначених норм вбачається, що Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження, ст. 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. Змінюючи спосіб стягнення аліментів з платника суд має визначити їх розмір за правилами, встановленими ст. 182 СК України, тобто з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей і інших утриманців, наявності рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведених стягувачем аліментів витрат платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інших обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс14. Враховуючи зміст ст. ст.181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Позивач скористалася своїм правом, звернувшись із позовом про зміну способу стягнення аліментів, шляхом їх присудження у частці від доходу відповідача. Крім того, закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Верховинського районного управління юстиції Івано-Франківської області складено 08.09.2009 року відповідний актовий запис №103 та 01.12.2010 року відповідний актовий запис №127, що стверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (а.с. 5,6), які проживають разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] (а.с. 4, 13, 14). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано рішенням Верховинського районного суду Івано-Франківської від 08.01.2014 року (а.с. 8). Відповідно до рішення Верховинського районного суду Івано-Франківської від 20.02.2014 року (а.с. 9), з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі по 500 гривень на кожну дитину щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму доходів на дітей відповідного віку. Рішенням Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 17.09.2018 року (а.с. 11) збільшено розмір аліментів та ухвалено стягувати із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~та [PERSON] ,\~ [INFO] , в розмірі по 1000 гривень на кожну дитину, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, які підлягають індексації відповідно до закону, щомісячно та до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України,\~обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Враховуючи вищенаведене та з урахуванням якнайкращого забезпечення інтересів дітей, а також те, що відповідач офіційно працевлаштований, має достатній дохід, його допомога дітям обмежується виплатою аліментів, беручи до уваги необхідність створення для дітей такого рівня життя, який був би достатнім для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а також зважаючи на приписи статті 13 ЦПК України, враховуючи засади справедливості, добросовісності, розумності та обов`язку обох батьків щодо утримання дітей, суд приходить до висновку про наявність підстав для зміни способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від доходу та стягнення їх у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку платника аліментів [PERSON] , щомісячно до досягнення кожною дитиною повноліття, але не більше 10 прожиткових мінімумів на кожну дитину відповідного віку. Посилання позивача на те, що розмір аліментів повинен становить 1/3 частину від доходу (заробітку) відповідача, суд вважає не обґрунтованими та не підтвердженими належними та допустимими доказами щодо саме такого розміру аліментів. Як роз`яснено у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року№3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"відповідно до статті 192СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану,погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Враховуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, оцінивши досліджені докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково. Відповідно до Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 643/11949/19, стягнення аліментів відповідно до нового способу починається з дня набрання судовим рішенням законної сили. За таких обставин, враховуючи вищенаведене та з урахуванням якнайкращого забезпечення інтересів дитини, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позову та стягувати аліменти в новому розмірі саме з дня набрання рішенням законної сили, а тому вимога про негайне виконання рішення суду у позовах про зміну розміру аліментів відповідно до ст.430 ЦПК України не застосовується. Із ч.6\~ст. 141 ЦПК України\~вбачається, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно зі п. 3 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір»\~від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про збільшення розміру аліментів. Відповідно до п.12 ст.5 Закону України «Про судовий збір»\~від сплати судового збору звільняються військовослужбовці під час виконання службових обов`язків. Враховуючи те, що відповідач є військовослужбовцем під час виконання службових обов`язків у період воєнного стану, то в даній справі обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, у зв`язку з чим судовий збір компенсується за рахунок держави. На підставі ст.ст. 180-181,183,184,192 СК України,

Outcome: dismissed