Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-18 00:00:00

свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що з 19.09.2015 року вона перебуває з відповідачем в шлюбі. За час цього шлюбу, а саме [INFO] у них народився син [PERSON] . Причинами для розірвання шлюбу позивачка вважає те, що з часом відносини сторін погіршились. Кожна сторона має різні погляди на сім`ю і шлюб. Між ними відсутні взаєморозуміння та повага, внаслідок чого часто виникали конфлікти, що унеможливило подальше спільне проживання сторін. Тому ведення спільного господарства та проживання сторонами припинено, подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини та надії на примирення немає. У зв`язку із цим позивачка просить вказаний шлюб розірвати. Позивачка в судове засідання не з`явилася, 22.11.2023 року разом з позовною заявою подала заяву, в якій просить розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.10). Відповідач в судове засідання не з`явився, 18.12.2023 року подав до суду заяву, в якій вказав про визнання позовних вимог та просить розгляд справи проводити без його участі. В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків. Відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого повторно 16.10.2015 року, шлюб між сторонами зареєстровано 19.09.2015 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Коломиї Коломийського міськрайонного управління юстиції в Івано-Франківської області, актовий запис № 463. У зв`язку з укладенням шлюбу позивачка змінила своє прізвище з " [PERSON] " на " [PERSON] " (а.с.4). Згідно з даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] сторони є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с.5). Відповідно до ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, що стверджується даними свідоцтва про народження. Згідно з ч.2 ст.112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Судом встановлено, що сторони фактично припинили шлюбно-сімейні відносини, проживають окремо, не вживають заходів для примирення, відповідач не висловив жодних заперечень проти розірвання шлюбу. Тому суд дійшов висновку, що шлюб сторін носить формальний характер, а тому подальше його збереження суперечитиме їх інтересам. Тому вказаний шлюб слід розірвати. Позивачка у позові та у своїй заяві від 22.11.2023 року не вказала про те, яке прізвище вона просить залишити їй після розірвання шлюбу відповідно до положень ст.113 СК України. Тому суд не вирішує дане питання. Щодо прохання позивачки про залишення з нею на проживання сина сторін, то суд не розглядає її як позовну вимогу і тому не приймає рішення по суті цього прохання з таких підстав. При цьому слід зазначити, що згідно з положеннями ч.1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Отже, чинне сімейне законодавство передбачає вирішення спору щодо визначення місця проживання малолітніх дітей з одним з батьків за наслідками вирішення відповідного позову, та не передбачає залишення дітей на проживання з одним з батьків. На підставі ст.ст. 104, 110, 112 Сімейного кодексу України та,

Outcome: approved