Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-21 00:00:00

2 жовтня 2023 року [PERSON] звернулась з позовом, мотивуючи тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Куликівського районного суду Чернігівської області 02.06.2015 року. Під час шлюбу у сторін народились двоє спільних дітей [PERSON] , 2011 року народження, та [PERSON] , 2014 року народження. З дня розірвання шлюбу діти проживають разом з позивачем, відповідач не цікавиться дітьми, їх проблемами, потребами, успіхами та станом здоров`я, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток. Жодної участі у вихованні та утриманні дітей не приймає, за період з 15.10.2014 по лютий 2023 року заборгованість відповідача зі сплати аліментів складає 203 304,25 грн. Враховуючи, що відповідач ухиляється від виховання дітей, свідомо нехтує своїми обов`язками, просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою Куликівського районного суду Чернігівської області від 03.10.2023 відкрито провадження у справі, ухвалено розглядати справу за загальними правилами позовного провадження. Ухвалою суду від 11.12.2023 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. В судове засідання сторони не з`явились. Позивач надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Третя особа Служба у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Куликівської селищної ради Чернігівської області, надала заяву в якій просила розглянути справу за відсутності свого представника. Відповідач в судові засідання не з`явився, повідомлявся судом про час та місце розгляду справи за адресою вказаною в позовній заяві та підтвердженою в порядку ч. 8 ст. 187 ЦПК України, а також шляхом розміщення судом оголошення на веб-порталі судової влади України. Причини неявки до суду відповідач не повідомив, у встановлений судом строк відзив на позов не надав, зустрічний позов не пред`явив. На підставі ст.ст. 223, 280, 281 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що сторони з 16.07.2011 перебували в зареєстрованому шлюбі, якій було розірвано рішенням Куликівського районного суду Чернігівської області від 02.06.2015 (а.с. 12). Відповідач [PERSON] та позивач [PERSON] є батьками [PERSON] , яка народилась [INFO] , та [PERSON] , яка народилась [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (а.с.14, 15) Заочним рішенням Куликівського районного суду від 05.11.2014 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] [INFO] , в розмірі однієї третьої частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та кожну дитину, починаючи з 15.10.2014 (а.с. 16 - 19). Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим листом № 737/881/14-ц від 05.11.2014 у виконавчому провадженні № [NUMBER] заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів становить 203304,25 грн. (а.с. 21 - 22) Відповідно до довідок виданих Анисівським ліцеєм ім. І.Я. Франка Іванівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області від 11.09.2023 неповнолітні [PERSON] та [PERSON] навчаються у вказаному ліцеї (а.с. 28, 29) З висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , затвердженого рішенням виконкому Куликівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області №48 від 27 квітня 2023 року, вбачається, що орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до його малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно даного висновку, малолітні [PERSON] та [PERSON] постійно проживають з матір`ю [PERSON] , бабусею та дідусем за адресою [ADDRESS] , згідно довідки, виданої навчальним закладом [PERSON] за період навчання дітей на батьківські збори не з`являвся, не долучався до класних і шкільних заходів, не брав участі в освітньому процесі. Згідно довідки Бакланово-Муравійського старостинського округу від 02.03.2023 № 54 [PERSON] не проживає з сім`єю з 2014 року. За твердженням осіб, близьких до сім`ї, [PERSON] до дітей не приїздить, фінансово не допомагає, участі у вихованні, навчанні та розвитку дітей не приймає. (а.с. 23). Вирішуючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з ч. 1 - 4 статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, а тому, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч.1 ст. 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Згідно пунктів 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України), та є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що відповідач з 2014 року з дітьми не проживає, життям своїх малолітніх дітей не цікавиться, участі у їх вихованні не приймає, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, що свідчить про ухилення відповідачем від виконання своїх батьківських обов`язків і виходячи із положень статей 164 - 167 СК є підставою для позбавлення його батьківських прав. Вирішуючи питання яке полягає в тому, наскільки позбавлення батьківських прав буде відповідати інтересам дітей [PERSON] та [PERSON] і чи немає підстав для попередження відповідача щодо зміни свого відношення до виховання дитини без позбавлення батьківських прав, суд зауважує наступне. З досліджених судом доказів вбачається, що, відповідач не виявляє бажання вчинити будь-які дії пов`язані з відновленням свого зв`язку з дітьми, жодним чином не продемонстрував свого бажання в поновленні сімейних стосунків з дітьми, і в такій ситуації, на переконання суду, без бажання відповідача держава позбавлена можливості посприяти йому у виконанні ним своїх батьківських обов`язків. Також, при позбавленні батьківських прав відповідача, відносини, які склались між ним та малолітніми дітьми не зміняться, оскільки діти разом з ним не проживають протягом тривалого часу. Так само, позбавлення батьківських прав відповідача сприятиме захисту прав його малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] . Тобто, позбавлення батьківських прав відповідача фактично не змінить тривалу існуючу ситуацію між батьком та дітьми, не призведе до відібрання дітей у батька, оскільки він з ними не проживає протягом тривалого часу, а також не призведе до ситуації за якої батько в силу об`єктивних причин не зможе бачитись зі своїми дітьми. Крім того, позбавлення батьківських прав не є виключно безстроковим і відповідач має право у випадку зміни своєї поведінки на поновлення батьківських прав в порядку передбаченому СК (стаття 169). З огляду на вищевикладене, суд вважає, що при розгляді справи знайшли підтвердження обставини, що відповідач за власною ініціативою самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своїх дітей, при цьому перешкоди у спілкуванні з дітьми відсутні, позивачем доведено, що поведінка відповідача відносно дітей є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, що свідчить про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки зазначена міра є виправданою з огляду на необхідність захистити інтереси дітей. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю. Відповідач у зв`язку із розглядом справи понесла судові витрати в сумі 6073 грн. 60 коп., в тому числі 1073,60 грн. на сплату судового збору та 5000 грн. на професійну правничу допомогу, що підтверджується відповідними квитанціями наданих позивачем. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, судові витрати покладаються на відповідача.

Outcome: approved