Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-14 00:00:00

До Красноармійського міськрайонного суду Донецької області звернувся [PERSON] з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія», Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з відповідачем ВАТ Вугільна Компанія Шахта «Красноармійська-Західна №1», яке на теперішній час перейменоване в Приватне акціонерне товариство «Шахтоуправління «Покровське» позивач перебував у трудових відносинах в періоди: 11.12.2006 - 20.06.2007 року прийнятий учнем електрослюсаря і звільнений по закінченню строку дії трудового договору; 06.08.2007 - 04.05.2008 року, працював електрослюсарем підземним, звільнений в зв`язку з призовом до лав ЗСУ; 15.06.2009 - 20.07.2014 року працював електрослюсарем підземним, звільнений за власним бажанням. Крім того, позивач працював на ТОВ «Шахтобудівельна Компанія « Донецькшахтопроходка», з 20.07.2016 року. Прийнятий електрослюсарем підземним. 09.08.2016 року був звільнений по переводу в ТОВ «Шахтобудівельна Компанія» Наступного дня, 10.08.2016 року був прийнятий по переводу на ТОВ «Шахтобудівельна компанія» електрослюсарем підземним. Звільнений 09.08.2018 року наказом №2872-к від 01.08.2018 року на підставі ст. 36 п.1 КЗпП України, за взаємною згодою сторін. Звільнитись був вимушений за наполегливою пропозицією з боку підприємства, оскільки тривалий час перебував на лікарняних. З 17.08.2018 року перебував на обліку в Покровському міському центрі зайнятості. 30 червня 2023 року складений акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, яким мені встановлено професійні захворювання: -пневмоконіоз, ускладнений хронічним бронхітом II ст., фаза загострення, ЛНII ст. Та супутній: хронічна радикулопатія в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамичними порушеннями, м`язово-тоничним та больовим синдромами. Гіпертонічна хвороба II ст., 2 ст., ризик 3. 07.09.2023 року був вперше оглянутий на МСЕК. Позивачу було встановлено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках 40% первинно по профзахворюванню. Вперше визнано інвалідом 3 групи за профзахворюванням на період з 08.08.2023р. до 01.10.2026 року за професійним захворюванням. За висновками про умови та характер праці позивачу протипоказана робота протипоказані роботи в умовах впливу пилу, токсичних і подразнюючих речовин, фізичних перенавантажень, несприятливого мікроклімату. Рекомендоване медикаментозне лікування та санаторно - курортне лікування. Вперше інвалідом 3 групи був визнаний у 2018 році, але за загальним захворюванням по радикулопатії на 1 рік. Після переогляду 21.10.2019 року інвалідність встановлена на 2 роки до 01.11.2021 року. Інвалідність по профзахворюванню встановлена у 2023 році. Стаж роботи в шкідливих умовах праці більш ніж 8 років. З них 2 роки працював на підприємстві ТОВ «Шахтобудівельна компанія» та 6 років 4 місяця на підприємстві ПрАТ «ШУ «Покровське». Вважає, що умовами виробництва заподіяна моральна шкода. Позивач тривалий час працював в підземних умовах, весь час в умовах впливу шкідливих факторів. Згідно пункту 17 акту, професійне захворювання виникло у зв`язку із недосконалістю технологічного процесу (зокрема, через виділення значних концентрацій пилу, переважно фіброгенної дії, генерацію виробничого шуму під час роботи технологічного устаткування тощо), недостатньою забезпеченістю засобами індивідуального захисту від пилу (фільтрами до протипилових респіраторів ) та недосконалістю технологічного процесу (зокрема, неможливістю застосування засобів малої механізації на усіх ланках технологічного процесу, неможливістю механізації та автоматизації певних робіт через складні гірничо-геологічні умови. Позивач виконував роботи в умовах впливу пилу, переважно фіброгенної дії, концентрація якого перевищувала ГДК, в умовах вимушеної робочої пози і значних навантажень, що перевищували допустимі параметри та виробничого шуму, еквівалентний рівень якого перевищував гранично допустимий. У пункті 18 Акту від 30.06.2023 року зазначено, що причиною професійного захворювання є вуглепородний пил,- фактична величина 18,3 мг/м3, при нормативному значенні 2 мг/м3. Тривалість дії упродовж зміни 90% зміни. Важкість праці: фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів нижніх кінцівок та тулуба ) - фактична величина 87,4 Вт при нормативному значенні 90 Вт; фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів рук та плечового поясу)- фактична величина 83,3 ВТ, при нормативному значенні 45 Вт; маса вантажу, що підіймається та переміщується-фактична величина 10 кг при нормативному значенні 30 кг . Фактичні рівні звукового тиску, еквівалентні рівні шуму 83 дБА, при нормативному значенні 80 дБА. Таким чином, робота на підприємствах вугільної промисловості була важкою, з перевищенням гранично допустимих норм. Згідно витягу з амбулаторної картки, позивач перебував на «Д» обліку у сімейного лікаря з 2014 року. Неодноразово лікувався амбулаторно і стаціонарно З 22.05.2023 року по 05.06.2023 року перебував на стаціонарному лікуванні в ДУ «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва національної академії медичних наук України», з діагнозом: Пневмоконіоз (1/р, 1/1 рі , ускладнений хронічним бронхітом II ст , фаза загострення .ЛН II ст.(друга) - захворювання професійне, встановлено вперше. Підставою для встановлення професійної категорії захворювання явились: дані клініко- функціональних обстежень; динаміка та перебіг захворювання, розвиток під час роботи; інформація про умови праці, представлена в інформаційній довідці від 16.03.2020 р. та доповненні до неї від 29.09.2021р., згідно яких хворий підлягав дії виробничого фактора, параметри якого перевищували допустимі величини (концентрація пилу 15,8 мг/м3, при ГДК 10 мг/м3; 18,3 мг/м3, при ГДК 2,0мг/м куб.) Захворювання погіршило загальний стан здоров`я позивача. Внаслідок професійних хвороб він швидко втомлюється, досить часто отримує лікування в умовах стаціонару. Змушений, обмежувати себе в рухах, бо різкі рухи та трохи підвищена фізична активність одразу впливають на самопочуття. Захворювання бронхів і легенів приводять до постійного відчуття слабкості, недомагання. Частий кашель, задишка позбавляють позивача нормального образу життя, активного спілкування з оточуючими, реалізації своїх здібностей, бажань. Ці обставини впливають на якість життя та спричиняють моральні страждання. Позивач виконував роботу в умовах впливу шкідливих факторів, перебуваючи у трудових відносинах з підприємствами - відповідачами. Він важко працював, внаслідок чого тепер його здоров`я суттєво підірвано. Праця на підприємствах вугільної промисловості була важка, але він вимушений був працювати, оскільки оплата роботи підземного робітника задовольняла його потреби та основні потреби сім`ї. Заробітна плата була основним засобом для існування, а зараз може розраховувати лише на щомісячні виплати втраченого заробітку. Позивач доволі молода людина, йому майже 35 років, але не достатньо сил та енергії, щоб жити повноцінним життям. Доводиться докладати додаткових зусиль для організації свого життя, оскільки порушені його нормальні життєві зв`язки, що викликає негативні емоції та переживання, суттєво позначається на психологічному стані, тому вважає за необхідне звернутись з даною позовною заявою. Викладенні у позові обставини свідчать про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди за рахунок підприємств - відповідачів, працюючи на яких, позивач отримав професійні захворювання, які суттєво змінили його життя. Випадок професійного захворювання взято до обліку ТОВ «Шахтобудівельна Компанія», що відповідає Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою КМ України № 337 від 17.04.2019 року (п. 109: у разі коли хворий працював на кількох підприємствах (в установах, організаціях), де були умови для розвитку хронічного професійного захворювання (отруєння), або за кількома професіями, під час роботи за якими були умови для розвитку хронічного професійного захворювання (отруєння), повідомлення за формою П-3 надсилається на останнє підприємство (в установу, організацію), де він працював за професією, під час роботи за якою були умови для розвитку хронічного професійного захворювання (отруєння). Тому позивач вважає за необхідне звернутись до суду з позовною заявою до підприємств, з якими перебував у трудових відносинах про солідарне стягнення суми на відшкодування моральної шкоди. Позивач просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія», Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» солідарно на його користь моральну шкоду в розмірі 120000 гривень. Ухвалою суду від 26 грудня 2023 року відкрито провадження у справі, визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Представник відповідача - Заявлені позовні вимоги вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Звертає увагу уду, що із доданих матеріалів до позову вбачається, що позивачу було встановлено інвалідність за загальним захворюванням повторно 21.10.2019, інформації щодо встановлення первинного захворювання матеріли по справи взагалі не містять. Із доданих матеріалів до позову вбачається, що хворіти позивач почав до працевлаштування на підприємство відповідача ТОВ «Шахтобудівельна команія», а саме з 2015 року, тоді як перебував у трудових відносинах з 10.08.2016. Оформляючи трудові відносини з позивачем, згідно ст. 29 КЗпП України, ст. 5 ЗУ «Про охорону праці», позивачу були роз`яснені його права і обов`язки, проінформовано під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих чинників та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Тож відповідач не приховував тяжкість і шкідливість технологічного процесу. При цьому, позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров`я. За роботу в шкідливих та небезпечних умовах праці Позивач, відповідно до ст. 7 Закону України «Про охорону праці» користувався скороченням тривалості робочого часу, додатковою оплачуваною відпусткою, оплатою праці в підвищеному розмірі, пільговий стаж роботи та іншими пільгами та компенсаціями, що надаються в порядку, визначеному законодавством. Окрім цього, за роботу в шкідливих умовах праці позивачу було надано право на пільгове пенсійне забезпечення та призначення пенсії на пільгових умовах із зниженням пенсійного віку, відшкодування такої пенсії здійснювалось за рахунок ТОВ «Шахтобудівельна компанія». Таким чином, під час працевлаштування позивач усвідомлював, що під час роботи буде піддаватися впливу шкідливих факторів. Однак, незважаючи на те, що вже почав хворіти працевлаштувався на підприємство за професією, що припускає роботи саме в шкідливих умовах праці. Проте, усвідомлюючи ризик виникнення професійного захворювання, умисно приховав розвиток хвороби та умисно в подальшому не повідомляв адміністрацію ТОВ «Шахтобудівельна компанія» про необхідність переведення його на іншу менш шкідливу або менш важку працю у зв`язку з погіршенням стану свого здоров`я. За весь період роботи на ТОВ «Шахтобудівельна компанія» позивач жодного разу не заявляв про порушення зі сторони Відповідача умов його праці. Праця, яку виконував позивач відповідала його функціональним можливостям організму, відповідала загальній і спеціальній підготовці, навичкам та віку позивача. Позивачем, в якості факту спричинення моральних страждань помилково прийнятий акт розслідування хронічного професійного захворювання від 30.06.2023р. та висновок МСЕК від 21.10.2019 про встановлення повторного загального захворювання та висновок МСЕК від 07.09.2023 про встановлення йому ступеня втрати професійної працездатності в розмірі 40 % по профзахворюванню. Однак, висновок МСЕК про відсоток втрати професійної працездатності не є підтвердженням факту спричинення моральної шкоди внаслідок роботи в шкідливих умовах праці. А лише черговий раз, в даному випадку свідчить про те, що захворювання у позивача виникло як загальне захворювання та в період до працевлаштування на ТОВ «Шахтобудівельна компанія». Також, звертає увагу, що саме висновком медичних органів як підставою для відшкодування моральної шкоди може бути висновок лікаря-психіатра лікувально-профілактичної установи, або медично-консультаційної або медично-соціально експертної комісії про стрес, що зазнав потерпілий в результаті трудового каліцтва чи професійного захворювання, або їх наслідків, про депресію чи інші негативні стани постраждалого. В матеріалах цивільної справи відсутні розрахункові документи (касові чеки, квитанції) чи інші документи, які б свідчили про витрати пов`язані з відновленням психологічного стану, стану здоров`я, який був до виникнення ситуації. Зазначені документи є єдиними належними і допустимими доказами, які можуть свідчити про понесення позивачем витрат на лікування та придбання ліків, оскільки розрахунковий документ свідчить про укладання договору роздрібної купівлі-продажу товару, яким є лікарські засоби. Ті обставини, що позивач тривалий час перебував під наглядом лікарів, про що він зазначив у позовній заяві, підтверджують, що позивач знав про погіршення стану свого здоров`я, однак при цьому продовжував працювати в умовах впливу шкідливих факторів, тобто навмисно сприяв розвиненню свого професійного захворювання та збільшенню шкоди для свого здоров`я, у зв`язку з чим допустив порушення ст. 14 Закону України «Про охорону праці». Під час працевлаштування працівники усвідомлюють, що під час роботи в шахті будуть піддаватися впливу шкідливих факторів та свідомо приймають запропоновані умови праці. Тому, позивач вже під час працевлаштування повинен був усвідомлювати, що потрібно ретельно слідкувати за станом свого здоров`я, та наслідки відповідної недбалості. Однак, зважаючи на те, що робота в шахті дає право на пенсію на пільгових умовах незалежно від віку, робітники продовжують працювати незважаючи на погіршення стану свого здоров`я, навмисно приховуючи від роботодавця ці обставини. До того ж, позивач звільнився з ТОВ «Шахтобудівельна компанія» у 2018році, проте втрату професійної працездатності було встановлено вже у 2023 році. Представник відповідача вважає, що позивачем не доведена неправомірність поведінки відповідача, внаслідок якої могла бути спричинена така моральна шкода (не доведено склад правопорушення в діях відповідача), наявність вини відповідача у виникненні профзахворювання, а також не наведено розрахунку суми шкоди, яку він зазначає у позові. Протиправних дій у відношенні позивача, які б знаходилися у причинному зв`язку із профзахворюванням, відповідач не вчиняв. З боку підприємства санітарно-побутове забезпечення відповідало вимогам нормативно- правових актів, працівники завжди забезпечувались засобами індивідуального та колективного захисту. Інваліди III групи можуть навчатися та провадити різні види трудової діяльності за умови забезпечення у разі потреби засобами компенсації фізичних дефектів чи порушених функцій організму, здійснення реабілітаційних заходів. Тобто позивач права на працю не позбавлений. При прийнятті рішення слід врахувати, що внаслідок роботи в шкідливих умовах позивач отримує пенсію призначену на пільгових умовах, а також отримує страхові виплати, отже додаткових зусиль для організації свого життя йому докладати не потрібно. До речі пільгову пенсію відшкодовує пенсійному фонду саме підприємство відповідача. Таким чином, вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 120 000,0 грн, враховуючи обставини отримання професійного захворювання та ступінь втрати працездатності (40%), не відповідає вимогам розумності і справедливості (ст. 22 ЦК України) та практиці, що склалася в судах по аналогічних справах. У випадку, якщо, не зважаючи на викладені у відзиві суттєві та обгрунтовані підстави для відмови у задоволенні позову, судом буде прийматися рішення на користь позивача, представник відповідача просить суд врахувати, що до загального місячного (річного) оподаткування доходу платника податків, з урахування змін, внесених Законом № 466, включається у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі визначеному законом (п.п.164.2.14 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України). Представник відповідача, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. Представник відповідача ПРАТ «Шахтоуправління «Покровське» у відзиві на позов зазначив, що заявлені позовні вимоги до ПРАТ «ШУ «Покровське» вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. З ПРАТ «ШУ «Покровське» позивач перебував у трудових відносинах в період з 11.12.2006 по 20.07.2014, звільнився за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України. Після цього, з 20.07.2016 по 09.08.2016 працював на ТОВ «Шахтобудівельна компанія «Донецькшахтопроходка». З 10.08.2016 по 09.08.2018 працював на ТОВ «Шахтобудівельна компанія». Вважають пред`явлення позовних вимог до ПРАТ «ШУ «Покровське» необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Встановлення діагнозу професійного захворювання в Україні здійснюється відповідно до Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 р. № 337 «Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві» (далі - Порядок №337). Згідно п. 94. Порядку №337 спеціалізовані профпатологічні заклади охорони здоров`я проводять амбулаторне та/або стаціонарне обстеження хворих і встановлюють діагноз хронічного професійного захворювання (отруєння). Професійний характер хронічного захворювання (отруєння) встановлюється лікарсько-експертною комісією спеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я (далі - лікарсько-експертна комісія), склад якої затверджує керівник такого закладу (п.97 Порядку №337). Рішення про зв`язок захворювання з умовами праці приймається на підставі клінічних, функціональних досліджень (амбулаторних або стаціонарних) з урахуванням відомостей, зазначених у: трудовій книжці - для визначення стажу роботи в умовах дії виробничих факторів; виписці з амбулаторної картки (форма 025/у); історії хвороби за весь період спостереження; направленні хворого на огляд до лікарсько-експертної комісії з медичним висновком лікаря-профпатолога; санітарно- гігієнічній характеристиці умов праці; інформаційній довідці про умови праці працівника, що складається лікарями з гігієни праці територіального органу Держпраці, який здійснює нагляд за підприємством (установою, організацією), у разі підозри в нього хронічного професійного захворювання (отруєння); висновку фтизіатра, нарколога та інших документах (у разі потреби); акті за формою Н-1 (у разі гострого професійного захворювання (отруєння) (п.99 Порядку №337). Згідно п. 101 Порядку №337 спеціалізованими профпатологічними закладами охорони здоров`я стосовно кожного хворого складається повідомлення про хронічне професійне захворювання (отруєння) за формою П-3 (далі - повідомлення за формою П-3) згідно з додатком 19. Повідомлення за формою П-3 протягом трьох робочих днів після встановлення діагнозу надсилається керівникові підприємства (установи, організації), шкідливі виробничі фактори на якому призвели до виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння), територіальному органу Держпраці, який здійснює державний нагляд (контроль) за підприємством (установою, організацією), територіальному органові Пенсійного фонду України за фактичним місцезнаходженням підприємства (установи, організації), а також профпатологу, який направив хворого до спеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я. Згідно п.116 Порядку №337 у разі виявлення хронічного професійного захворювання (отруєння) у непрацюючих пенсіонерів, які працювали на території України, розслідування проводиться згідно з вимогами цього Порядку на підприємстві (в установі, організації), шкідливі виробничі фактори на якому призвели до виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння). Як вбачається з матеріалів справи, а саме, копії пенсійного посвідчення № [NUMBER] , позивач з 2018 року є пенсіонером за віком. Копією трудової книжки позивач підтверджується, що [PERSON] припинив трудові відносини з ПРАТ «ШУ «Покровське» 20.07.2014 року за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП. В п. 16 Акту розслідування від 30.06.2023 року вказано, що «на момент розслідування хворий [PERSON] звільнений за п.1 ст.36 КЗпП України з ТОВ «Шахтобудівельна компанія» з 09.08.2018 року. Відповідно до п. 81 Порядку №337 на непрацюючих пенсіонерів або осіб, які не працюють, лікарем з гігієни праці територіального органу Держпраці складається інформаційна довідка про умови праці працівника у разі підозри в нього хронічного професійного захворювання (отруєння). Таким чином, наявні в матеріалах справи докази підтверджують, що на час встановлення хронічного професійного захворювання позивач був непрацюючим пенсіонером. Розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, за результатами якого було складено Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 30.06.2023, проводилось на ТОВАРИСТВІ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ШАХТОБУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ» і, відповідно, саме цьому підприємству спеціалізованим профпатологічним закладом охорони здоров`я було направлене повідомлення за формою П-3. Таким чином, з урахуванням положень п. 116 Порядку №337 відповідач не є тим роботодавцем, шкідливі виробничі фактори на якому призвели до виникнення у позивача хронічного професійного захворювання. Крім того представник відповідача зазначає, що після звільнення в 2014 році з ПРАТ «ШУ» «ПОКРОВСЬКЕ» позивач був працевлаштований в ТОВ «Шахтобудівельна компанія «Донецькшахтопроходка», а потім на інше підприємство ТОВ «Шахтобудівельна компанія» (на підприємство, на якому у позивача в подальшому встановлено професійне захворювання відповідно до акту від 30.06.2023). Згідно ст.17 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний за свої кошти забезпечити фінансування та організувати проведення попереднього (під час прийняття на роботу) і періодичних (протягом трудової діяльності) медичних оглядів працівників, зайнятих на важких роботах, роботах із шкідливими чи небезпечними умовами праці або таких, де є потреба у професійному доборі, щорічного обов`язкового медичного огляду осіб віком до 21 року. Відповідно до п. 1.4. Наказу Міністерства охорони здоров`я України від 21 травня 2007 року N 246 «Про затвердження Порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій» зареєстровано в Міністерстві юстиції України 23 липня 2007 р. за N 846/14113, попередній медичний огляд проводиться під час прийняття на роботу з метою: - визначення стану здоров`я працівника і реєстрації вихідних об`єктивних показників здоров`я та можливості виконання без погіршення стану здоров`я професійних обов`язків в умовах дії конкретних шкідливих та небезпечних факторів виробничого середовища і трудового процесу; - виявлення професійних захворювань (отруєнь), що виникли раніше при роботі на попередніх виробництвах, та попередження виробничо зумовлених і професійних захворювань (отруєнь). Стаж роботи позивача на посаді електрослюсаря підземного з повним робочим днем в шахті на ТОВ «Шахтобудівельна компанія «Донецькшахтопроходка» та ТОВ «Шахтобудівельна компанія» вказує на те, що як при прийомі на роботу, так і в подальшому протягом періоду часу у позивача не було виявлено протипоказань до роботи електрослюсарем підземним в умовах дії конкретних шкідливих та небезпечних факторів виробничого середовища і трудового процесу. Звертає увагу, що позивачем не надано належні та допустимі докази на підтвердження того, що саме робота позивача на ПРАТ «ШУ «Покровське»» стала причиною виникнення у позивача хронічного професійного захворювання. Натомість, цими аргументованими запереченнями повністю спростовано доводи позивача про обов`язок ПРАТ «ШУ «Покровське» відшкодувати йому моральну шкоду у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання. В силу наведених аргументів та положень Порядку №337, зокрема п. 116, ПРАТ «ШУ «ПОКРОВСЬКЕ» є неналежним відповідачем в даній справі, оскільки не є зобов`язаним за вимогою позивача про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтування позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (Висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все,за нормами матеріального права. На позивачеві лежить обов`язок довести, що саме йому належить оспорювань право, а вказаний ним відповідач зобов`язаний виконати покладений на нього законом або договором обов`язок. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові. Враховуючи вищевикладене, ПРАТ «ШУ «ПОКРОВСЬКЕ» вважає, що в задоволенні позовних вимог до ПРАТ «ШУ «ПОКРОВСЬКЕ» про стягнення на користь позивача солідарно з ТОВ «Шахтобудівельна компанія» моральної шкоди в сумі 120 000,00 гривень, слід відмовити. Представник відповідача ПРАТ «Шахтоуправління «Покровське» в судовому зсіданні проти позовних вимог заперечував та просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Суд, вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з ПРАТ «Шахтоуправління «Покровське» з 11.12.2006 по 20.07.2014 року. Звільнений за власним бажанням. Позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з ТОВ «Шахтобудівельна компанія» з 10.08.2016 по 09.08.2018 року. Стаж роботи [PERSON] в умовах впливу шкідливих факторів склав 08 років 01 місяць 21 день, за професією - 02 роки (ТОВ «ШБК»), загальний стаж - 09 років 05 місяців 7 днів. Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) по формі П-4 від 30.06.2023 року, затвердженого начальником Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці В.Король 03.07.2023 року, в пункті 17 якого вказано, що професійне захворювання виникло у зв`язку з недосконалістю технологічного процесу (зокрема, через виділення значних концентрацій пилу, переважно фіброгенної дії, генерацію виробничого шуму під час роботи технологічного устаткування тощо) недостатньою забезпеченістю засобами індивідуального захисту від пилу (фільтрами до протипилових респіраторів) та недосконалістю технологічного процесу (зокрема, неможливістю застосування засобів малої механізації на усіх ланках технологічного процесу, неможливістю механізації та автоматизації певних видів робіт через складні гірничо-геологічні умови. [PERSON] виконував роботи в умовах впливу пилу, переважно фіброгенної дії, концентрація якого перевищувала ГДК, в умовах вимушеної робочої пози і значних фізичних навантажень, що перевищували допустимі параметри, та виробничого шуму, еквівалентний рівень якого перевищував гранично допустимий. У п. 18 акту визначені причини виникнення професійного захворювання, якими є: вуглепородний пил,- фактична величина 18,3 мг/м3, при нормативному значенні 2 мг/м3. Тривалість дії упродовж зміни 90% зміни. Важкість праці: фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів нижніх кінцівок та тулуба ) - фактична величина 87,4 Вт при нормативному значенні 90 Вт; фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів рук та плечового поясу)- фактична величина 83,3 ВТ, при нормативному значенні 45 Вт; маса вантажу, що підіймається та переміщується-фактична величина 10 кг при нормативному значенні 30 кг . Фактичні рівні звукового тиску, еквівалентні рівні шуму 83 дБА, при нормативному значенні 80 дБА. Відповідно до пункту 15 акту раніше хронічних професійних захворювань не було. 07.09.2023 року за результатами огляду міжрайонної медико-соціальної експертної комісії, в зв`язку з професійним захворюванням, при повторному огляді, позивачу була встановлена III група інвалідності, з переоглядом 07.09.2026 року, що підтверджується Довідкою дерії 12 ААВ№ 784743. За результатами визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках потреби у наданні медичної та соціальної допомого, під час огляду, позивачу інваліду Ш групи було визначено ступінь втрати професійної працездатності, за сукупністю - 40 % з 08.08.2023 до 01.10.2026 року, що підтверджується довідкою міжрайонної МСЕК серії 12 ААА № 099045 року. Відповідно до медичного висновку Лікарсько-експертної комісії про наявність хронічного професійного характеру захворювання від 31.05.2023 року № 21/ 431, встановлені професійні захворювання, в клініці Професійних захворювань ДУ «Інститут медицини праці ім. Ю.І.Кундієва НАМИ України» - місце останньої роботи - ТОВ "Шахтобудівельна компанія". Висновок: Пневмоконіоз (1/р, 1/1 рі, ускладнений хронічним бронхітом II ст, фаза загострення .ЛН II ст.(друга) - захворювання професійне, встановлено вперше. Обґрунтуванням діагнозу професійного захворювання явились: дані клініко- функціональних обстежень; динаміка та перебіг захворювання, розвиток під час роботи; інформація про умови праці, представлена в інформаційній довідці від 16.03.2020 р. та доповненні до неї від 29.09.2021р., згідно яких хворий підлягав дії виробничого фактора, параметри якого перевищували допустимі величини (концентрація пилу 15,8 мг/м3, при ГДК 10 мг/м3; 18,3 мг/м3, при ГДК 2,0мг/м куб.) Протипоказана робота в умовах впливу пилу, токсичних і подразнюючих речовин, фізичних перевантажень, дискомфортного мікроклімату. Відповідно до витягу із амбулаторної карти позивач регулярно лікується амбулаторно та в умовах стаціонару, перебуває на «Д» обліку у сімейного лікаря. Відповідно до інформаційної довідки про умови праці працівника при підозрі в нього професійного захворювання від 16.03.2020 року визначено умови праці у ТОВ «Шахтобудівельна компанія». Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що період виникнення професійного захворювання припадає на періоди перебування в трудових відносинах з відповідачем - ТОВ «Шахтобудівельна компанія». Встановлення діагнозу професійного захворювання в Україні здійснюється відповідно до Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 р. № 337 «Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві». Згідно п. 94. Порядку №337 спеціалізовані профпатологічні заклади охорони здоров`я проводять амбулаторне та/або стаціонарне обстеження хворих і встановлюють діагноз хронічного професійного захворювання (отруєння). Професійний характер хронічного захворювання (отруєння) встановлюється лікарсько-експертною комісією спеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я (далі - лікарсько-експертна комісія), склад якої затверджує керівник такого закладу (п.97 Порядку №337). Рішення про зв`язок захворювання з умовами праці приймається на підставі клінічних, функціональних досліджень (амбулаторних або стаціонарних) з урахуванням відомостей, зазначених у: трудовій книжці - для визначення стажу роботи в умовах дії виробничих факторів; виписці з амбулаторної картки (форма 025/у); історії хвороби за весь період спостереження; направленні хворого на огляд до лікарсько-експертної комісії з медичним висновком лікаря-профпатолога; санітарно- гігієнічній характеристиці умов праці; інформаційній довідці про умови праці працівника, що складається лікарями з гігієни праці територіального органу Держпраці, який здійснює нагляд за підприємством (установою, організацією), у разі підозри в нього хронічного професійного захворювання (отруєння); висновку фтизіатра, нарколога та інших документах (у разі потреби); акті за формою Н-1 (у разі гострого професійного захворювання (отруєння) (п.99 Порядку №337). Згідно п. 101 Порядку №337 спеціалізованими профпатологічними закладами охорони здоров`я стосовно кожного хворого складається повідомлення про хронічне професійне захворювання (отруєння) за формою П-3 (далі - повідомлення за формою П-3) згідно з додатком 19. Повідомлення за формою П-3 протягом трьох робочих днів після встановлення діагнозу надсилається керівникові підприємства (установи, організації), шкідливі виробничі фактори на якому призвели до виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння), територіальному органу Держпраці, який здійснює державний нагляд (контроль) за підприємством (установою, організацією), територіальному органові Пенсійного фонду України за фактичним місцезнаходженням підприємства (установи, організації), а також профпатологу, який направив хворого до спеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я. Згідно п.116 Порядку №337 у разі виявлення хронічного професійного захворювання (отруєння) у непрацюючих пенсіонерів, які працювали на території України, розслідування проводиться згідно з вимогами цього Порядку на підприємстві (в установі, організації), шкідливі виробничі фактори на якому призвели до виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння). Як вбачається з матеріалів справи, а саме, копії пенсійного посвідчення № [NUMBER] , позивач з 2018 року є пенсіонером за віком. Копією трудової книжки позивач підтверджується, що [PERSON] припинив трудові відносини з ПРАТ «ШУ «Покровське» 20.07.2014 року за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП. В п. 16 Акту розслідування від 30.06.2023 року вказано, що на момент розслідування хворий [PERSON] звільнений за п.1 ст.36 КЗпП України з ТОВ «Шахтобудівельна компанія» з 09.08.2018 року. Відповідно до п. 81 Порядку №337 на непрацюючих пенсіонерів або осіб, які не працюють, лікарем з гігієни праці територіального органу Держпраці складається інформаційна довідка про умови праці працівника у разі підозри в нього хронічного професійного захворювання (отруєння). Розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, за результатами якого було складено Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 30.06.2023, проводилось на ТОВ «Шахтобудівельна клмпанія» і, відповідно, саме цьому підприємству спеціалізованим профпатологічним закладом охорони здоров`я було направлене повідомлення за формою П-3. Таким чином, з урахуванням положень п. 116 Порядку №337 відповідач ПРАТ «Шахтоуправління «Покровське» не є тим роботодавцем, шкідливі виробничі фактори на якому призвели до виникнення у позивача хронічного професійного захворювання. Підприємством, на якому у позивача встановлено професійне захворювання відповідно до акту від 30.06.2023 року є ТОВ «Шахтобудівельна компанія». Згідно ст.17 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний за свої кошти забезпечити фінансування та організувати проведення попереднього (під час прийняття на роботу) і періодичних (протягом трудової діяльності) медичних оглядів працівників, зайнятих на важких роботах, роботах із шкідливими чи небезпечними умовами праці або таких, де є потреба у професійному доборі, щорічного обов`язкового медичного огляду осіб віком до 21 року. Відповідно до п. 1.4. Наказу Міністерства охорони здоров`я України від 21 травня 2007 року N 246 «Про затвердження Порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій» зареєстровано в Міністерстві юстиції України 23 липня 2007 р. за N 846/14113, попередній медичний огляд проводиться під час прийняття на роботу з метою: - визначення стану здоров`я працівника і реєстрації вихідних об`єктивних показників здоров`я та можливості виконання без погіршення стану здоров`я професійних обов`язків в умовах дії конкретних шкідливих та небезпечних факторів виробничого середовища і трудового процесу; - виявлення професійних захворювань (отруєнь), що виникли раніше при роботі на попередніх виробництвах, та попередження виробничо зумовлених і професійних захворювань (отруєнь). Таким чином відповідно до Порядку №337, зокрема п. 116, ПРАТ «ШУ «Покровське» є неналежним відповідачем в даній справі, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог до даного відповідача. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Правовідносини сторін регулюються статтею 273-1 КЗпП України, за якою відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв`язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв`язку між попередніми умовами. Відповідно до роз`яснень, наданими в п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5, відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ч.1 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких частиною 2 вказаної статті цього Кодексу покладено на власника або уповноважений ним орган. До юридичного складу, що є підставою відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди роботодавцем, є моральні страждання робітника, втрата нормальних життєвих зв`язків та необхідність для працівника докладання додаткових зусиль для організації свого життя. Вина роботодавця не відноситься до обов`язкових умов для настання відповідальності за спричинення працівнику моральних страждань під час виконання своїх трудових обов`язків. Згідно ст. 38 Гірничого закону України до обов`язків гірничого підприємства відноситься відшкодування шкоди, завданої фізичній особі. Стаття 1168 Цивільного кодексу України передбачає, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Право на компенсацію за моральну шкоду, виникає у особи з дня встановлення йому стійкої втрати працездатності вперше висновком медико-соціальної експертної комісії. Трудове законодавство не містить положень про звільнення підприємств з небезпечними й тяжкими умовами праці від відшкодування моральної шкоди, завданої їх працівникам такими умовами. Відповідно до ст. 14 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" до професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов`язаних з роботою. Втрата потерпілим професійної працездатності завжди пов`язана з неможливістю виконувати роботу за своєю професією (фахом), про що зазначається у висновку медичного органу, який видається потерпілому відповідно до вимог ч. 3 ст. 34 цього Закону. Судом встановлено, що у зв`язку з встановленням у позивача професійного захворювання та у зв`язку з цим за сукупністю 65% втрати працездатності, позивачу було заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що внаслідок вищезазначених професійних захворювань, у нього змінилися умови його життя, тобто знизилась життєва активність, систематичне нездужання, послаблення організму, переживання з приводу погіршання свого стану здоров`я. Оскільки вказане професійне захворювання у позивача виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах, обумовлених впливом шкідливих факторів, тобто у зв`язку з шкідливими умовами праці на підприємстві, суд приходить до висновку, що моральна шкода, яку зазнав позивач, є наслідком дій умов виробництва, пов`язаних з порушенням Закону України "Про охорону праці". Згідно з положеннями пункту 1.4 Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05 червня 2012 року № 420, саме акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4 є однією з підстав для здійснення медико-соціальної експертизи потерпілого. В даному випадку професійне захворювання пов`язано з виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, тому відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди покладається на роботодавця (підприємство). Факт заподіяння моральної шкоди пов`язаний не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Отже, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. Крім того, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 15 червня 2020 року у справі № 212/3137/17-ц зазначив, що невиконання роботодавцем обов`язку по забезпеченню безпечних і здорових умов праці, яке мало наслідком виникнення у позивача професійного захворювання, втрати працездатності й встановлення інвалідності, є підставою для відшкодування роботодавцем (його правонаступником) заподіяної працівнику моральної шкоди. Суд при цьому зазначає, що добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача обов`язку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку. Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-рп/2004 від 27 січня 2004 року за наявності у потерпілого стійкої втрати професійної працездатності висновок МСЕК про факт спричинення моральної шкоди не потребується. Позивачу висновком МСЕК встановлена стійка втрата професійної працездатності, отже нема необхідності встановлення факту заподіяння позивачу моральної шкоди висновком МСЕК. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють моральні та фізичні страждання. В рішенні Конституційного Суду України зазначено, що відповідно до статей 23, 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. До професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов`язаних з роботою. Згода позивача на працю в тяжких умовах праці, не знімає обов`язку та відповідальності з відповідача за забезпечення належних умов праці. Статтею 160 КЗпП України передбачено, що постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці покладається на власника. Стаття 173 КЗпП України передбачає, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Також роботодавець здійснює контроль за додержанням працівником технологічних процесів, правил поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, використання засобів колективного та індивідуального захисту, виконання робіт відповідно до вимог з охорони праці, та несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Суд вважає, що саме діями відповідача ТОВ «Шахтобудівельна компанія» спричинені моральні страждання, пов`язані із професійним захворюванням, що є прямим наслідком шкідливих та небезпечних умов праці на підприємстві відповідача. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Факт спричинення моральної шкоди позивачу, яка полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав і зазнає у зв`язку з ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, неможливість його відновлення, порушенні нормальних життєвих зв`язків внаслідок неможливості продовжувати активне життя, обмеженням умов праці, у судовому засіданні доведений дослідженими письмовими доказами по справі: копіями трудової книжки, довідки МСЕК, медичними документами. Сам факт ушкодження здоров`я, що призвело до втрати працездатності, свідчить про наявність моральних страждань. При встановленні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з принципів розумності та справедливості, враховує фактичні обставини справи: тяжкість ушкодження здоров`я, глибину, характер і тривалість страждань, наявність вимушених змін у його життєвих стосунках. Також, для визначення розміру відшкодування моральної шкоди, визначальним є необхідність у медикаментозному та санаторному лікуванні позивача, якому для відновлення стану здоров`я потрібен певний час та грошові кошти. Розмір моральної шкоди в грошовому еквіваленті визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи, а також можливості відновлення здоров`я позивача. З урахуванням конкретних обставин справи, суд вважає, що сума, яку просить стягнути позивач, надмірна, і визначає розмір грошової компенсації за спричинену моральну шкоду у розмірі 90000 гривень. Стосовно доводів представника відповідача про необхідність оподаткування моральної шкоди, яка перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати суд приходить до наступного висновку, що у судів відсутні повноваження для визначення порядку та розмірів сплати податків. Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом IV ПК України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (стаття 164 ПК України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (стаття 165 ПК України). Підпункт 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначає податковим агентом щодо податку на доходи фізичних осіб, зокрема, юридичну особу (її філію, відділення, інший відокремлений підрозділ), яка незалежно від організаційно правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язана нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18та розділом IV цього Кодексу. Відповідно до статті 18 ПК України податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов`язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків. Податкові агенти прирівнюються до платників податку і мають права та виконують обов`язки, встановлені цим Кодексом для платників податків. Згідно з підпунктом 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу. У пункті 163.1 статті 163 ПК України передбачено, що об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України. Базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. Загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом (пункт 164.1 статті 164 ПК України та підпункт 164.1.1 цього пункту). Відповідно до пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 16 січня 2020 року № 466 ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. У попередній редакції зазначена норма права передбачала, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю. Отже, з 23 травня 2020 року пункт «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України доповнено словами «а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом», тобто суми відшкодування моральної шкоди підлягають оподаткуванню. Граматичне та системне тлумачення зазначеного пункту ПК України у чинній редакції дозволяє зробити висновок, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються: 1) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди; 2) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування шкоди життю та здоров`ю; 3) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Отже, як до 23 травня 2020 року, так і чинним податковим законодавством передбачено, що стягнуті за рішенням суду суми на відшкодування шкоди життю та здоров`ю не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку. Таким чином податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткуванню, крім сум, зокрема, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Правовий висновок про те, що до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку не включається суми відшкодування шкоди, завданої платнику податку внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю, викладено також у постановах Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 180/683/13-ц, від 05 червня 2019 року у справі № 227/130/14-ц, від 25 листопада 2020 року у справі № 264/5681/17, від 19 травня 2021 року у справі № 180/377/20, від 25 січня 2023 року у справі №598/438/21. За таких обставин доводи відповідача про необхідність оподаткування моральної шкоди, яка перевищуватиме чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати суд не бере до уваги, таким чином моральна шкода у розмірі 90000,00 грн підлягає стягненню без утримання з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів. Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи звільняються від сплати судового збору. Частина 6 ст.141 ЦПК України, передбачає, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial