Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-18 00:00:00

У серпні 2023 року [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики від 07 грудня 2021 року № К071221-2 у розмірі 264\~804 грн. 75 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2\~648 грн. 05 коп. В обґрунтування вимог зазначається, що 07 грудня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики № К071221-2, за умовами якого позикодавець передає у власність позичальнику грошові кошти у розмірі 190\~108 грн. 80 коп., а позичальник зобов`язується повернути позику у визначений цим договором строк, не пізніше ніж через 24 місяці з моменту укладення договору, тобто до 07 грудня 2023 року. Згідно з пунктом 5 договору позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві суму позики частина у розмірі по 7\~921 грн. 00 коп., що еквівалентно 287 доларів США 00 центів На підтвердження укладення договору позики, відповідач 07 грудня 2021 року підписала розписку, в якій зазначила, що кошти у розмірі - 190\~108 грн. 80 коп., що за курсом продажів доларів США в АТ КБ «ПриватБанк» еквівалентно 6\~888 доларів США 00 центів згідно з договором позики № К071221-2. Згідно з пунктом 9 договору сторони погодили, що у випадку зміни курсу у пункті 1 цього договору, позика підлягає поверненню таким чином, щоб розмір повернутої позики або її частини відповідав доларову еквіваленту суми позики, за комерційним курсом продажу долару США, встановленому АТ «КБ «ПриватБанк» на день здійснення кожного платежу за цим договором. Відповідно до пункту 11 договору позики № К071221-2 у разі прострочення виконання зобов`язання (несвоєчасне повернення або її чергової частини за графіком) позичальником за даним договором, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю неустойку у розмірі 1 % від загальної суми заборгованості, за кожен календарний день існування простроченої заборгованості. Станом на 18 серпня 2023 року позичальник свої зобов`язання не виконав, розмір заборгованості становить 264\~804 грн. 75 коп. З підстав стягнення заборгованості за договором позики позивач звернувся до суду. Ухвалою суду від 06 вересня 2023 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] позовні вимоги підтримав, дав пояснення аналогічні фабулі позовної заяви. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Будучи належним чином повідомленою про розгляд справи, відповідач правом подати відзив на позовну заяву не скористалася. Поважності причин неявки суду не повідомила. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи згідно з положеннями статті 280 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що 07 грудня 2021 року між [PERSON] , від імені якого діяв [PERSON] , та [PERSON] укладено договір позики № К071221-2, за умовами якого позикодавець передає у власність позичальнику грошові кошти у розмірі 190\~108 грн. 80 коп., що за курсом продажів доларів США в АТ КБ «ПриватБанк» на день укладення цього договору еквівалентно 6\~888 доларів США 00 центів, а позичальник зобов`язується повернути позику у визначений цим договором строк, не пізніше ніж через 24 місяці з моменту укладення договору, тобто до 07 грудня 2023 року. Пунктом 5 вказаного договору передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві суму позики частина у розмірі по 7\~921 грн. 00 коп., що еквівалентно 287 доларів США 00 центів. Згідно з пунктом 9 договору сторони погодили, що у випадку зміни курсу у пункті 1 цього договору, позика підлягає поверненню таким чином, щоб розмір повернутої позики або її частини відповідав доларову еквіваленту суми позики, за комерційним курсом продажу долару США, встановленому АТ «КБ «ПриватБанк» на день здійснення кожного платежу за цим договором. Факт отримання коштів у борг підтверджується розпискою від 07 грудня 2021 року, зі змісту якої можливо встановити, що відбулася безпосередня передача [PERSON] грошових коштів в сумі 190\~108 грн. 80 коп., що за курсом продажів доларів США в АТ КБ «ПриватБанк» на день укладення цього договору еквівалентно 6\~888 доларів США 00 центів, згідно з договором позики № К071221-2. З матеріалів справи також вбачається, що відповідач взяті на себе зобов`язання щодо повернення коштів у строк до 07 грудня 2023 року у повному обсязі не виконала. У розрахунку заборгованості позивач вказав, що відповідач за період з 07 грудня 2021 року по 18 серпня 2023 року сплатила грошові кошти у розмірі 84\~884 грн. 22 коп., що еквівалентно 2\~415 доларів США. Відповідач контррозрахунку заборгованості за договором позики до суду не надала. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (стаття 15\~Цивільного кодексу\~України (далі ЦК України)). Згідно з частинами першою, другою статті 509\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків стаття 11\~ЦК України визначає договори та інші правочини. Згідно зі статтею 524\~ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Відповідно до частини першої статті 533\~ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Разом з тим частина друга статті 524 та частина друга статті 533\~ЦК України допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Підставою позову у цій справі є невиконання відповідачем зобов`язання щодо повернення позивачу коштів за договором позики. Відповідно до статті 1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із статтею 1047\~ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України). Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Тобто, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047\~ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. У той самий час за змістом частин першої, другої статті 207 і частини другої статті 1047\~ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобов`язанням її повернення), так і дати її отримання. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Розписка від 07 грудня 2021 року підтверджує отримання [PERSON] коштів у борг. Отже, досліджуючи боргову розписку чи інші письмові документи, суди для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування статей 1046, 1047\~ЦК України повинні виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Відповідні правові висновки про застосування статей 1046, 1047\~ЦК України містяться в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63 цс13, від 2 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, та в постановах Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 658/689/17, від 15 листопада 2018 року у справі № 361/5718/16-ц. При цьому процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності - достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. У рахунок стягнення заборгованості за договором позики позивачем заявлено вимогу про стягнення 264\~804 грн. 75 коп., з яких 169\~750 грн. 35 коп., що еквівалентно 4\~473 долари США 00 центів. Відповідно до пункту 11 договору позики № К 071221-2 у разі прострочення виконання зобов`язання (несвоєчасне повернення позики або її чергової частини за графіком) позичальником за даним договором, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю неустойку у розмірі 1 % від поточної суми заборгованості, за кожен календарний день існування простроченої заборгованості. Позивачем заявлено вимогу про стягнення неустойки у розмірі 95\~054 грн. 40 коп. Згідно з частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. З огляду на викладені обставини, суд вважає за доцільне зменшити розмір неустойки до 50 % загальної заборгованості за договором, а саме до 84\~875 грн. 18 коп. Таким чином, заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з відповідача на позивача підлягає судовий збір у розмірі пропорційному до задоволених позовних вимог 2\~546 грн. 26 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial