Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-20 00:00:00

У серпні 2023 року позивач [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області, Територіального управління Державного бюро розслідування розташоване у місті Полтаві, Державної казначейської служби про стягнення моральної шкоди, завданої бездіяльністю органів досудового розслідування. В обґрунтування позову зазначено, що позивачу була завдана моральна шкода незаконними рішеннями, протиправною тривалою бездіяльністю, неефективним розслідуванням при проведенні досудового розслідування кримінального провадження № 42018040000000872 від 06 липня 2018 року за ч. 2 ст. 365 КК України. Зазначав, що неодноразово виносилися постанови про закриття кримінального провадження, які в подальшому були скасовані. Постановою слідчого Територіального управління Державного бюро розслідування розташоване у місті Полтаві від 30 листопада 2021 року закрито кримінальне провадження № 42018040000000872 від 06 липня 2018 року на підставі абз. 14 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування, визначеного ст. 219 КПК України. Вказує, що незаконними рішеннями, протиправною довготривалою бездіяльністю, неефективним розслідуванням йому спричинено моральну шкоду, у зв`язку з тим, що з вини відповідача він відчуває глибокі моральні страждання, протягом тривалого часу змушений був готувати документи та виїжджати до органів досудового розслідування, для належної організації досудового розслідування за його заявою. Він був змушений витрачати свій час, сили, здоров`я та гроші і звертатися до суду за захистом своїх прав та законних інтересів, гарантованих громадянам, що призвело до погіршення та позбавлення можливості продовжувати активне суспільне життя та потребувало значних зусиль для організації свого життя. Постійне перебування у депресивному стані негативно вплинуло на стан його здоров`я і спричинило розлади нервової системи та загострення ряду хвороб. Просить суд стягнути моральну шкоду, яку він оцінив у грошовому еквіваленті в розмірі 500000,00 грн. Ухвалою суду від 07 серпня 2023 року позовну заяву залишено без руху та позивачу надано строк на усунення виявлених недоліків позовної заяви. 30 серпня 2023 року позивачем до суду надано відомості на виконання ухвали суду від 07 серпня 2023 року. Ухвалою суду від 20 вересня 2023 року відкрито провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 15 листопада 2023 року залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Дніпропетровську обласну прокуратуру. Ухвалою суду від 09 січня 2024 року закрито підготовче провадження у даній цивільній справі та призначено судовий розгляд у справі по суті. 05 жовтня 2023 року представником Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області подано відзив на позовну заяву, згідно якого представник просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування доводів зазначив, що доводи [PERSON] щодо застосування з боку працівників поліції до нього насильства, зброї чи спеціальних засобів або недозволених методів дізнання у кримінальному провадженні № 42018040000000872 не було встановлено. Вказує, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження спричинення моральної шкоди, які б свідчили про погіршення його стану здоров`я або виникнення у нього психоемоційного перенавантаження. Отже позивачем не доведено причинно-наслідкового зв`язку між досудовим розслідуванням кримінального провадження № 42018040000000872 та наслідками які настали для позивача, що вказує на відсутність підстав для задоволення позовних вимог. 06 жовтня 2023 року представником Територіального управління Державного бюро розслідування розташоване у місті Полтаві області подано відзив на позовну заяву, згідно якого представник просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування доводів зазначив, що на позивача покладається тягар доведення, що протиправні дії чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи безумовним наслідком такої протиправної поведінки. На думку представника, позивачем не надано доказів факту завдання шкоди, а також моральних страждань через відповідні дії Територіального управління Державного бюро розслідування розташоване у місті Полтаві. Вважає, що надання оцінки досудового розслідування кримінального провадження № 42018040000000872 не може відбуватись в межах розгляду цивільної справи, а має відбуватись за правилами КПК України. Зазначає, що судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок яких постановлені ухвали слідчих суддів, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій відповідачів і притягнення їх до відповідальності. 06 жовтня 2023 року представником Державної казначейської служби України подано відзив на позовну заяву, згідно якого представник просив суд відмовити у заводженні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування доводів зазначив, що Казначейство є фактично лише розпорядником державного бюджету, у справах про відшкодування шкоди, завданої діями чи бездіяльністю державних органів, отже не може бути співвідповідачем у справі. Зазначає, що позивачем не доведено, як факту заподіяння йому моральної шкоди так і протиправності дій органу досудового розслідування. 16 жовтня 2023 року до суду надійшла відповідь представника позивача на відзив Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області у якому зазначено, що [PERSON] у заяві про кримінальне правопорушення зазначав про катування, які спричинили фізичний біль. Вказує, що позивач тривалий час витрачає на захист своїх прав від неправомірної бездіяльності слідчого Кувіки В.В. 16\~жовтня 2023\~року до\~суду надійшла\~відповідь представника\~позивача на\~відзив Територіального\~управління Державного\~бюро розслідування\~розташоване у\~місті Полтаві якому зазначено, що [PERSON] у заяві про кримінальне правопорушення зазначав про катування, які спричинили фізичний біль. Вказує, що 18 разів [PERSON] відвідував Державне бюро розслідувань та йому повідомляли, що слідчий Пугачов Д. відсутній. Тривалий час, витрачений [PERSON] на захист своїх прав, позбавив позивача можливості реалізувати свої процесуальні права, що в свою чергу спричинило постійні переживання, глибокі, тривалі душевні страждання та погіршення стану здоров`я. 31 жовтня 2023 року представником Територіального управління Державного бюро розслідування розташоване у місті Полтаві подано до суду заперечення у яких зазначено, що [PERSON] не підтвердив фактів неправомірності дій органу досудового розслідування, фактів завдання моральних страждань, моральної шкоди, а також причинно-наслідкового зв`язку. 28 листопада 2023 року представником Дніпропетровської обласної прокуратури подано до суду пояснення у яких зазначено непогодження з позовними вимогами з огляду на те, що слідчими у кримінальному провадженні використано всі надані законом повноваження з метою забезпечення належного досудового розслідування. Вказує, що позивач не надав суду відповідних доказів протиправності діяння (бездіяльності) органів досудового розслідування та органів прокуратури, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача. Звернення [PERSON] зі скаргами до різних установ є реалізацією його права, а ніяк не доказом заподіяння шкоди з боку відповідачів. Вказує, що факти винесення слідчими суддями процесуальних ухвал не тягнуть безумовний наслідок цивільно-правового характеру і самі по собі не можуть бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідача заподіяли позивачу моральну шкоду. 28 листопада 2023 року до суду надійшли заперечення представника позивача на пояснення Дніпропетровської обласної прокуратури у яких зазначено, що у зв`язку з бездіяльністю органу досудового розслідування потерпілий [PERSON] був змушений відвідувати Генеральну прокуратуру України 2 рази та прокуратуру Дніпропетровської області 4 рази. Доводи представника третьої особи щодо використання слідчими всіх наданих законом повноважень з метою забезпечення належного досудового розслідування спростовуються матеріалами цивільної справи. У судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві та просили суд їх задовольнити. У судовому засіданні представники відповідачів Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області, Територіального управління Державного бюро розслідування розташоване у місті Полтаві, Державної казначейської служби заперечували проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у заявах по суті справи. У судовому засіданні представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Дніпропетровська обласна прокуратура, не підтримав позовні вимоги з підстав зазначених у заяві по суті справи. Допитаний у судовому засіданні в якості свідка позивач [PERSON] надав суду свідчення, що він звернувся із заявою про вчинене кримінальне правопорушення до Генерального прокурора України. У заяві зазначив, що до нього були застосовані незаконні методи досудового розслідування, які призвели до ушкодження його здоров`я. Вказував, що більше 60 разів відвідував слідчих та тривалий час його не було допитано в якості потерпілого. Кримінальне провадження неодноразово закривалось слідчими та слідчим суддею скасовувались постанови про закриття кримінального провадження. У зв`язку з постійними відвідуваннями правоохоронних органів у нього в родині виникали сварки, він вживав заспокійливі препарати та був змушений виїжджати за межі міста, де розташовані органи досудового розслідування. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] надала суду свідчення, що вона є дружиною [PERSON] . Зазначила, що у 2008 році її чоловік зазнав катувань та у 2018 році, після звільнення з місць позбавлення волі, він подав заяву до правоохоронних органів про притягнення до кримінальної відповідальності винних у катуванні осіб. Вказала, що вона разом із чоловіком більше 60 разів їздила на прийом до слідчого у міста Київ, Дніпро, Полтава, де його не приймали. Її чоловік нервував та втратив сенс життя. Оскільки [PERSON] має проблеми із зором, вони винаймали водія, щоб здійснити міжміські поїздки. Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. У відповідності до довідки КЗ «Міська поліклініка Довгинцеве» № 17 від 12.01.2010, [PERSON] за допомогою до закладу в період до 24.12.2007 року не звертався та на стаціонарному обліку у лікарів поліклініки не стоїть. Відповідно до довідки КЗ «Стоматологічна клінічна поліклініка № 1» № 02 від 13.01.2010, [PERSON] 08 січня 2008 року був доставлений із міліції Центрально-Міського району до медичного закладу у зв`язку з укушеною раною язика. У відповідності до висновку експерта № 49 від 08 січня 2008 року, на підставі даних судово-медичної експертизи [PERSON] , експерт прийшов до висновку, що у нього виявлені садно вушної раковини, подряпини спини, забійна рана язика. Ушкодження могли виникнути від дії тупих твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею. Забійна рана язика могла виникнути від дії власних зубів. За характером ушкодження належать до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень. Тілесні ушкодження у нього не мають ознак небезпеки для життя. Час заподіяння тілесних ушкоджень може відповідати 05.01.2008. Відповідно до лікарського висновку МЧ Дніпропетровського СІЗО від 26.06.2008, [PERSON] у зв`язку зі скаргами на погіршення зору консультований окулістом м. Дніпропетровська, - встановлений діагноз: посттравматична глаукома обох очей. Згідно довідки Криворізького слідчого ізолятору від 23.07.2008 за № 4/1-9350, [PERSON] перебуває під наглядом та отримує амбулаторне лікування, з діагнозом встановленим лікарями 3-ї міської лікарні м. Кривий Ріг (огляд 09.07.2008). Стрижавською виправною колонією Управління Державної пенітенціарної служби у Вінницькій області (№81) листом від 15.12.2014 за № 6/5718 повідомлено, що [PERSON] знаходився на обстеженні та лікуванні в офтальмологічному відділенні міжобласної багатопрофільної лікарні при Стрижавській ВК (№81) з 24.11.2014 по 13.12.2014. Оформлені документи на МСЕК з метою визначення йому групи інвалідності. У відповідності до Довідки МСЕК серії 12 ААА № 788591 від 04.09.2017, [PERSON] , при повторному огляді встановлена друга група інвалідності за загальним захворюванням. 29 січня 2018 року [PERSON] звернувся із заявою про кримінальне правопорушення до Генерального прокурора України, у якому заявник зазначав про перебування його у період з 24.12.2007 по 08.01.2008 у Криворізькому ізоляторі тимчасового тримання. У заяві [PERSON] вказує про застосування в цей період до нього катувань, мордувань та побоїв з метою отримання зізнавальних показань у кримінальній справі № 51071948 відкритою 11.12.2007 СВ Дзержинського РВ Криворізького МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області. 20 червня 2018 року [PERSON] звернувся із заявою до Прокурора Дніпропетровської області про виконання ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23.04.2018 про зобов`язання внести відомості до Єдиного реєстру досудового розслідування за заявою [PERSON] від 29.01.2018. Листом від 25.09.2018 за № 48/8-2-949 слідчим СВ Криворізького ВП Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області повідомлено [PERSON] про те, що за його заявою про застосування до нього незаконних методів слідства працівниками Криворізького ВБОЗ у кримінальній справі № 51071948, прокурором Дніпропетровської області внесені відомості до Єдиного реєстру досудового розслідування за № 42018040000000872 від 06.07.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України. Постановою слідчого СВ Криворізького ВП Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 24 липня 2019 року кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудового розслідування за № 42018040000000872 від 06.07.2018 за ознаками кримінального правопорушення, закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України. 06 листопада 2019 року [PERSON] подано скаргу до слідчого судді Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області на постанову слідчого про закриття кримінального провадження від 24 липня 2019 року. Ухвалою слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.11.2019 скасовано постанову слідчого СВК Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області від 24.07.2019 про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 42018040000000872 від 06.07.2018 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України та повернуто матеріали до Криворізької місцевої прокуратури № 3 для організації проведення досудового розслідування у порядку передбаченому КПК України. 24 грудня 2019 року адвокат Панченко М.І. звертався в інтересах [PERSON] до СВ Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області із клопотанням про передачу кримінального провадження для здійснення подальшого досудового розслідування Державним бюро розслідувань розташованим у місті Полтава. 20 січня 2020 року слідчим СВ КВП ГУНП в Дніпропетровській області Кувіка В.В. було вручено [PERSON] пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого та проведено допит [PERSON] в якості потерпілого у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені ЄРДР за № 42018040000000872 від 06.07.2018. 15 квітня 2020 року Криворізькою місцевою прокуратурою № 3 Прокуратури Дніпропетровської області повідомлено адвоката Панченко М.І. про те, що звернення [PERSON] розглянуто та 13.03.2020 за вих. № 84-50-20 на його адресу направлено письмову відповідь. 05 листопада 2020 року адвокат Панченко М.І. звертався в інтересах [PERSON] до Дніпропетровської обласної прокуратури зі скаргою на бездіяльність органу досудового розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені ЄРДР за № 42018040000000872 від 06.07.2018 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України. Листом Дніпропетровської обласної прокуратури від 04.12.2020 №09/4р-20 направлено за належністю до Криворізької місцевої прокуратури № 3 звернення адвоката Панченка М.І. в інтересах [PERSON] від 05.11.2020 щодо стану досудового розслідування у кримінальному провадженні, а також з інших питань. 01 травня 2021 року адвокат Панченко М.І. звертався в інтересах [PERSON] до Дніпропетровської обласної прокуратури зі скаргою на бездіяльність органу досудового розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені ЄРДР за № 42018040000000872 від 06.07.2018 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України. Листом Дніпропетровської обласної прокуратури №09/4р направлено за належністю до територіального бюро розслідувань розташованого у місті Полтава звернення адвоката Панченка М.І. в інтересах [PERSON] від 01.05.2021 щодо стану досудового розслідування у кримінальному провадженні, а також з інших питань. Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2021 року постанову слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава від 03 вересня 2020 року про закриття кримінального провадження, відомості про яке внесені ЄРДР за № 42018040000000872 від 06.07.2018 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України скасовано та матеріали кримінального провадження повернуто Третьому слідчому відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава, для подальшої організації досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні. 05 листопада 2021 року адвокатом Панченко М.І. в інтересах [PERSON] подано скаргу до Дніпропетровської обласної прокуратури про недотримання розумних строків у кримінальному провадженні за № 42018040000000872 від 06.07.2018. Листом Дніпропетровської обласної прокуратури від 16.11.2021 за № 31/1-4776-21 повідомлено адвоката Панченко М.І., який діє в інтересах [PERSON] , про те, що слідчим Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у м. Полтаві, здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 42018040000000872 від 06.07.2018 за ч. 2 ст. 365 КК України. Слідчим Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у м. Полтаві 03.09.2020 прийнято рішення про закриття вказаного кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду від 12.10.2021 постанову слідчого про закриття кримінального провадження скасовано, матеріали кримінального провадження повернуті Третьому слідчому відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у м. Полтаві для подальшої організації та проведення досудового розслідування. 02 листопада 2021 року адвокат Панченко М.І. звертався в інтересах [PERSON] до Дніпропетровської обласної прокуратури зі скаргою на недотримання розумності строків досудового розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені ЄРДР за № 42018040000000872 від 06.07.2018 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України. Постановою слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у м. Полтаві від 30.11.2021 кримінальне провадження за № 42018040000000872 від 06.07.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України закрито, у зв`язку з закінченням строку досудового розслідування. Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Право особи на ефективний засіб правового захисту закріплено у статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, були порушені, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Ефективність національного засобу правового захисту за змістом статті 13 Конвенції не залежить від упевненості в сприятливому результаті провадження. Ефективність має оцінюватися за можливістю виправлення порушення права, гарантованого Конвенцією, через поєднання наявних засобів правового захисту. Щоб вважатися ефективним і в такий спосіб відповідати статті 13 Конвенції, внутрішній засіб правового захисту повинен надати змогу компетентному національному органу як розглянути суть відповідної скарги за Конвенцією, так і забезпечити «належний захист» (рішення від 27 вересня 1999 року у справі «Сміт і Ґрейді проти Сполученого Королівства» (Smith and Grady v. The UK), заяви № 33985/96 і № 33986/96; рішення від 18 грудня 1996 року у справі «Аксой проти Туреччини» (Aksoy v. Turkey), заява № 21987/93). Результатом такого провадження може бути, зокрема, присудження відшкодування у зв`язку з порушенням. ЄСПЛ, оцінюючи ефективність різних національних засобів правового захисту у зв`язку з надмірною тривалістю провадження, розробив кілька критеріїв та принципів, які сформулював у своїх рішеннях. Так, ЄСПЛ вказав, що вирішальним питанням при оцінюванні ефективності засобу правового захисту у випадку скарги щодо тривалості провадження є те, чи може заявник подати цю скаргу до національних судів з вимогою конкретного відшкодування; іншими словами, чи існує будь-який засіб, який міг би вирішити його скаргу шляхом надання безпосереднього та швидкого відшкодування, а не просто опосередкованого захисту його прав, ґарантованих статтею 6 Конвенції (рішення від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України» (Merit v. Ukraine), заява № 66561/01). Cуд також постановив, що цей засіб вважатиметься «ефективним», якщо його можна використати, щоб прискорити постановлення рішення судом, який розглядає справу, або надати скаржникові належне відшкодування за зволікання і затримки, що вже відбулися (§ 78 того ж рішення). Розумність тривалості провадження повинна визначатись у контексті відповідних обставин справи та з огляду на критерії, передбачені прецедентною практикою ЄСПЛ, зокрема складність справи, поведінку заявника, а також органів влади, пов`язаних зі справою (рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє і Сассі проти Франції» (Pelissier and Sassi v France), заява № 25444/94; рішення від 27 червня 1997 року у справі «Філіс проти Греції» (№ 2, Philis v. Greece), заява № 19773/92). Стаття 13 Конвенції не вимагає надання спеціального засобу правового захисту від надмірної тривалості провадження; достатніми можуть бути загальні конституційні та судові позови, наприклад, про встановлення позадоговірної відповідальності з боку держави. Згідно зі статтею 46 Конвенції (в редакції Протоколу № 11), рішення Європейського суду з прав людини є обов`язковими для держав-учасниць Конвенції, якою є й Україна. Отже, суд в своїй діяльності має враховувати прецедентну практику ЄСПЛ. Загальні підстави покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду передбачені нормою статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Так, статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Таким чином, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення обов`язку відшкодувати завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. Положеннями статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Звертаючись до суду з цим позовом, [PERSON] , зокрема, обґрунтовував свої вимоги неефективністю та надмірною тривалістю здійснення кримінального провадження, в якому він є потерпілим, внаслідок чого винна особа не була притягнена до кримінальної відповідальності. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості. Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову. Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності, на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею). До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 19 березня 2020 року у справі № 686/13212/19 (провадження № 61-21982св19), від 20 січня 2021 року у справі № 686/27885/19 (провадження № 61-8240св20). Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Позивач посилався на те, що за його заявою було порушено кримінальне провадження за № 42018040000000872 від 06.07.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, де його було визнано потерпілим. Зазначав, що постанови слідчих про закриття кримінального провадження № 42018040000000872 від 06.07.2018, неодноразово скасовувались ухвалами слідчих суддів, що свідчить про неефективність досудового розслідування. Вказує, що кримінальне провадження № 42018040000000872 від 06.07.2018 закрито органом досудового розслідування у зв`язку з закінченням строку досудового розслідування. Отже, [PERSON] обґрунтовує наявність в нього права на відшкодування моральної шкоди, завданої неефективністю та надмірною тривалістю здійснення кримінального провадження, в якому він є потерпілим, внаслідок чого винна особа не була притягнена до кримінальної відповідальності. Так, надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин, необхідністю відвідування органів досудового розслідування та неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність. До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 04 жовтня 2023 року у справі № 607/11835/22 (провадження № 61-6708св23). У практиці ЄСПЛ порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (рішення від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України» (Rysovskyy v. Ukraine), заява № 29979/04; рішення від 22 листопада 2005 року у справі «Антоненков та інші проти України» (Antonenkov and others v. Ukraine), заява № 14183/02). Отже, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчити про завдання моральної шкоди. Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір. При вирішенні таких спорів слід виходити з того, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (статті 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. Матеріалами справи\~підтверджуються обставин\~надмірної тривалості\~кримінального провадження,\~відомості про\~яке внесені\~в ЄРДР\~06.07.2018\~за №\~42018040000000872\~за ознаками\~кримінального правопорушення,\~передбаченого ч.\~2\~ст.\~365\~КК України та його неефективності, в якому позивач є потерпілим, відсутності результатів досудового розслідування понад 3 роки та закриття кримінального провадження у зв`язку з закінченням строку досудового розслідування, поза розумним сумнівом негативно впливають на моральний стан позивача [PERSON] , завдаючи йому моральної шкоди. На підставі викладеного, оскільки неодноразовими скасуваннями судами постанов про закриття кримінального провадження, у зв`язку з неповнотою дослідження обставин кримінального провадження, тривалим досудовим розслідуванням підтверджується факт здійснення відповідачем незаконної бездіяльності щодо позивача при здійсненні своїх повноважень, що відповідно до положень статті 1174 ЦК України є підставою для відшкодування моральної шкоди незалежно від вини. До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 04 жовтня 2023 року у справі № 607/11835/22 (провадження № 61-6708св23). Слід зазначити, що у відповідності до статті 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому виступає відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави. Держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України). У цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді. Враховуючи положення наведених вище норм матеріального права, колегія суддів вважає, що відшкодування моральної шкоди, завданої неефективним розслідуванням в межах кримінального провадження № 42018040000000872, потерпілим в якому є позивач, має бути здійснено за рахунок держави Україна, яку у цій справі представляли компетентні органи. З урахуванням характеру й глибини заподіяних [PERSON] моральних страждань, тривалості та неефективності здійснення кримінального провадження щодо незаконних методів досудового розслідування, а також засад розумності та справедливості, суд уважає за доцільне стягнути з Державного бюджету України на користь позивача 40\~000,00 грн компенсації моральної шкоди.

Outcome: partial