Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-18 00:00:00

У серпні 2023 року позивач звернулась до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Юрій Олександрович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, згідно уточненої позовної заяви від 16.11.2023 року, просила суд: -визнати виконавчий напис №5123, вчинений 04.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» заборгованості за кредитним договором №002-03783-230113 від 23.01.2023 року за період з 28.04.2018 року по 17.04.2021 року у розмірі 7\~916,31 грн., яка складається з: 4 000 грн. простроченої заборгованості за сумою кредиту та 3\~916,31 грн. простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом, а також 350 грн. за вчинення виконавчого напису, на загальну суму 8\~266,31 грн., таким, що не підлягає виконанню; -стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в розмірі 7\~453,51 грн., які безпідставно отримані з заробітної плати позивача за вищевказаним виконавчим написом; -стягнути з відповідача на користь позивача сплачений нею судовий збір у розмірі 536,80 грн. В обґрунтування уточнених позовних вимог позивач зазначає, що 23.01.2013 року між нею та ПАТ «Дельта Банк» був укладений кредитний договір №002-03783-230113. Правонаступником усіх прав та обов`язків за кредитним договором №002-03783-230113 27.04.2018 року стало Товариство з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна», згідно з Договором про відступлення прав вимоги за кредитними договорами №409/К. 04.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем вчинено виконавчий напис №5123 про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості за вищевказаним кредитним договором за період з 28.04.2018 року по 17.04.2021 року у розмірі 7\~916,31 грн. 31.11.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Юрієм Олександровичем було відкрито виконавче провадження №67693861 на підставі вищевказаного виконавчого напису, а також 17.01.2022 року винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Однак, позивач не погоджується з вчиненим виконавчим написом, вказаним розміром заборгованості, вважає його перебільшеним, нарахованим з порушенням умов кредитного договору; вважає, що вимоги пред`явлені після спливу строку позовної давності, у зв`язку із чим, вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням законодавства України. Крім того, позивач наголошує, що виконавчий напис був вчинений на підставі не посвідченого нотаріального кредитного договору, що є самостійною підставою для визнання його таким, що не підлягає виконанню. Одночасно з цим, позивач звертає увагу суду, що не отримувала письмової вимоги або повідомлення від відповідача або нотаріуса про наявність заборгованості за кредитним договором №002-03783-230113. 27.04.2018 року та намір вчинити виконавчий напис. Також позивач зазначає, що з моменту відкриття виконавчого провадження до зупинення стягнення за постановою приватного виконавця з заробітної плати позивача як працівниці ТОВ «Омега» на користь відповідача було примусово безпідставно стягнуто грошові кошти за період з 01.01.2022 року по 31.10.2023 року на загальну суму 7\~543,51 грн., які позивач просить стягнути з відповідача на її користь як безпідставно отримані грошові кошти, у зв`язку із чим позивач вимушена звернутись до суду із зазначеною позовною заявою. Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 02 жовтня 2023 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам було направлено копію ухвали, а також відповідачу було направлено копію позовної заяви із додатками. Відповідач правом на подання відзиву у встановлений судом строк не скористався. Третім особам у справі ухвала про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви з додатками направлялась на їх адреси, вказані в позовній заяві. Правом на подання пояснень щодо позову у встановлений судом строк треті особи не скористались. Зважаючи на вищезазначене, суд прийшов до висновку про можливість вирішення питання про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, на підставі наявних у справі доказів, та з урахуванням уточненої позовної заяви позивача. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Станом на дату розгляду справи на адресу суду клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи про розгляд справи за участю сторін учасниками справи не подавалися. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. З урахуванням ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у зв`язку із розглядом справи без повідомлення (виклику) сторін. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку. Згідно зі ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог\~ст.5 ЦПК України\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Вимогами\~ст.10 ЦПК України\~передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до\~Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені\~Конституцією\~та законами України. Суд застосовує при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог\~ст.12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч.1\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст.\~55, ст.\~124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі\~ст. 9 Конституції України\~є складовою національного законодавства. Судом встановлено, що 23 січня 2013 року [PERSON] узгодила з Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та підписала Заяву №002-03783-230113, якою просила надати їй кредит на власні потреби у розмірі 4\~000 грн. строком на 24 місяці та зобов`язалась повернути грошові кошти із сплатою фіксованої річної процентної ставки 9,99%, комісією 3,49% в місяць (а.с.13). 04 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимиром Олександровичем вчинено виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за №5123, яким останній пропонував звернути стягнення з [PERSON] , яка є боржником за кредитним договором №002-03783-230113 від 23.01.2013 року, укладеним з ПАТ «Дельта Банк», право вимоги за яким перейшло на підставі Договору №409/к про відступлення прав вимоги за кредитними договорами від 27.04.2018 року до Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна», заборгованості за кредитним договором №002-03783-230113 від 23.01.2013 року. Стягнення заборгованості проводиться за період з 28.04.2018 року по 17.04.2021 року. Сума заборгованості становить 7\~916,31 грн., що складається з: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 4\~000 грн.; прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 3\~916,31 грн. За вчинення виконавчого напису нотаріусом, на підставі ст.31 ЗУ «Про нотаріат» стягнуто плату зі стягувача, яка підлягає стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна сума, яка підлягає стягненню з боржника на користь стягувача становить 8\~266,31 грн. (а.с.12). З матеріалів справи вбачається, що 08.07.2021 року стягувач Товариство з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» звернувся до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Ю.О. із заявою за вих. №08.07/21-109 про примусове виконання рішення, якою просив відкрити виконавче провадження та розпочати примусове виконання рішення суду на підставі виконавчого документу, а саме виконавчого напису №5123 вчиненого 01.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимиром Олександровичем (а.с.11). 30 листопада 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Ю.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №67693861 з виконання виконавчого напису №5123 вчиненого 01.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимиром Олександровичем (а.с.15). Вищевказану постанову приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Ю.О. було направлено на адресу боржника та стягувача, що підтверджується супровідним листом №01/29 від 30.11.2021 року (а.с.14). 17 січня 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Ю.О. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника в рамках виконавчого провадження №67693861 (а.с.17). Вищевказану постанову приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Ю.О. було направлено на адресу боржника та стягувача, що підтверджується супровідним листом №01/29/1629 від 17.01.2022 року (а.с.16). Як вбачається зі звіту про здійснення відрахування та виплати приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Ю.О. відносно боржника [PERSON] за постановою від 17.01.2022 року в рамках ВП №67693861 за період з 01.01.2022 року по 31.10.2023 року з рахунку позивача на користь відповідача було стягнуто грошові кошти у загальному розмірі 7\~453,51 грн., а саме: в січні 2022 року 788,18 грн., в лютому 2022 року 1\~188,18 грн., в березні 2022 року 1\~072,76 грн., в травні 2023 року 636,00 грн., в червні 2023 року 636,00 грн., в липні 2023 року 636,00 грн., в серпні 2023 року 1\~224,39 грн., в вересні 2023 року 1\~272,00 грн. (а.с.72-73). Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється\~Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1\~ст. 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений\~наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5\~та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок № 296/5). Згідно зі ст.18 ЦК України, а також ст. ст. 87,\~88 Закону України «Про нотаріат», вчинення виконавчого напису - це форма захисту цивільних прав кредитора, нотаріусом, за допомогою спрощеної, позасудової процедури, яка полягає у вчиненні на боргових документах напису про стягнення грошей або витребування майна на користь кредитора, за наявності між боржником і кредитором правовідносин, які визначаються Кабінетом Міністрів України шляхом встановлення переліку документів, що підтверджують ці правовідносини. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (п.п. 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Згідно з п. 2.1 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу ( підпункт 2.3 пункту 2 глави 16 розділу II Порядку). Крім того, п. 3.2, 3.5 п. 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172\~(далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в\~Законі України «Про нотаріат»\~та Порядку вчинення нотаріальних дій. Відповідно до п.1 Переліку документів нотаріусам подаються нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку). Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до п.2 Переліку документів для стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, нотаріусу слід надати кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюється з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу (п. 3.4 глави 16 розділу II Порядку № 296/5). При цьому,\~ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти таких висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Разом з тим, відповідно до п. п. 1 та 2\~постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», а також постанови Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року №622, якою Перелік доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних правовідносин» та включені кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Водночас, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14 визнано незаконною та нечинною\~постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів в тому числі в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року залишено без змін. Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений\~постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року\~у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватного нотаріуса, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів. Матеріали справи не містять доказів того, що кредитний договір №002-03783-230113 від 23.01.2013 року був нотаріально посвідчений, отже, наданий приватному нотаріусу кредитний договір не є тим документом, за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Таким чином, нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис про стягнення заборгованості за таким кредитним договором. Частиною 3\~ст.12 ЦПК України\~встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України\~визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2\~ст. 77 ЦПК України). Як передбачено ст. ст.\~79,\~80 ЦПК України\~достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Отже, встановлені судом обставини свідчать про те, що нотаріусом порушено процедуру вчинення виконавчого напису. Оспорюваний виконавчий напис вчинено за договором, за яким стягнення заборгованості не може провадитись у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, а відтак вимоги позову про визнання його таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованими та доведеними. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача суми у розмірі 7\~453,51 грн. як безпідставно отриманих коштів, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широку сферу застосування: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення, чи вибуло майно з володіння власника за його волею або всупереч його волі, чи є набувач добросовісним або недобросовісним. Аналіз норм статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: а) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); б) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності достатньої правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, свідчить про необхідність установлення так званої абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Наведене у своїй сукупності свідчить, що кондикція це позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави. Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна (носія іншого цивільного права), підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця (набувача майна) з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України, у разі наявності цивільних відносин безпосередньо між власником та володільцем майна. Такий спосіб захисту можливо здійснити шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача таке майно. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 25 жовтня 2017 року у справі № 3-905гс17 та у постанові Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 757/42443/15-ц (провадження № 61-38890св18). Отже, положення глави 83 застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб, чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Висновок про можливість застосування до спірних правовідносин норм статті 1212 ЦК України викладений також Верховним Судом у постанові від 06 березня 2019 року у справі №910/1531/18. Під відсутністю правової підстави розуміють такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 910/3395/19, від 23 квітня 2019 року у справі № 918/47/18, від 01 квітня 2019 року у справі № 904/2444/18. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22 березня 2016 року у справі № 6-2978цс15 та від 03 червня 2016 року у справі №6-100цс15. Оскільки, суд дійшов висновку, що виконавчий напис №5123, вчинений 04.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» заборгованості за кредитним договором №002-03783-230113 від 23.01.2023 року за період з 28.04.2018 року по 17.04.2021 року у розмірі 7 916,31 грн., яка складається з: 4 000 грн. простроченої заборгованості за сумою кредиту та 3 916,31 грн. простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом, а також 350 грн. за вчинення виконавчого напису, на загальну суму 8 266,31 грн. є таким, що не підлягає виконанню, тому отримані відповідачем на підставі вказаного виконавчого напису кошти в сумі 7\~453,51 грн. підлягають поверненню позивачу на підставі статті 1212 ЦК України, адже підстава, на якій вони були отримані, відпала. При цьому, суд зауважує, що питання наявності та/або відсутності заборгованості позивача перед відповідачем за таким кредитним договором може бути предметом окремого судового розгляду. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18, предметом позову в якій є вимога про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса. Щодо судових витрат суд зазначає наступне. Зважаючи на положення ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, судові витрати у межах сплаченого судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 536,80 грн. (за подачу до суду заяви про забезпечення позову), а також з відповідача на користь держави у розмірі 2\~147,20 грн. (за дві позовні вимоги майнового та немайнового характеру). Згідно ч.7 ст.158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. На підставі викладеного та

Outcome: approved