Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-14 00:00:00

позивач звернувся у суд із позовом до відповідача у якому просить стягнути з останнього відшкодування матеріальної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 106920,58 грн; вирішити питання розподілу судових витрат. В обґрунтування позову покликається на те, що 08.02.2021 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля під керуванням відповідача та автомобіля потерпілого. Винною особою ДТП визнано відповідача. Пошкоджені автомобілі були застраховані у страхових компанія «АРКС» та «Оберіг» (автомобіль відповідача). Розмір страхового відшкодування становить у сумі 231850,00 грн, що виплачено потерпілій особі. В подальшому, позивач звернувся до страхової компанії відповідача про стягнення виплаченого страхового відшкодування, у межах суми ліміту страхування у розмірі 117000,00 грн. Отже, для повного відшкодування шкоди, у відповідності до ст. 1194 ЦК України просить з відповідача стягнути різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у спірній сумі. У відповідності до ст. 141 ЦПК України вирішити питання розподілу судових витрат. Відповідачем подано до суду відзив, який містить заперечення на позов. Наводить аргументи про те, що розмір страхового відшкодування обрахована не вірно без урахування фізичного зносу пошкодженого автомобіля у відповідності до закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відтак, у позові слід відмовити. Позивачем подано до суду відповідь на відзив. Наводить заперечення про те, що між позивачем та потерпілою особою укладеного договір майнового страхування який регулюється нормами Закону України «Про страхування» та виплаті підлягає страхована сума без урахування експлуатаційного зносу, на підставі заяви потерпілої особи. Просить позов задовольнити. 06 грудня 2024 року ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просить такий задовольнити з підстав викладених у заявах по суті. У судовому засіданні сторона відповідача заперечила проти позову та просить у такому відмовити, з підстав викладених у відзиві на позов. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного. 08 лютого 2021 року близько 08.30 год. у місті Києві на перехресті вулиць Сирецька -Кирилівська, [PERSON] , керуючи транспортним засобом арки «Volkswagen», д.н.з. [NUMBER] , виїхав на нерегульоване перехрестя на заборонений сигнал світлофора, чим порушив п. п. 2.3 (б), 8.7.3 (е) внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Land Rover», д.н.з. [NUMBER] . Внаслідок ДТП автомобіля отримали технічні пошкодження. Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 03.03.2021 (справа № 756/2632/21) відповідача визнано винним, а відтак у відповідності до ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню. Пошкоджений транспортний засіб марки «Land Rover», д.н.з. [NUMBER] на праві власності належав [PERSON] , що підтверджено копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . Отже, між сторонами виникли правовідносини, які регулюються главою 82 Цивільного кодексу України щодо відшкодування шкоди. Відповідно до ст. ст. 509, 1187, 1188, 1192 Цивільного кодексу України факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоду (боржник). Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України відповідальність за шкоду несе особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Відповідно до ст. 1192 цього Кодексу розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно з ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Суд установив, що 27 січня 2021 року між Страховою компанією «АХА Страхування» та [PERSON] (страхувальник, вигодонабувач) укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу «Все включено» № 12379а1к3 (далі - договір). Предметом договору є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані з володіння, користуванням та розпорядженням транспортним засобом. Інформація про застрахований транспортний засіб: автомобіль марки «Land Rover», д.н.з. [NUMBER] (п. п. 4,5 договору). Дорожньо-транспортна пригода від 08 лютого 2021 року визнана позивачем страховою подією, що підтверджено страховим актом позивача від 03 березня 2021 року № ARX2732528. Повертаючись до матеріалів справи, яка розглядається, суд встановив, що вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля у сумі 231850,00 грн, що встановлено кошторисом вартості відновлення трипарного засобу філії «Віннер ЛЦКА» ТОВ «Віннер автомобілів» від 24.02.2021 № 1069428. Зазначена сума визнана позивачем розміром збитків. Відповідно до суми розрахунку страхового відшкодування страхове відшкодування у розмірі 236920,58 грн виплачено потерпілій особі шляхом перерахування коштів філії «Віннер ЛЦКА» ТОВ «Віннер автомобілів», що підтверджено платіжним документом від 09.03.2021 №758541. Суд приймає до уваги подані документи, як докази вірного визначення розміру заподіяння шкоди. Щодо аргументів відповідача про те, що вказана сума обчислена без урахування фізичного зносу пошкодженого автомобіля, суд відмічає наступне. Згідно з ст. 999 ЦК України та Закону України «Про страхування» за вольовою ознакою страхування може бути добровільним і обов`язковим, тому кожен вид страхування має свої особливості правового регулювання. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються ЦК України, Законом України «Про страхування», Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Отже, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладено на страховика (винної особи) у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Попри те, суд установив, що між позивачем та потерпілою особою, укладено 27.01.2021 договір не обов`язкового, а добровільного страхування, яке регулюється Законом України «Про страхування» (в редакції чинній на момент ДТП). Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» (в редакції чинній на момент ДТП) здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Згідно зі п. 28.12 договору при пошкодженні трипарного засобу внаслідок страхового випадку розмір збитків визначається шляхом складання кошторису вартості відновлення транспортного засобу (кошторису збитків), в який включається вартість запчастин, деталей, обладнання, що підлягають заміні, без урахування експлуатаційного зносу, а також вартість матеріалів та ремонтних робіт. Відповідно до ст. 27 цього Закону України «Про страхування» (в редакції чинній на момент ДТП) до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Отже, між позивачем та потерпілою особою узгоджено суму страхової виплати, виходячи із реальної вартості здійснених витрат, а відтак, позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування, набув права потерпілої особи в межах здійсненої виплати. Таким чином, суд критично оцінює доводи відповідача про те, що розмір матеріальних збитків не відповідає дійсності, адже спростовано поданими позивачем доказами та відповідає вищенаведеним законодавчим вимогам. Суд установив, що цивільно-правова відповідальність винної особи [PERSON] , була застрахована ТОВ "Страхова компанія "Оберіг" на підставі полісу № 116351553 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів; Між позивачем та ТОВ «СК «Оберіг» 09 серпня 2021 року укладено договір про здійснення страхового відшкодування, зокрема за полісом № 116351553 у розмірі 117000,00 грн, яка виплачена ТОВ «СК «Оберіг» позивачу, що підтверджено платіжним дорученням від 13.08.2021 № 847. Суд відмічає, що оскільки вартість майнового збитку, завданого пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із відповідача, як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов переконання, що оскільки дії відповідача потягли цивільно-правові наслідки, які були спричинені дорожньо-транспортною пригодою, а тому позивачем право вимоги до винної особи про виплату різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою обґрунтоване належними та допустимими доказами в справі, а відтак позов про відшкодування матеріальної шкоди підлягає задоволенню повністю шляхом стягнення із відповідача на користь позивача завданих збитків у розмірі 106920,58 грн (231850,58 грн - 117000,00 грн). У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 2684,00 грн, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved