Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-14 00:00:00

Харківська міська рада звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] треті особи: Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради, державний реєстратор Печенізької державної адміністрації Харківської області Гаспарян Г.А., державний реєстратор КП «Постачальник послуг» Солоницівської селищної ради Богославець С.В., Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Малахова Г.І., Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Куксін С.Ю. про скасування рішень про державну реєстрацію права власності, в якій просить суд: Рішення державного реєстратора Печенізької районної державної адміністрації Харківської області Гаспаряна Г.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) № 35655030 від 14.06.2017, яким проведено державну реєстрацію права власності на гараж № [NUMBER] в літ «О-1», загальною площею 40,5 кв.м., що розташований по [ADDRESS] (реєстраційний № 1273745463101) скасувати.Рішення державного реєстратора Печенізької районної державної адміністрації Харківської області Гаспаряна Г.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) № 35655592 від 14.06.2017, яким проведено державну реєстрацію права власності на гараж № [NUMBER] в літ «П-1», загальною площею 40,5 кв.м., що розташований по [ADDRESS] (реєстраційний № 1273777063101) скасувати.Дговір купівлі продажу № 2495 від 29.09.2017 укладений між [PERSON] та [PERSON] посвідчений ПНХМНОХО [PERSON] , яким відчужено частину права власності на гараж № [NUMBER] в літ «О-1», загальною площею 40,5 кв.м., що розташований по [ADDRESS] (реєстраційний № 1273745463101) визнати недійсним та скасувати.Договір купівлі продажу № 2472 від 28.09.2017 укладений між [PERSON] та [PERSON] посвідчений ПНХМНОХО [PERSON] , яким відчужено частину права власності на гараж № [NUMBER] в літ «О-1», загальною площею 40,5 кв.м., що розташований по [ADDRESS] (реєстраційний № 1273745463101) визнати недійсним та скасувати.Договір купівлі продажу № 2492 від 29.09.2017 укладений між [PERSON] та [PERSON] посвідчений ПНХМНОХО [PERSON] , яким відчужено частину права власності на гараж № [NUMBER] в літ «П-1»загальною площею 40,5 кв.м., що розташований по [ADDRESS] (реєстраційний № 1273777063101 ) визнати недійсним та скасувати.Договір купівлі продажу № 2475 від 28.09.2017 укладений між [PERSON] та [PERSON] посвідчений ПНХМНОХО [PERSON] , яким відчужено частину права власності на гараж № [NUMBER] в літ «П-1»загальною площею 40,5 кв.м., що розташований по [ADDRESS] (реєстраційний № 1273777063101 ) визнати недійсним та скасувати.Рішення Державного реєстратора комунального підприємства «Постачальник послуг» Солоницівської селищної ради Харківська області Богославця С.В. від 31.07.2019 № 48037849, яким здійснено об`єднання гаражу № [NUMBER] в літ «О-1», загальною площею 40,5 кв.м., що розташований по [ADDRESS] та гаражу № [NUMBER] в літ «П-1», загальною площею 40,5 кв.м., що розташований по [ADDRESS] в окремо визначений об`єкт нерухомого майна нежитлову будівлю літ. «ОП-1» загальною площею 81,0 кв.м. розташована по [ADDRESS] (реєстраційний № 1884474063101) скасувати.Стягнути з солідарно з відповідачів на користь Харківської міської ради (майдан. Конституції, 7, м. Харків ідентифікаційний код юридичної особи: 04059243; рахунок 35417005032986, банк одержувача Головне управління державної казначейської служби України у Харківській області, МФО 851011) судовий збір. Ухвалою Дзержинського раойнного суду м. Харкова від 21.09.2023 у справі № 638/16811/19 прийнято заяву позивача від 02.02.2022 про зміну предмету позову зі збільшенням, а саме додатково до первісного позову заявлено вимоги: Визнати недійсним та скасувати договір іпотеки № 639 від 27.02.2020 укладений між [PERSON] та [PERSON] посвідчений ПНХМНО [PERSON] яким відчужено нежитлову будівлю літ. «ОП-1» загальною площею 81,0 кв.м. розташовану по [ADDRESS] (реєстраційний № 1884474063101) з одночасним припиненням речових прав. Скасувати рішення державного реєстратора Мереф`янської міської ради Харківської області Микитенко Л.І. від 09.03.2021 № 56979183, яким проведено державну реєстрацію права власності на нежитлову будівлю літ. «ОП-1»загальною площею 157,9 кв.м по [ADDRESS] з одночасним припиненням речових прав. Також вказаною ухвалою залучено до участі у справі № 638/16811/19 в якості співвідповідача [PERSON] , залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Куксіна Станіслава Юрійовича та державного реєстратора Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області Микитенко Людмилу Іванівну. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 31.10.2023 у справі № 638/16811/19 за клопотання позивача провадження у цій справі повернуто стадії підготовчого засідання. Ухвалою Дзержинського раойнного суду м. Харкова від 21.09.2023 у справі № 638/16811/19 прийнято заяву позивача від 31.10.2023 про зміну предмету позову зі збільшенням, а саме додатково до первісного позову заявлено вимогу: Зобов`язати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звільнити земельну ділянку по [ADDRESS] від нежитлової будівлі літ. «ОП-1» загальною площею 157,9 кв.м. (реєстраційний № 1884474063101). В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (далі Реєстр речових прав) вбачається, що рішенням державного реєстратора Печенізької районної державної адміністрації Харківської області Гаспаряна Г.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) № 35655030 від 14.06.2017 проведено державну реєстрацію права власності на гараж № [NUMBER] в літ «О-1», загальною площею 40,5 кв.м., що розташований по [ADDRESS] (реєстраційний № 1273745463101) за суб`єктом права [PERSON] . Також, в Реєстрі речових прав наявна інформація про те, що рішенням державного реєстратора Печенізької районної державної адміністрації Харківської області Гаспаряна Г.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) № 35655592 від 14.06.2017 проведено державну реєстрацію права власності на гараж № [NUMBER] в літ «П-1», загальною площею 40,5 кв.м., що розташований по [ADDRESS] (реєстраційний № 1273777063101) за суб`єктом права [PERSON] .Підставою для реєстрації права власності на вказані об`єкти стало заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 18.05.2017 у справі № 643/5269/17, яке в подальшому було скасовано ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 08.06.2018 у вказаній справі.Таким чином, позивач, як власник земельної ділянки під спірними об`єктами, вважає, що оскільки гараж № [NUMBER] в літ. «О-1» загальною площею 40,5 кв.м. та гараж № [NUMBER] в літ. «П-1» загальною площею 40,5 кв.м., які розташовані по [ADDRESS] , побудовані без отримання документів, що дають право виконувати будівельні роботи, на земельній ділянці без згоди її власника, такі об`єкти нерухомого майна вважаються об`єктами самочинного будівництва. На час звернення до державного реєстратора об`єкти нерухомого майна всупереч вимогам ч. 2 ст. 331 ЦК України не були введені в експлуатацію, то державна реєстрація права власності на них відбулась в обхід встановленого державою порядку. В подальшому, [PERSON] здійснюється відчуження таких об`єктів нерухомого майна послідовно [PERSON] , [PERSON] з метою виникнення у спірних правовідносинах добросовісного набувача, збільшення ланцюга угод по відчуженню майна та кількості набувачів, з метою легалізації самочинного будівництва на території міста Харкова. У відзиві на позовну заяву відповідач- [PERSON] проти позову заперечував, посилаючись на те, що він наразі не є власником спірного майна, а отже не може відповідати за предвленими до нього поховними вимогами. Відповідач [PERSON] , будучи повідомленим про час та місце розгляду справи згідно зі ст. 128 ЦПК України, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, правом на подання відзиву на позов не скористався. Надав заяву, де просив розглядати справу за його відсутсності. Відповідач [PERSON] , будучи повідомленим про час та місце розгляду справи згідно зі ст. 128 ЦПК України, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Відповідач [PERSON] , будучи повідомленим про час та місце розгляду справи згідно зі ст. 128 ЦПК України, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. правом на подання відзиву на позов не скористався. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] адвокат Босенко К.В. просив відмовити у задовленні позовних вимог, вказав, що [PERSON] є добросовісним набувачем та не порушує закон. Третя особа: Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради свого представника в судове засідання не направила, письмових пояснень щодо предмета спору не подавали. Третя особа- державний реєстратор - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Малахова Г.І. в судове засідання не з`явилась, письмових пояснень щодо предмета спору або відзиву не подавала. Третя особа- державний реєстратор - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Куксін С.Ю. в судове засідання не з`явився, письмових пояснень щодо предмета спору або відзиву не подавав. Третя особа- державний реєстратор Печенізької державної адміністрації Харківської області Гаспарян Г.А., в судове засідання не з`явився, письмових пояснень щодо предмета спору або відзиву не подавав. Третя особа- державний реєстратор КП «Постачальник послуг» Солоницівської селищної ради Богославець С.В., в судове засідання не з`явився, письмових пояснень щодо предмета спору або відзиву не подавав. У відповідності до ч.1, 3, 4 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. З цього приводу Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідачі та треті особи належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності за наявними матеріалами справи. Суд, заслухавши вступне слово представника позивача, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, оцінивши кожний доказ окремо та у їх сукупності та взаємозв`язку, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина першастатті 16 ЦК України). Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України). Судом встановлено, що Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 18.05.2017 у справі № 643/5269/17 задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору дольової участі у будівництві гаражів, та з урахуванням доповнення позовних вимог визнано за [PERSON] право власності в цілому на гараж № [NUMBER] в літ. «О-1» загальною площею 40,5 кв.м. та гараж № [NUMBER] в літ. «П-1» загальною площею 40,5 кв.м., які розташовані по [ADDRESS] . Ухвалою Московського районного суду від 08.06.2018 у вказаній справі заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 18.05.2017 скасовано та призначено справу до розгляду у загальному порядку. Ухвалою Московського районного суду від 27.02.2020 у справі № 643/5269/17 позов [PERSON] до [PERSON] залишено без розгляду. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (далі Реєстр речових прав) вбачається, що рішенням державного реєстратора Печенізької районної державної адміністрації Харківської області Гаспаряна Г.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) № 35655030 від 14.06.2017 проведено державну реєстрацію права власності на гараж № [NUMBER] в літ «О-1», загальною площею 40,5 кв.м., що розташований по [ADDRESS] (реєстраційний № 1273745463101) за суб`єктом права [PERSON] . Рішенням державного реєстратора Печенізької районної державної адміністрації Харківської області Гаспаряна Г.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) № 35655592 від 14.06.2017 проведено державну реєстрацію права власності на гараж № [NUMBER] в літ «П-1», загальною площею 40,5 кв.м., що розташований по [ADDRESS] (реєстраційний № 1273777063101) за суб`єктом права [PERSON] . Підставою для реєстрації права власності на вказані об`єкти стало заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 18.05.2017 у справі № 643/5269/17, яке в подальшому було скасовано ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 08.06.2018 у вказаній справі. Згідно з договором купівлі продажу №2495 від 29.09.2017, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І. на користь [PERSON] відчужено частину права власності на гараж № [NUMBER] в літ «О-1», загальною площею 40,5 кв.м., що розташований по [ADDRESS] (реєстраційний № 1273745463101). Згідно з договором купівлі продажу № 2472 від 28.09.2017, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І. на користь [PERSON] відчужено частину права власності на гараж № [NUMBER] в літ «О-1», загальною площею 40,5 кв.м., що розташований по [ADDRESS] (реєстраційний № 1273745463101). У відповідності до договору купівлі продажу № 2492 від 29.09.2017 посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І., на користь [PERSON] відчужено частину права власності гараж № [NUMBER] в літ «П-1», загальною площею 40,5 кв.м., що розташований по [ADDRESS] (реєстраційний № 1273777063101). Як вбачається з договору купівлі продажу № 2475 від 28.09.2017, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І., на користь [PERSON] відчужено частину права власності гараж № [NUMBER] в літ «П-1», загальною площею 40,5 кв.м., що розташований по [ADDRESS] (реєстраційний № 1273777063101). В подальшому, [PERSON] здійснюється об`єднання гаражу № [NUMBER] в літ «О-1», загальною площею 40,5 кв.м., що розташований по [ADDRESS] та гаражу № [NUMBER] в літ «П-1», загальною площею 40,5 кв.м., що розташований по [ADDRESS] в окремо визначений об`єкт нерухомого майна: нежитлову будівлю літ. «ОП-1» загальною площею 81,0 кв.м., розташовану по [ADDRESS] (реєстраційний № 1884474063101). Відповідні відомості до Реєстру речових прав внесено рішенням Державного реєстратора комунального підприємства «Постачальник послуг» Солоницівської селищної ради Харківська області Богославця С.В. від 31.07.2019 № 48037849. У відповідності до договору іпотеки на користь [PERSON] відчужено нежитлову будівлю літ. «ОП-1» загальною площею 81,0 кв.м., розташовану по [ADDRESS] (реєстраційний № 1884474063101). Позивачем зазначалось у позові, що спірна нежитлова будівля літ. «ОП-1» по [ADDRESS] є об`єктом самочинного будівництва, що розташований на земельній ділянці право власності або право користування якою у відповідачів відсутнє. Харківською міською радою будь-яких рішень щодо надання земельної ділянки у власність або користування під нежитловою будівлею літ. «ОП-1» по [ADDRESS] не приймалось. Частиною першою\~статті 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За частиною першою\~статті 16 ЦК України, частиною першою\~статті 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. Відповідно до статей\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частини перша та друга статті 319 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави (частина перша статті 373 ЦК України). Елементом особливої правової охорони землі є норма частини другої статті 14 Конституції про те, що право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону; право власності на землю гарантується Конституцією України (частина друга статті 373 ЦК України). Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення (частина четверта статті 373 ЦК України). Згідно із ст.328 ЦК України (в редакції від 02.11.2016) право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (ч.ч.1,2 ст.331 ЦК України). Статтею 331 ЦК України визначено, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва після проведення державної реєстрації права власності на нього відповідно до закону. Згідно із ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу. Згідно із ч.ч.1-4 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 4, ч.ч.1, 2 ст.5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації прав підлягають, зокрема, право власності. У Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення. Якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку, крім випадків, передбачених статтею 31 цього Закону. Пунктами 2-4 частини 3 статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником ; під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також використовує відомості, отримані у порядку інформаційної взаємодії Державного реєстру прав з Єдиним державним реєстром судових рішень. Згідно із ч.ч. 2, 4 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Державні реєстратори зобов`язані надавати до відома заявників інформацію про перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав. Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Згідно із п. 40 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабміну України від 25.12.2015р. №1127 державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених ст.27 ЗУ Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та цим Порядком. Відповідно до п. 41 вищевказаного Порядку № 1127 для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подаються: 1) документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; 2) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 3) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси; 4) письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, що набувається у спільну часткову власність); 5) договір про спільну діяльність або договір простого товариства (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, будівництво якого здійснювалось у результаті спільної діяльності). Документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, не вимагається у разі, коли реєстрація такого документа здійснювалася в Єдиному реєстрі документів. У такому разі державний реєстратор відповідно до наданих заявником у відповідній заяві відомостей про реєстраційний номер документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, обов`язково перевіряє наявність реєстрації такого документа в Єдиному реєстрі документів, відсутність суперечностей між заявленими правами та відомостями, що містяться в цьому Реєстрі. Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки. Статтею 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування (ч.5). Таким чином, проведенню державної реєстрації прав на об`єкт нерухомого майна має передувати прийняття його до експлуатації. Виходячи з положень ст.377 Цивільного кодексу України, ст. 120 Земельного кодексу України та принципу слідування юридичної долі земельної ділянки долі нерухомості, що на ній розташована, у випадку набуття права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право на земельну ділянку у набувача нерухомості виникне одночасно із виникненням права власності на розташовані на земельній ділянці об`єкти, оскільки право власності на будівлі, з усіма притаманними для власності складовими-володіння, користування, розпорядження ними, неможливе без перебування у власника будівель земельної ділянки, на якій розташовані об`єкти нерухомості, у власності або користуванні. Як вбачається з матеріалів справи на час ухвалення рішення державним реєстратором 14.06.2017 земельна ділянка для будівництва гаражу за адресою: [ADDRESS] не відводилася, правовстановлюючі документи на ділянку не видавались. Таким чином, оскільки спірні об`єкти збудовані без розроблення проектної документації та отримання дозволу на виконання будівельних робіт, на земельній ділянці, яка не відводилась замовнику будівництва у власність чи користування, - збудоване майно за адресою: [ADDRESS] є самочинним будівництвом. Судом не встановлено наявності у справі будь-яких первинних правовстановлюючих документів, які б підтверджували відповідне речове право відповідачів на земельну ділянку, на якій зареєстровані гараж № [NUMBER] в літ «О-1» та гараж № [NUMBER] в літ «П-1». При цьому, земельна ділянка, на якій перебувають спірні об`єкти нерухомого майна належить територіальній громаді міста Харкова, а Харківська міська рада станом на 14.06.2017 року не приймала рішення щодо передачі у власність або користування цієї земельної ділянки [PERSON] . Підставою для реєстрації права власності на вказані об`єкти стало заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 18.05.2017 у справі № 643/5269/17. Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем [PERSON] подано заяву про перегляд заочного рішення від 18.05.2017, яка не розглянута судом першої інстанції, яке в подальшому було скасовано ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 08.06.2018 у вказаній справі. Сторона відповідача не надала жодного належного доказу правомірності набуття права на вказане майно. Зазначене узгоджується з постановою Верховного Суду від 17.03.2021 року по справі №264/7493/18. Щодо можливих способів захисту прав власника (користувача) відповідної земельної ділянки, порушених внаслідок здійснення самочинного будівництва : 94. Суд першої інстанції виснував, що позивач має право на судовий захист, зокрема шляхом обраного ним способу (припинення права власності СРК «Сичавський курінь» на спірний об`єкт нерухомості), що відповідатиме нормам частини першої статті 15, частини першої, пункту 7 частини другої статті 16, частини першої статті 391 ЦК України, частини другої, пункту «д» частини третьої статті 152 ЗК України. Натомість апеляційний господарський суд виснував, що вимога про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинно побудованого спірного об`єкта нерухомості відповідно до частини четвертої статті 376 ЦК України є належним та ефективним способом захисту прав власника земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво, а Южненською міською радою обрано неналежний спосіб захисту своїх прав. Із цього приводу Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на таке;95. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства;96. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу;97. Велика Палата Верховного Суду вчергове нагадує, що, як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (див., зокрема, пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16, пункт 88 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18, пункт 55 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2021 у справі № 334/3161/17);98. Крім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див., зокрема, пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, пункт 89 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18, пункт 55 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2021 у справі № 334/3161/17);99. У певних випадках спосіб захисту імперативно «прив`язаний» до певного складу правопорушення. У таких випадках можна стверджувати, що спосіб захисту визначений законом (встановлений законом), тобто термін «встановлений законом» означає не просто те, що він названий в законі (наприклад, є в переліку статті 16 ЦК України, статті 20 Господарського кодексу України), а те, що спосіб захисту за його змістом кореспондує конкретному правопорушенню. У цих випадках положення частини першої статті 5 ГПК України (аналогічне - у частині першій статті 5 ЦПК України) вимагає, щоб суд застосував саме такий спосіб захисту;100. Можливі способи захисту прав особи - власника земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво, прямо визначені статтею 376 ЦК України, яка регулює правовий режим самочинно побудованого майна;101. Частинами третьою - п`ятою статті 376 ЦК України, відповідно, встановлено таке: Право власностіна самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно; Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власностіна нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб; 102. Отже, апеляційний господарський суд правильно зазначив, що знесення самочинно побудованого спірного об`єкта нерухомості відповідно до частини четвертої статті 376 ЦК України є належним та ефективним способом захисту прав власника земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво. Також потрібно враховувати положення частини третьої та п`ятої статті 376 ЦК України; 107. Згідно з положеннями статті 328 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом; 108. Відповідно до частини другої статті 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього; 109. При цьому формулювання положень статті 376 ЦК України виключають можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею. Тож, як неодноразово зазначала Велика Палата Верховного Суду, реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила таке будівництво, у силу наведених вище положень законодавства та приписів частини другої статті 376 ЦК України не змінює правового режиму такого будівництва як самочинного з метою застосування, зокрема, положень частини четвертої цієї статті (пункти 6.31-6.33 постанови від 07.04.2020 у справі № 916/2791/13; пункти 53-56 постанови від 23.06.2020 у справі № 680/214/16-ц; пункт 46 постанови від 20.07.2022 у справі № 923/196/20);110. Тобто відповідно до приписів частин третьої та п`ятої статті 376 ЦК України як особа, що здійснила самочинне будівництво, так і власник земельної ділянки, на якій здійснили самочинне будівництво, можуть набути самочинно збудоване майно у власність. Однак для цього їм необхідно дотримуватись чіткого алгоритму дій, передбаченого в зазначеній статті; 111. Якщо нерухоме майно є самочинним будівництвом, реєстрація права власності на самочинно побудоване нерухоме майно у будь-який інший спосіб, окрім визначеного статтею 376 ЦК України (тобто на підставі судового рішення про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно за особою, яка його побудувала, або за власником земельної ділянки), є такою, що не відповідає вимогам цієї статті. Можливість настання інших правових наслідків, ніж передбачені статтею 376 ЦК України, як у випадку самочинного будівництва, здійсненого власником земельної ділянки, так і у випадку самочинного будівництва, здійсненого іншою особою на чужій земельній ділянці, виключається; 112. За обставин, коли право власності на самочинно побудоване нерухоме майно зареєстровано за певною особою без дотримання визначеного статтею 376 ЦК України порядку, задоволення вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на таке майно, або вимоги про скасування державної реєстрації прав, або вимоги про припинення права власності тощо у встановленому законом порядку не вирішить юридичну долю самочинно побудованого майна та не призведе до відновлення стану єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованого на ній нерухомого майна; 113. Отже, належними вимогами, які може заявити особа - власник земельної ділянки, на якій здійснено (здійснюється) самочинне будівництво, для захисту прав користування та розпорядження такою земельною ділянкою, є вимога про знесення самочинно побудованого нерухомого майна або вимога про визнання права власності на самочинно побудоване майно. Належними вимогами, які може заявити особа власник земельної ділянки, на якій здійснено (здійснюється) самочинне будівництво, для захисту прав користування та розпорядження такою земельною ділянкою, є вимога про знесення самочинно побудованого нерухомого майна або вимога про визнання права власності на самочинно побудоване майно. Про це зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 листопада 2023 року по справі № 916/1174/22. Враховуючи вищевикладене, виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом письмових доказів суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved