Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-25 00:00:00

29 січня 2024 року позивач звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 18 серпня 2022 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, який зареєстрований Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 1880. Від спільного подружнього життя мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося. Протягом останнього часу стосунки з чоловіком розладились, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, стали частими сварки. Тривалий час живуть окремим життям та своїми інтересами. Сім`я фактично припинила своє існування. Вважає, що через відсутність взаєморозуміння та спільних інтересів, подальше сумісне життя і збереження сім`ї неможливе. Крім того, спору про проживання дитини немає, син залишається жити із позивачем. Просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований 18 серпня 2022 року Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 1880, а також судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою судді Локачинського районного суду Волинської області від 31 січня 2024 року відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено справу до розгляду. Позивач у судове засідання не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи відповідно до вимог ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), що стверджується телефонограмою (а.с. 16). 26 лютого 2024 через канцелярію суду подала заяву, у якій просить розглянути справу без її участі, строк для примирення не надавати, позовні вимоги підтримує (а.с.20). Відповідач у\~судове засідання\~не з`явився\~також,\~хоча був\~належним чином\~повідомлений про\~дату,\~час та\~місце розгляду\~справи відповідно\~до вимог\~ст.\~128\~ЦПК України,\~що стверджується\~рекомендованим повідомленням\~про вручення\~поштового відправлення (а.с. 17). 26 лютого 2024 року від [PERSON] надійшла заява, у якій просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення (а.с. 19). Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 18 серпня 2022 року [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , уклали шлюб, який зареєстровано Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 1880, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 18 серпня 2022 року. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінилося на « [PERSON] » (а.с. 6). Згідно із ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як вбачається зі змісту ч. 3 та ч. 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу не може бути пред`явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя або дитини. За час шлюбу у сторін народилася дитина син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Локачинським відділом ДРАЦС у Володимирському районі Волинської області 23 грудня 2022 року (а.с. 7). Подружнє життя сторін не склалося, позивач стверджує, що збереження шлюбу є неможливим, просить його розірвати. Як вбачається зі ст. ст. 111, 112 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства та з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідач [PERSON] у своїй заяві позов визнав (а.с. 19). Судом встановлено, що сторони припинили шлюбно-сімейні стосунки через відсутність взаєморозуміння та поваги один до одного. За таких обставин суд вважає, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому позов підлягає до задоволення. Відповідно до вимог ч.2 ст. 114 Сімейного Кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ч.2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Пунктом 2 ч. 3 ст. 115 СК України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України, з огляду на визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, необхідно повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову до суду, а інші 50 відсотків судового збору, що сплачені позивачем, на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі ст. ст. 24, 56, 110-112 СК України,

Outcome: approved