Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-13 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом в обґрунтування якого зазначила, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності їй та її колишньому чоловікові [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, заповіту не залишив, спадкоємців першої черги не мав. Позивач, як єдина близька людина померлому, є спадкоємцем четвертої черги як особа, яка проживала зі спадкодавцем однією сім`єю більше 9 років до часу відкриття спадщини. 10.08.2023 позивач звернулась до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, проте постановою нотаріуса від 10.08.2023 їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через не підтвердження факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю більш ніж п`ять років до часу відкриття спадщини. Позивачка просить позов задовольнити, встановити факт постійного проживання однією сім`єю з [PERSON] , який помер [INFO] , за адресою: [ADDRESS] з 1999 року по 30.06.2008 та визнати за позивачем право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 26.09.2023 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 20.12.2023 підготовче судове засідання закрито та справа призначена до судового розгляду. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, надала пояснення, відповідно до обставин, викладених у позовній заяві. Представник відповідача в жодне судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про дату й час розгляду справи повідомлений належним чином, відзиву на позовну заяву не подав. Зі згоди представника позивача суд розглянув справу в порядку заочного провадження на підставі наявних доказів, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивача та покази свідків, дослідивши надані суду докази в їх сукупності суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини: [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 13.11.1999 до 26.09.2002, коли шлюб між ними розірвано. (а.с. 10, 11). 21.12.2006 [PERSON] та [PERSON] отримали свідоцтво про право власності на житло: квартиру [ADDRESS] , згідно з яким вказана квартира належить останнім на праві спільної сумісної власності (а.с. 12, 13). [INFO] [PERSON] помер (а.с. 14). З матеріалів спадкової справи № 8/2023, зведеної після смерті [PERSON] , вбачається, що 10.08.2023 [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Борисенко В.С. з заявою про прийняття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] . Згідно інформаційної довідки із спадкового реєстру, інформація про відкриті спадкові справи після померлого [PERSON] відсутня. На час смерті [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ; [PERSON] зареєстрована за тією ж адресою з 15.12.1999. [PERSON] та [PERSON] мають спільного сина [PERSON] , [INFO] . Постановою від 10.08.2023 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частку у праві спільної сумісної власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] після померлого [PERSON] через не доведення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (а.с. 60-83). Допитана у якості свідка [PERSON] показала, що з сім`єю [PERSON] вона знайома з 1998 року. Наразі вони є сватами, так як її донька одружена з сином [PERSON] і [PERSON] . Останні весь час, до самої смерті [PERSON] , мешкали разом, однієї сім`єю. [PERSON] доглядала чоловіка, який перед смертю хворів. Не дивлячись на майже родинні відносини про факт офіційного розлучення [PERSON] та [PERSON] свідку відомо не було. Свідок [PERSON] показав, що сім`ю [PERSON] знає з дитинства, так як вони мешкають в одному будинку та є сусідами. Мав з ним дружні, сусідські відносини. Завжди сприймав їх як подружжя, так як вони мешкали разом до смерті [PERSON] , вели спільний побут. Про те, що [PERSON] та [PERSON] були розлучені свідок не знав та завжди сприймав їх однією сім`єю. Оцінюючі надані докази в їх сукупності суд прийшов висновку, що факт проживання позивача разом з померлим [PERSON] однією сім`єю доведений належними та допустимими доказами, а саме: показами свідків, реєстрацією місця проживання за однією адресою, отриманням свідоцтва про право власності на спільне житло в 2006 році, тобто вже після розірвання шлюбу. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з частинами першою, третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частиною першою статті 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Отже, статтями 1268 та 1269 ЦК України презюмується, що у разі, коли спадкоємець постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, то він вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він не заявив про відмову від неї протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, чітко визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статтях 1269, 1270 ЦК України. Згідно зі статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно до нотаріуса, який відповідно до вимог статті 68 Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Отже, судом встановлено, що позивач мешкала разом зі спадкодавцем однією сім`єю під час зареєстрованого шлюбу та після його розірвання у 2002 році, є спадкоємцем четвертої черги, оформити свої спадкові права у нотаріуса позивач не змогла через не підтвердження факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш ніж як 5 років до моменту відкриття спадщини. Таким чином існують підстави для застосування виняткового способу захисту прав позивача визнання за нею права власності на спадкове майно в судовому порядку. Враховуючи викладене, суд задовольняє позовні вимоги у повному обсязі, встановлює факт проживання позивача зі спадкодавцем однією сім`єю з 1999 року по 30.06.2008 та визнає за нею право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] .

Outcome: approved