Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-22 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку суброгації, в обґрунтування якого вказує, що 25.06.2020 року між TOB «АГРО-КРАЇНА» та Приватним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №DNH0MA-205P4DN-1, згідно якого позивач взяв на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення застрахованого транспортного засобу «TOYOTA LC 150», д.р.н. [NUMBER] . 21.09.2020 р. о 15 год. 10 хв., [PERSON] в м. Бердичеві по вул. Богданівська, керував автомобілем «BA3-21013», д.р.н. [NUMBER] , не обрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем «TOYOTA LC 150», д.р.н. [NUMBER] , який зупинився попереду. Внаслідок вказаного ДТП було пошкоджено транспортний засіб «TOYOTA LC 150», д.р.н. [NUMBER] , з вини [PERSON] , цивільно-правова відповідальність якого, як водія «BA3-21013», д.р.н. [NUMBER] , не була застрахована на дату ДТП. Відповідно до постанови Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області по справі №274/7085/20 від 02.12.2020 року, відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 25.02.2021 року ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» розрахувало суму страхового відшкодування по даній страховій справі на підставі калькуляції №20- 0341014 від 07.10.2020 року. Згідно з умовами Договору добровільного страхування наземного транспорту №DNH0MA- 205P4DN від 25.06.2020 р., на підставі страхового акту №200000341014 від 25.02.2020 року, акту огляду транспортного засобу, калькуляції № 20-0341014 від 07.10.2020 року та зібраних документів, розмір виплати за пошкоджений транспортний засіб «TOYOTA LC 150», д.р.н. [NUMBER] , склала 43 519,63 грн. Виконуючи свої зобов`язання за Договором страхування, ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», виплатило суму страхового відшкодування у розмірі 43 519,63 грн., що підтверджується платіжним дорученням №ЗР020054 від 01.03.2021 року. На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність винуватця дорожньо- транснортної пригоди [PERSON] за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу «ВАЗ-21013», д.р.н. [NUMBER] , не була застрахована відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» сплатило за ремонт автомобіля «TOYOTA LC 150», д.р.н. [NUMBER] страхове відшкодування в сумі 43 519,63 грн., що підтверджується платіжним дорученням №ЗР020054 від 01.03.2021 року, а можливості регресу до страховика винного немає, оскільки його цивільно-правова відповідальність була незастрахована, то ціна позову становить 43 519,63 грн. Враховуючи обставини викладені вище, зважаючи, що відповідач є особою, відповідальною за завдані збитки, а цивільно-правова відповідальність його, як водія «BA3-21013», д.р.н. [NUMBER] незастрахована, позивач звертався до відповідача, з метою досудового врегулювання спору, безпосередньо з досудовою вимогою про відшкодування збитків за вихідним №200000341014 від 04.03.2021 року, алк відповідачем було проігноровану вказану вище досудову вимогу, а тому позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів. Також, з боку Відповідача не було вчинено жодних дій для відшкодування завданих збитків. На підставі вищевикладеного, позивач просить, стягнути з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» 43519,63 грн. шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в порядку суброгації та 2684,00 грн. судового збору. Ухвалою суду від 04 вересня 2023 року відкрито спрощене позовне провадження по даній справі. В судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. У матеріалах справи міститься клопотання представника позивача про розгляд справи за його відсутності, у якому зазначив, що підтримує позовні вимоги та проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судові засідання не з`являвся, щодо дати, часу та місця розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідача по справі додатково повідомлено шляхом оголошення на офіційному сайті «Судова влада». Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно зі ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, з урахуванням наявності усіх умов, за яких можливе проведення заочного розгляду справи, відповідно до ст.211, 223, 280 ЦПК України суд визнав за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. Згідно з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання, яким завершується розгляд справи, за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 25.06.2020 року між TOB «АГРО-КРАЇНА» та Приватним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №DNH0MA-205P4DN-1, згідно якого позивач взяв на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення застрахованого транспортного засобу «TOYOTA LC 150», д.р.н. [NUMBER] (а.с.6). 21.09.2020 р. о 15 год. 10 хв., [PERSON] в м. Бердичеві по вул. Богданівська, керував автомобілем «BA3-21013», д.р.н. [NUMBER] , не обрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем «TOYOTA LC 150», д.р.н. [NUMBER] , який зупинився попереду. Внаслідок вказаного ДТП було пошкоджено транспортний засіб «TOYOTA LC 150», д.р.н. [NUMBER] , з вини [PERSON] , цивільно-правова відповідальність якого, як водія «BA3-21013», д.р.н. [NUMBER] , не була застрахована на дату ДТП. Відповідно до постанови Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області по справі №274/7085/20 від 02.12.2020 року, відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с.8). 25.02.2021 року ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» розрахувало суму страхового відшкодування по даній страховій справі на підставі калькуляції №20- 0341014 від 07.10.2020 року (а.с.16). Згідно з умовами Договору добровільного страхування наземного транспорту №DNH0MA- 205P4DN від 25.06.2020 р., на підставі страхового акту №200000341014 від 25.02.2020 року, акту огляду транспортного засобу, калькуляції № 20-0341014 від 07.10.2020 року та зібраних документів, розмір виплати за пошкоджений транспортний засіб «TOYOTA LC 150», д.р.н. [NUMBER] , склала 43 519,63 грн. Виконуючи свої зобов`язання за Договором страхування, ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», виплатило суму страхового відшкодування у розмірі 43 519,63 грн., що підтверджується платіжним дорученням №ЗР020054 від 01.03.2021 року (а.с.23). Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з частинами першою та другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно з вимогами статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. За змістом статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18). У справі, яка розглядається, позивач (який є страховиком потерпілої особи) виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі. У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування до цієї особи (як до страховика потерпілої особи) перейшло право вимоги до заподіювача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди відповідачем, в порядку суброгації. Вина [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди підтверджується постановою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 02.12.2020 року (справа № 274/7085/20). Розмір шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, а також його вину у спричиненні такої шкоди, доведено належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим суд приходить висновку, що позов підлягає задоволенню. Подавши свої докази, позивач реалізував своє право на доказування і одночасно виконав обов`язок із доказування, оскільки статті 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України).Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доспупності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, у тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Інші доводи позивача, які наведені у позові в межах наданих позивачем доказів, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved