Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому просить розірвати шлюб з останнім, зареєстрований 01.10.2004 Відділом реєстрації актів цивільного стану Щорського районного управління юстиції Чернігівської області, актовий запис №69. Позов обґрунтований тим, що сторони перебувають в шлюбі з 01.10.2004 року, від якого мають сина [PERSON] , [INFO] . Спільне життя у подружжя не склалося через відсутність спільних інтересів, різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння. Спільне господарство сторони не ведуть, єдиного бюджету не мають. За переконанням позивачки подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає та збереження сім`ї неможливе та суперечить її інтересам, а тому просить розірвати шлюб. У судове засідання позивачка не з`явилася, надала заяву, в якій просила справу розглянути без її участі, підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просив справу розглянути без його участі та визнав позовні вимоги. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши позовну заяву та додані до неї письмові докази, суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Суд, дослідивши письмові докази у справі, приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 01.10.2004 року, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Щорського районного управління юстиції Чернігівської області Україна, актовий запис № 69, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 01.10.2004 року. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 09.08.2006, сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя у сторін не склалося. Статтею 51 Конституції України та ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110\~цього Кодексу. Частиною 2 ст. 114 Сімейного кодексу України передбачено, що у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки сторони наполягають на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Таким чином, суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі сторін і що після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні суду у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивачем понесені та документально підтверджені судові витрати, які складаються з судового збору у розмірі 1211,20 грн. У зв`язку з викладеним, позивачці слід повернути з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позову, що складає 605,60 грн., тому з відповідача, відповідно до ст. 141 ЦПК України, на користь позивачки слід стягнути 605,60 грн.

Outcome: approved