Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-12 00:00:00

У січні 2023 року [PERSON] звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про стягнення 252 255,13 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24.10.2019 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики № 24/10/19-1. Відповідно по п. 1 умов договору позивач передав у власність, а відповідач прийняв у власність грошові кошти в сумі 146\~865,93 грн, що за курсом в АТ КБ «ПриватБанк» на день укладення даного договору було еквівалентно 5\~900 доларів США. 24.11.2020 сторонами було укладено додаткову угоду до договору позики, якою було внесено зміни до п. 1,5,6.1 договору позики, змінивши суму позики з 146\~865,93 грн на 159\~600 грн, що за курсом в АТ КБ «ПриватБанк» на день укладення додаткової угоди до договору позики еквівалентно 5\~600 доларів США. Про що відповідачем було власноруч складено розписку від 24.11.2020. Окрім того, були внесені зміни до п. 5 Договору позики та сторонами був погоджений графік повернення позичальником грошових коштів, відповідно до якого позичальник зобов`язався сплачувати борг частинами: - 8 550,00 грн (еквівалентно 300 доларів США) до 24.12.2020 включно; - 151\~050,00 грн (еквівалентно 5\~300 доларів США) до 24.01.2021 включно. З метою забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань між сторонами також був укладений договір застави транспортного засобу. Однак, всупереч погодженому графіку повернення грошових коштів, відповідачем не було виконано боргове зобов`язання та не було сплачено жодної частини боргу. Враховуючи вищезазначене позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь суму боргу та інфляційні збитки, що разом становить 252\~255,13 грн. 14.03.2023 ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного провадження з викликом сторін. 13.12.2023 від представника позивача надійшла заява про надання доказів на підтвердження розміру судових витрат з додатками, а саме: копія додаткової угоди № 1 від 13.01.2023 до договору про надання правничої допомоги № 1 від 01.01.2023; копія квитанції до касово-прибуткового ордера № 13/01 від 13.01.2023. 13.02.2024 від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач повідомлявся судом про розгляд даної справи належним чином, однак поштові відправлення (3 шт.) повернулись на адресу суду з відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою» та «за закінченням терміну зберігання». Клопотань до суду про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не надходило. Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Враховуючи положення ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, з огляду на неявку всіх учасників справи, не здійснювалось. Відповідно до ч. 1 ст.\~44\~ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно з ч. 4 ст.\~223\~ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст.\~280\~ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Розглянувши матеріали справи та надавши належну правову оцінку всім наявним у матеріалах справи доказам у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову, з огляду на наступне. З матеріалів справи вбачається, що 24.10.2019 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики № 24/10/19-1. Відповідно по п. 1 умов договору позивач передав у власність, а відповідач прийняв у власність грошові кошти в сумі 146\~865,93 грн, що за курсом в АТ КБ «ПриватБанк» на день укладення даного договору було еквівалентно 5\~900 доларів США. 24.11.2020 сторонами було укладено додаткову угоду до договору позики, якою було внесено зміни до п. 1,5,6.1 договору позики, змінивши суму позики з 146\~865,93 грн на 159\~600 грн, що за курсом в АТ КБ «ПриватБанк» на день укладення додаткової угоди до договору позики еквівалентно 5\~600 доларів США. Окрім того, були внесені зміни до п. 5 Договору позики та сторонами був погоджений графік повернення позичальником грошових коштів, відповідно до якого позичальник зобов`язався сплачувати борг частинами: - 8 550,00 грн (еквівалентно 300 доларів США) до 24.12.2020 включно; - 151\~050,00 грн (еквівалентно 5\~300 доларів США) до 24.01.2021 включно. Як зазначив позивач, у встановлений сторонами строк відповідач суму позики не повернув. Таким чином, позикодавець належним чином виконав взятий на себе обов`язок із передачі грошових коштів. Разом з тим, за відсутності доказів протилежного, судом встановлено невиконання відповідачем у повному обсязі обов`язку з повернення суми позики у встановлений договором строк. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та у порядку встановленому договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідност. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно з вимогами ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання чи виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ст. 625\~ЦК України\~боржник не\~звільняється від\~відповідальності за\~неможливість виконання\~ним грошового\~зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат та 3 % річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Позивачем нараховано інфляційні втрати у розмірі 26\~575,13 грн. Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Будь-яких заперечень по суті позовних вимог відповідачем суду не надано. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі. Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання, зокрема, як розподіл між сторонами судових витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4)пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Позивач просить суд відшкодувати йому витрати на професійну правову допомогу у сумі 22\~568,00 грн. Згідно з приписами ч.ч. 1-6 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. ВП ВС у постанові від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Для підтвердження цих обставин потрібно надати суду договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, які свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, і оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Судом встановлено, що у матеріалах справи містяться належним чином завірена копія договору про надання правової допомоги № 1 від 01.01.2023, укладеного між Адвокатом Жекало І.С. та [PERSON] ; додаткова угода від 13.01.2023 до договору про надання правничої допомоги № 1 від 01.01.2023; ордер серія ВН № 1215339 від 01.01.2023 та квитанція до прибуткового касовго ордера № 13/01-1 від 13.01.2023 на суму 22\~568,00 грн. У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved