Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом за яким зазначив: «03.07.2014 року органами досудового розслідування - слідчим відділом СВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області, були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального правопорушення, згодом затримано та 07.07.2014р. [PERSON] повідомлено про підозру за ознаками злочину, передбачених ч.2 ст.307 КК України. [PERSON] було затримано в порядку статті 208 КПК України та в подальшому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. За наслідком проведення досудового розслідування обвинувальний акт передано на розгляд до Шевченківського районного суду м.Запоріжжя. За результатом неодноразового розгляду кримінального провадження судами України, в тому числі касаційною інстанцією, Шевченківський районний суд м.Запоріжжя постановив вирок від 05.01.2021р., яким [PERSON] було визнано невинуватим та виправдано. Зазначений вирок суду набув законної сили, оскільки за наслідками перегляду вироку суду, ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 06.12.2022р. вирок суду першої інстанції було залишено без змін. Нормами Конституції гарантується наступне: «Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень» (статті 56 Конституції України). Разом з тим, статтею 130 КПК України визначено, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури, суду, відшкодовується державою за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом. Спеціальним нормативним актом, що регулює відносини з приводу відшкодування такої шкоди є Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконним діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», яким передбачено відшкодування шкоди внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою (ч.1 Закону). Статтею 3 зазначеного Закону передбачено, що у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. Внаслідок незаконного притягнення мене до кримінальної відповідальності та взяття під варту [PERSON] була спричинена моральна шкода, яка виразилася в порушенні нормальних життєвих зв`язків, погіршення відносин з оточуючими, а також вимагає від нього додаткових зусиль для організації життя, за період перебування в умовах ізоляції (Слідчий ізолятор та в закладах пенітенціарної системи) у позивача погіршився стан здоров`я та взаємовідносини з рідними, зокрема з рідним сином, який вимагав батьківського піклування, також позивач позбавився умов щодо працевлаштування, а органами Державної виконавчої служби було здійснено арешт та розпочата процедура примусового виконання рішення суду в частині конфіскації. Також на підставі положень чч.1,2 ст.1176 ЦК України, «шкода, завдана особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання…., відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої особі незаконними діями органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, виникає в разі постановлення судом виправдувального вироку, скасування незаконного вироку суду, закриття кримінальної справи…». З огляду на зазначені вимоги законодавства та враховуючи, що позивачеві була спричинена моральна шкода внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності та взяття особи під варту та тривалого перебування в умовах ізоляції (слідчому ізоляторі та виправній колонії майже 4 роки ув`язнення), а також те, що внаслідок незаконного засудження було накладено арешт на житло в рахунок конфіскації майна, безпідставне проведення обшуку в приміщенні, де проживав позивач та інші члени родини, а також прошу суд постановити рішення про відшкодування моральної шкоди, завданої органом досудового розслідування та прокуратури, яку я оцінюю у розмірі 2 000 000 гривень. Розрахунок морального відшкодування становить: період перебування під судом та слідством: серпень 2014 рік -грудень 2021 рік (100 місяців) = (100 місяців*20000,00 гривень=100000,00 гривень). Позивач обраховує суму морального відшкодування із розрахунку 20 000 гривень за кожний місяць перебування під судом та слідством. Копії матеріалів досудового та судового провадження знаходяться у відповідача - Запорізькій обласній прокуратурі, оригінали - в Шевченківському районному суді, оригінали інших письмових доказів знаходяться у позивача. Від сплати судового збору звільнений на підставі приписів п.13 ч.2 ЗУ «Про судовий збір». У зв`язку з зазначеним, враховуючи, що загальний період перебування [PERSON] під слідством та судом збільшився до та складає у сукупності 106 місяців (з серпня 2014 року по червень 2023 року), позивач просить суд про стягнення моральної шкоди на його користь з Державного бюджету 2120 000,00 грн. (106 місяців*20 000,00 грн), з розрахунку 20 000, 00 грн. за кожний місяць перебування під судом і слідством. Також у зв`язку із понесеними витратами позивача на правничу допомогу, просить стягнути зазначені витрати в загальному розмірі 65000,00 грн. Ухвалою суду від 05 червня 2023 року вирішено: «Відкрити провадження у справі за вищевказаною позовною заявою та призначити справу до судового розгляду в порядку загального позовного провадження». Ухвалою суду від 18 жовтня 2023 року вирішено: «Закрити підготовче провадження та призначити вищевказану справу до судового розгляду по суті». Відповідачами подано відзиви на позовну заяву. Так, за змістом відзиву Запорізької обласної прокуратури: «У провадженні СВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області перебувало кримінальне провадження № 12014080010000313 від 03.07.2014 за ч. 2 ст. 307 КК України. Відповідно до відомостей з ЄРДР 07.08.2014 [PERSON] затримано у порядку статті 208 КПК України. Цього ж дня [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України. Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08.08.2014 підозрюваному [PERSON] обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 2 місяці. У подальшому строк дії вказаного запобіжного заходу неодноразово продовжувався судом під час судового розгляду кримінального провадження. Також, 07.08.2014 СВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області до ЄРДР внесено відомості та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12014080010000375 за ч. 2 ст. 307 КК України. Прокурором прокуратури м. Запоріжжя 08.08.2014 винесено постанову про об`єднання матеріалів кримінальних проваджень № 12014080010000375 та № 12014080010000313. Крім цього, 14.08.2014 СВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області до ЄРДР внесено відомості та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12014080010000380 за ч. 2 ст. 307 КК України. [PERSON] 26.08.2014 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України. Прокурором прокуратури м. Запоріжжя 26.08.2014 винесено постанову про об`єднання матеріалів кримінальних проваджень № 12014080010000380 та № 12014080010000313. Крім того, 28.08.2014 СВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області до ЄРДР внесено відомості та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12014080010000409 за ч. 2 ст. 309 КК України. [PERSON] 29.08.2014 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України. Прокурором прокуратури м. Запоріжжя 29.08.2014 винесено постанову про об`єднання матеріалів кримінальних проваджень № 12014080010000409 та № 12014080010000313. [PERSON] 29.08.2014 повідомлено про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України. За результатами досудового розслідування об`єднаного кримінального провадження № 12014080010000313 прокурором прокуратури м. Запоріжжя 29.08.2014 затверджено обвинувальний акт відносно [PERSON] за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України, який 01.09.2014 направлено для розгляду до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя. Судом 03.10.2014 обвинувальний акт повернуто прокурору як такий, що не відповідає вимогам КПК України. Під час проведення подальшого досудового розслідування 22.10.2014 [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України. Прокурором прокуратури м. Запоріжжя 24.10.2014 затверджено обвинувальний акт відносно [PERSON] за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України, який направлено для розгляду до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя. Відповідно до обвинувального акту [PERSON] обвинувачувався у тому, що 02.07.2014, 23.07.2014, 06.08.2014 він незаконно збув особливо небезпечний наркотичний засіб - опій ацетильований. Крім того, [PERSON] незаконно придбав та зберігав за місцем мешкання 2 шприци з особливо небезпечними наркотичними засобами - опій ацетильований. Вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27.02.2015 у справі №336/7549/14 [PERSON] визнано винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 27.05.2015 вищевказаний вирок суду залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.12.2015 касаційну скаргу захисника [PERSON]. задоволено, ухвалу апеляційного суду скасовано та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції. При новому перегляді ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 10.02.2016 скасовано вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27.02.2015 та призначено новий судовий розгляд у суді першої інстанції. Вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01.09.2017 повторно винесено обвинувальний вирок, яким [PERSON] визнано винним за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 30.05.2018 скасовано вищевказаний вирок суду першої інстанції та призначено новий судовий розгляд. Вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05.01.2021 [PERSON] виправдано за ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК України у зв`язку із недоведеністю вчинення кримінальних правопорушень, в яких він обвинувачувався (п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК України). Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 06.12.2022 апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вищевказаний вирок - без змін. Ухвалою Верховного Суду від 21.03.2023 відкрито касаційне провадження за скаргою прокурора, станом на сьогодні триває розгляд. Потрібно звернути увагу, що допитаний 07.08.2014 під час досудового розслідування підозрюваний [PERSON] свою вину визнав частково у частини зберігання наркотичних засобів для власного вживання. Вказане також зазначається у вироках Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27.02.2015 та від 01.09.2017 у справі №336/7549/14. Щодо підстав для відшкодування на користь [PERSON] моральної шкоди. Позовна заява [PERSON] нормативно обгрунтована ст. ст. 1167, 1176 ЦК України, ст. 56 Конституції України, Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі-Закон). За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Частинами 1, 2 та 7 статті 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону визначено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. Статтею 2 Закону визначено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали чи постанови суду про повернення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину; 3) відмови в порушенні кримінальної справи або закриття кримінальної справи з підстав, зазначених у пункті 2 частини першої цієї статті; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення. Згідно з п. 5 ст. 3 Закону у наведених у ст. 1 цього Закону випадках громадянинові підлягає відшкодуванню моральна шкода. Положеннями ст. 4 Закону встановлено, що відшкодування моральної шкоди, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, установлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом (ст. 13 Закону). Тобто, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, у тому числі й відшкодування моральної шкоди, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону, а саме ст. 1176 ЦК України та Закону. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Одночасно ч. 4 ст. 1176 ЦК України визначено, що фізична особа, яка у процесі досудового розслідування або судового провадження шляхом самообмови перешкоджала з`ясуванню істини і цим сприяла незаконному засудженню, незаконному притягненню до кримінальної відповідальності, незаконному застосуванню запобіжного заходу, незаконному затриманню, незаконному накладенню адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, не має права на відшкодування шкоди. Самообмова - це показання обвинуваченого (підозрюваного), в яких він зізнається у вчиненні злочинів, яких не вчиняв, чи бере на себе всю вину (або частково) за вчинений іншими особами злочин, хоча насправді його вчинила група осіб. Самообмова (самонаклеп) це позиція позивача у кримінальному провадженні. Таку позицію особи (добровільну) не можна відібрати у неї, оскільки остання є виключним правом цієї особи, яка здійснює захист свого права на свійрозсуд як із захисником, так й без останнього. З наведених вище обставин факт самообмови [PERSON] наявний як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду кримінального провадження. При цьому така самообмова була добровільною та перешкоджала з`ясуванню істини. Вказаний факт зафіксовано у протоколі допиту [PERSON] від 07.08.2014 та у вироках Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27.02.2015 та від 01.09.2017 у справі №336/7549/14. Вказане сприяло складенню прокурором обвинувального акту та, у подальшому, винесення вироків судами щодо винуватості позивача у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні. У подібних правовідносинах Верховний Суд у постанові від 30.05.2022 у справі № 311/719/19 дійшов наступних висновків. Під самообмовою слід розуміти завідомо неправдиві показання підозрюваного, обвинуваченого, підсудного. Суди мають враховувати причини, які спонукали особу до самообмови, оскільки у статті фактично йдеться про умисел на самообмову. Проте самообмова, яка стала наслідком застосування до громадянина насильства, погроз чи інших незаконних заходів, не перешкоджає відшкодуванню шкоди. При цьому факт насильства, погроз та інших незаконних заходів має бути встановлений слідчими органами, прокурором чи судом. Тобто самообмова, яка виключає відшкодування шкоди, має бути добровільною, завідомо неправдивою, мати на меті перешкодити з`ясуванню істини й бути зафіксованою в матеріалах справи. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказів на підтвердження того, що самообмова, яка стала наслідком застосування насильства, погроз та інших незаконних заходів, позивач не надав. Таким чином, самообмовою позивач перешкоджав з`ясуванню істини і цим сприяв незаконному засудженню, а тому не має права на відшкодування моральної шкоди. Враховуючи викладене, прошу суд залишити без задоволення позовну заяву [PERSON] » За зімстом відзиву ГУНП в Запорізькій обалсті: «03.07.2014 слідчим відділом ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області було внесено відомості до ЄРДР за № 12014080010000313 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України. Обставини внесення відомостей до ЄРДР та повідомлення Позивачу про підозру. 02.07.2014 приблизно о 22.30 год. [PERSON] знаходячись біля вхідних дверей до під`їзду будинку [ADDRESS] , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконний збут особливо небезпечного наркотичного засобу, діючи умисно, з корисливих мотивів, незаконно збув [PERSON] за грошові кошти в сумі 100 грн. медичний шприц ємкістю 2 мл., в якому знаходилась речовина темно коричневого кольору об`ємом 1,3 мл, яка згідно з висновку експерта № 813 від 07.07.2014 визначена як особливо небезпечний наркотичний засіб - опій ацетильований, маса якого в 1,3 мл рідини становить 0,0169 г. 23.07.2014 приблизно о 17.10 [PERSON] знаходячись біля вхідних дверей до під`їзду будинку [ADDRESS] , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконний збут особливо небезпечного наркотичного засобу, діючи умисно, з корисливих мотивів, незаконно збув [PERSON] за грошові кошти в сумі 100 грн. медичний шприц ємкістю 2 мл., в якому знаходилась речовина темно коричневого кольору об`ємом 1,0 мл, яка згідно з висновку експерта № 954 від 29.07.2014 визначена як особливо небезпечний наркотичний засіб - опій ацетильований, маса якого в 1,0 мл рідини становить 0,0212 г. Зокрема, у рамках кримінального провадження № 12014080010000313 від 03.07.2014 було зібрано наступні докази: - покази свідка [PERSON] , який пояснив, що 02.07.2014 придбав у [PERSON] за грошові кошти особливо небезпечний наркотичний засіб «Опій Ацетильований», який у подальшому він добровільно видав працівникам міліції; - покази свідків [PERSON] , [PERSON] , які повністю підтвердили показання [PERSON] ; - протокол добровільної видачі від 03.07.2014; - висновок експерта № 813 від 07.07.2014 визначена як особливо небезпечний наркотичний засіб - опій ацетильований, маса якого в 1,3 мл рідини становить 0,0169 г.; - висновок експерта № 954 від 29.07.2014 визначена як особливо небезпечний наркотичний засіб - опій ацетильований, маса якого в 1,0 мл рідини становить 0,0212 г.; - протокол видачі грошових коштів для проведення оперативної закупівлі від 23.07.2014; - протокол огляду покупця від 23.07.2014; - протокол добровільної видачі від 23.07.2014. З урахуванням вищезазначених доказів, що встановлювали достатність доказів для підозри [PERSON] у вчинені злочину передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, 07.08.2014 слідчим СВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області старшим лейтенантом міліції Новосільським Олександром Ігоровичем було повідомлено про підозру - [PERSON] [INFO] у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України. Надалі, Позивачу було вручено обвинувальний акт (затверджений прокурором), який 26.09.2014 був направлений до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя для розгляду у суді (справа № 336/7549/14-к). 27.02.2015 Шевченківським районним судом м. Запоріжжя (справа № 336/7549/14-к) Позивача визнано винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України (режим доступу - https://reyestr.court.gov.ua/Review/42896678 ). Не погодившись з таким вироком, Позивач оскаржив його у апеляційному порядку. 10.02.2016 Апеляційним судом Запорізької області вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27.02.2015 (справа № 336/7549/14-к) скасовано та призначено справу до нового розгляду у суді першої інстанції (режим доступу - https://reyestr.court.gov.ua/Review/55806274). 01.09.2017 Шевченківським районним судом м. Запоріжжя (справа № 336/7549/14-к) Позивача визнано винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України (режим доступу - https://reyestr.court.gov.ua/Review/68577343). Не погодившись з таким вироком, Позивач оскаржив його у апеляційному порядку. 30.05.2018 Апеляційний суд Запорізької області у справі № 336/7549/14-к апеляційну скаргу захисника Позивача задоволено частково. Вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01.09.2017 скасовано та призначено новий розгляд даного кримінального провадження у суді першої інстанції в іншому складі суду (режим доступу - https://reyestr.court.gov.ua/Review/74389202). 05.01.2021 Шевченківським районним судом м. Запоріжжя у справі № 336/7549/14-к Позивача визнано невинуватим та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення (режим доступу - https://reyestr.court.gov.ua/Review/94012722). Не погодившись з таким вироком суду першої інстанції прокурор подав апеляційну скаргу. 06.12.2022 Запорізьким апеляційним судом апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05.01.2021 без змін (режим доступу - https://reyestr.court.gov.ua/Review/107943836). Не погодившись з такими рішеннями судів попередніх інстанцій, прокурор подав касаційну скаргу. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 14.03.2023 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у провадженні в суді апеляційної інстанції (режим доступу - https://reyestr.court.gov.ua/Review/109548029). Таким чином, станом на день подання відзиву на позовну заяву у справі № 336/2137/23 за позовом [PERSON] до ГУНП в Запорізькій області, Запорізької обласної прокуратури кримінальна справа № 336/2137/23 перебуває на розгляді у суді касаційної інстанції. З аналізу вищезазначеного, вбачається, що досудове розслідування кримінального провадження № 12014080010000313 від 03.07.2014 було проведено прокуратурою та слідчим відділом Запорізького міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області (ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області) якими Позивачу було вручено повідомлення про підозру та складено обвинувальні акти відносно Позивача за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України (07.08.2014). В цей же час, звертаємо увагу суду, що ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області не є структурним підрозділом ГУНП в Запорізькій області. Зокрема, ГУНП в Запорізькій області не є правонаступником ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області. Наголошуємо, що ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області є юридичною особою (органом державної влади, ЄДРПОУ 08672408, 69006, Запорізька область, м. Запоріжжя, проспект Леніна, буд. 191), який на момент звернення Позивача з даною позовною заявою перебуває у стані припинення. Крім цього, відповідно до матеріалів справи, вбачається, що після направлення обвинувального акту до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя у вересні 2014 року (прокуратурою та СВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області) та до моменту винесення виправдувального вироку Шевченківським районним судом м. Запоріжжя 05.01.2021, який Запорізький апеляційний суд ухвалою від 06.12.2022 залишено без змін - матеріли кримінального провадження № 12014080010000313 від 03.07.2014 до ГУНП не надходили. Як наслідок, ГУНП не проводило досудове розслідування, та жодним чином не порушувало права Позивача. ГУНП в Запорізькій області було створено у зв`язку з набранням чинності Закону України «Про Національну поліцію», на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ», як наслідок, ГУНП жодним чином не могло порушити права Позивача, оскільки у 2014 році ще не було створено, як насідок ГУНП є неналежним відповідачем у даній справі. 07.11.2015 року реєстраційною службою Запорізького міського управління юстиції проведено державну реєстрацію новоутвореної шляхом заснування юридичної особи Головного управління Національної поліції в Запорізькій області. Враховуючи вищевикладене, вважаємо, що позовна заява подана стороною Позивача в частині вимог до ГУНП в Запорізькій області не відповідає вимогам п. 4, 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, відповідно до яких: «Позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні. Позовна заява повинна містити, зокрема, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги». З наведеного випливає, що позовна заява повинна містити також твердження позивача про те, якою особою і в який спосіб, на думку позивача, порушується (порушувався), оспорюється (оспорювався) чи не визнається (не визнавався) його право чи законний інтерес. Таким чином, визначаючи відповідачем - ГУНП в Запорізькій області, представник Позивача у порушення пункту 5 частини 3 статті 175 ЦПК України не виклав обставин того, які саме посадові особи Відповідача 1 вчинили дії, що призвели до порушення прав та законних інтересів позивача та завдало йому моральної шкоди, за умови, що повідомлення про підозру та складання обвинувального акту було здійснено органом досудового розслідування (посадовими особами) ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області (окремою юридичною особою) та прокуратури. Також зазначаємо, що для відшкодування моральної шкоди, необхідна наявність всіх складових: 1) шкода, 2) наслідки) 3) причинний зв`язок між шкодою та наслідками, 4) вина. З урахуванням того, що у позовній заяві склад цивільного правопорушення ГУНП не доведено, вважаємо, що ГУНП в Запорізькій області визначено відповідачем у даній справі безпідставно, як наслідок позовні вимоги не підлягають задоволенню. 1.Шодо не доведення наявності у Позивача моральної шкоди, зазначаємо наступне. Наголошуємо увагу суду, що наявність законодавчих підстав для відшкодування морально шкоди, такий як - виправдувальний вирок, не звільняє Позивача від обов`язку доведення наявності та розміру моральної шкоди. Така моральна шкода повинна бути реальною, встановлена та підтверджена наявним доказами. Позивач просить суд відшкодувати моральну шкоду,

Outcome: approved