Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою 15.01.2024, в якій просила суд визнати її сина, [PERSON] , таким, що втратив право користування належним їй на праві приватної власності житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що [PERSON] на праві приватної власності на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 24.11.2005 належить житлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] . У вказаній квартирі значиться зареєстрованим місце проживання її з 02.11.2005, та її сина [PERSON] з 18.12.2012, який фактично там не проживає з кінця 2018 року та дотепер без поважних на те причин, участі в оплаті житлово-комунальних послуг та утриманні житла не бере, його особисті речі у квартирі відсутні. Дійсне місце проживання та перебування [PERSON] їй не відомі, будь-якого зв`язку вони не підтримують. Оскільки зняти з реєстраційного обліку місце проживання сина в позасудовому порядку вона не має можливості, в той час як його реєстрація обмежує її права як власника житлового приміщення, позивач звернулась до суду за захистом своїх прав та інтересів. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 17.01.2024 позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.16). Правом на участь в судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Штефан Д.Ю. не скористалися, останній подав клопотання про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні з підстав, викладених в позові, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] про час та місце проведення судового засідання повідомлявся неодноразово належним чином, однак не з`явився, причини неявки не відомі, відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав. Враховуючи викладене, оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідача, його повторну неявку до суду без поважних причин, не подання відзиву суд постановив ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень позивача та її представника проти заочного розгляду справи. Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Процесуальні дії судом не вчинялись, заходи забезпечення позову/доказів, зупинення/відновлення провадження не застосовувались. Дослідивши\~ письмові докази у справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи з такого. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 24.11.2005, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Стюрко О.О. та зареєстрованого в реєстрі за №453, належить житлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] (а.с.7). Право приватної власності зареєстроване за [PERSON] в КП «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» 24.11.2005 запис в книзі 128П-446, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності (а.с.8). Як слідує з довідки КОМ ДІС «НОВА КОМ» №12 від 09.01.2024 (а.с.9) та інформації з Реєстру Криворізької міської територіальної громади у довідці Центру адміністративних послуг «Віза» виконкому Криворізької міської ради №444 від 09.01.2024 (а.с.10), у житловому приміщенні значиться зареєстрованим місце проживання [PERSON] з 02.11.2005 (власник), та [PERSON] з 18.10.2012 (син) і до теперішнього часу. Згідно з актом від 10.01.2024, засвідченого ТОВ «Житлосервіс-КР» з підписами сусідів (а.с.11), [PERSON] фактично не проживає у квартирі за адресою: [ADDRESS] з кінця 2018 року та дотепер, його особисті речі у квартирі відсутні, дійсне місце перебування його невідоме. Визначаючи характер спірних правовідносин, з урахуванням встановлених обставин, суд доходить висновку, що вони склались між власником житла та колишнім членом його сім`ї, у зв`язку з чим регулюються ст.405 ЦК України. Відповідно до ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно зі ст.3 ЦПК України, ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду, про що зазначено у постанові Верховного Суду від 18.09.2023 у справі № 582/18/21. Відповідно до ч.1 ст.2, ст.5 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду відповідно до приписів ст.47 Конституції України. Згідно з ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Тлумачення ст.391 ЦК України свідчить, що негаторний позов це вимога власника про усунення перешкод. Тобто, негаторний позов подається з метою усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпоряджання своїм майном, тобто припинення неправомірних дій, не пов`язаних з порушенням володіння. Негаторний позов може вчинятися тоді, коли майно не вибуває з володіння власника, тобто при порушенні насамперед такої правомочностей власника, як користування та розпорядження своїм майном. Видами негаторного позову, пред`явленого з метою усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпоряджання належним йому житловим приміщенням, є позови про виселення та про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. Аналогічний висновок з цього приводу висловлений Верховним Судом у постанові від 07.02.2024 у справі №296/7093/20. Судовим розглядом даної справи встановлено, що відповідач [PERSON] вселився та був зареєстрований у квартирі, належній позивачеві, як член її сім`ї син. Таким чином, відповідач набув право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Аналіз глави 32 ЦК України\~свідчить, що сервітут це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Згідно з ч.1 ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла в силу наявності особистого сервітуту мають право користування цим житлом відповідно до закону. Натомість, як слідує з положень ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Дослідженням наявних у справі доказів в їх взаємозв`язку встановлено, що відповідач в належному позивачеві житловому приміщенні не проживає з кінця 2018 року, тобто понад 5 років, перешкод в користуванні квартирою йому ніхто не чинив, тому його право користування чужим майном фактично є припиненим. Оскільки реєстрація місця проживання відповідача наразі створює позивачеві перешкоди у володінні та розпорядженні належною їй власністю, обмежуючи майнові права, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість пред`явленої нею вимоги негаторного позову та необхідність її задоволення із визнанням [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . При ухваленні рішення також враховує, що 01.12.2021 набрав чинності Закон України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», відповідно до п.6 ч.1 ст.24 якого орган реєстрації вносить зміни до реєстру територіальної громади на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відтак, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, є достатньою підставою для внесення відповідних змін до відповідного реєстру територіальної громади щодо зняття з реєстрації місця проживання відповідача. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, згідно зі ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь [PERSON] 1211 грн. 20 коп. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору (а.с.12).

Outcome: approved