Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Чернівецької міської ради про визнання особи такою, що не прийняла спадщину. Посилався на те, що [INFO] померла його цивільна дружина [PERSON] . Вони з померлою дружиною проживали разом однією сім`єю більше 15 років. Зазначена обставина встановлена рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 15.12.2015 року. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй майно. 04.02.2016 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Макеєвою Н.В. за його заявою було заведено спадкову справу №58536376. Водночас, 16.05.2016 року приватним нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що разом із [PERSON] за адресою її проживання був зареєстрований її син [PERSON] . Так, відповідно до вимог ч.3, ч.5 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Таким чином, [PERSON] вважався таким, що фактично прийняв спадщину. [INFO] [PERSON] помер на території Португалії. Зазначив, що після смерті дружини [PERSON] він залишився проживати в її квартирі по [ADDRESS] , де проживає і на даний час і сплачує комунальні послуги. Наразі постало питання оплати комунальних послуг щодо кількості зареєстрованих осіб, у зв`язку з чим він з`ясував, що [PERSON] так і не звернувся до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину та свої спадкові права не оформив. При цьому, у померлого [PERSON] спадкоємців не має. У [PERSON] , окрім нього, також відсутні спадкоємці, які своєчасно прийняли спадщину. Отже, він є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] як спадкоємець четвертої черги. Проте, оформити спадщину позивач можливості не має, оскільки [PERSON] вважається таким, що фактично прийняв спадщину. Також вказував на те, що на час смерті [PERSON] її син [PERSON] вже багато років разом із нею не проживав, оскільки ще на початку 2000 року виїхав до Португалії, де проживав та працював. З часу свого виїзду за кордон він на Україну жодного разу не приїздив. Звертав увагу на те, що місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Похованням померлої [PERSON] займався позивач. Факт реєстрації [PERSON] в квартирі [ADDRESS] перешкоджає йому оформити спадщину, що відкрилась після смерті дружини, та оформити на себе договори по наданню комунальних послуг. Отже, враховуючи те, що є належні та допустимі докази не проживання [PERSON] разом із матір`ю на момент її смерті, то він є таким, що не прийняв спадщину. Просив визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що не прийняв спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою суду від 18.08.2023 року провадження по справі було відкрито за правилами загального позовного провадження. Представником відповідача було подано відзив на позов. У відзиві представник заперечував проти заявлених позовних вимог із тих підстав, що рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 21.10.2020 року спадщину, що відкрилась після смерті [PERSON] , яка складається з квартири [ADDRESS] та земельної ділянки № [NUMBER] , кадастровий номер №7310136600:29:001:0227, площею 0,0535 га, що знаходиться по [ADDRESS] у садівничому товаристві «Взуттєвик», визнано відумерлою та передано у комунальну власність територіальної громади м.Чернівці в особі Чернівецької міської ради. Тому вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позову щодо визнання [PERSON] таким, що не прийняв спадщину після смерті [PERSON] 12.09.2023 року судом за клопотанням представника позивача було витребувано від приватного нотаріуса Макеєвої Н.В. матеріали спадкової справи щодо майна померлої [INFO] [PERSON] 05.10.2023 року судом за клопотанням представника позивача було витребувано від приватного нотаріуса Войціховського А.В. матеріали спадкової справи щодо майна померлого [INFO] [PERSON] . Ухвалою суду від 17.10.2023 року провадження у справі було зупинено до набрання законної сили рішенням суду в цивільній справі №727/8225/20 за заявою Чернівецької міської ради про визнання спадщини відумерлою. 16.01.2024 року провадження у справі було поновлено. 29.01.2024 року підготовче провадження у справі було закрито та призначено її до судового розгляду. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та підтвердила викладені в позовній заяві обставини. Просила позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні віднесла вирішення спору по суті на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, так як обставини, викладені в заяві знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. Так, судом встановлено, що [PERSON] належала на праві власності квартира [ADDRESS] . Окрім того, [PERSON] належала на праві власності земельна ділянка для ведення садівництва №37, площею 0,0535 га, кадастровий номер 7310136600:29:001:0227, що розташована у садівничому товаристві «Взуттєвик» по [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 19.10.2015 року (а.с.7). Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 15.12.2015 року заяву [PERSON] було задоволено. Встановлено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу понад п`ять років [PERSON] , [INFO] з [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] (а.с.11-12). Згідно довідки КЖРЕП №5 від 02.11.2015 року , наданої на запит позивача, [PERSON] дійсно проживав за адресою [ADDRESS] без реєстрації (а.с.13) 04.02.2016 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Макеєвої Н.В. з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , за результатами розгляду якої нотаріусом було заведено спадкову справу №7/2016 (а.с.77-90). Судом також встановлено, що 23.01.2007 року Першою Чернівецькою державною нотаріальною конторою було зареєстровано у спадковому реєстрі за №41573066 заповіт [PERSON] (а.с.9). Місце проживання [PERSON] , матір`ю якого була [PERSON] (а.с.127), 22.07.2014 року було зареєстровано за адресою [ADDRESS] (а.с.15). У зв`язку з вказаною обставиною постановами приватного нотаріуса Макеєвої Н.В. від 16.05.2016 року та від 06.09.2016 року [PERSON] у видачі свідоцтв про право на спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , було відмовлено (а.с.16-17). Син спадкодавця [PERSON] [PERSON] помер [INFO] в населеному пункті Алверка ду Рібатежу, Республіка Портулагія (а.с.123-125). Після смерті [PERSON] приватним нотаріусом Войціховським А.В. за заявами племінників спадкодавця [PERSON] та [PERSON] , поданими 13.07.2017 року, було заведено спадкову справу №10/2017. Однак, рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 25.02.2020 року, яке набрало законної сили, у задоволенні позову [PERSON] , [PERSON] до Чернівецької міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини було відмовлено. Окрім того, із дослідженого судом рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 21.10.2020 року встановлено, що заяву Чернівецької міської ради було задоволено та визнано спадщину після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , що складається з квартири [ADDRESS] та земельної ділянки для ведення садівництва № [NUMBER] , площею 0,0535 га, кадастровий номер 7310136600:29:001:0227, що розташована у садівничому товаристві «Взуттєвик» по [ADDRESS] відумерлою. Передано відумерлу спадщину у комунальну власність територіальної громади м.Чернівці в особі Чернівецької міської ради. У подальшому, постановою Чернівецького апеляційного суду від 26.10.2023 року апеляційну скаргу [PERSON] було задоволено. Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 21.10.2020 року скасовано. У задоволенні заяви Чернівецької міської ради про визнання спадщини відумерлою після смерті [PERSON] відмовлено (а.с.96-102). Розглядаючи аргументи сторін та даючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного: Так, відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті1220,1222,1270 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків(спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця), до інших осіб(спадкоємців). Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Виходячи з вимог ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до частини першоїстатті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень ч.3 ст.1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця. За змістом ч.3 ст.1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину лише спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Виходячи з точного змісту даної норми матеріального права, яка має своїм безпосереднім предметом регулювання встановлення юридичного факту, який тягне за собою прийняття спадщини слід зазначити, що якраз такого факту не відбулося.\~ [PERSON] на час смерті спадкодавця своєї матері [PERSON] у квартирі [ADDRESS] не проживав, оскільки перебував за кордоном у Республіці Португалія, де проживав та помер [INFO] , у зв`язку з чим за законом [PERSON] не може являтися таким, що прийняв спадщину на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Статтею 29\~ЦК України\~в редакції,\~чинній на\~час відкриття\~спадщини,\~встановлено,\~що місцем\~проживання фізичної\~особи є\~житло,\~в якому\~вона проживає\~постійно або\~тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються\~законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації. Право на вибір місця проживання закріплено устатті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо). Відповідно до частини другої статті 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", в редакції чинній на час відкриття спадщини,\~реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Таким чином, реєстрація місця проживання [PERSON] у спадковій квартирі сама по собі не є беззаперечним доказом його постійного проживання на момент смерті матері [PERSON] , за адресою реєстрації, оскільки документально спростована належними та допустимими доказами. [PERSON] , не проживаючи разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, та не подавший заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори, у встановлений законом строк, не може вважатися таким, що прийняв спадщину. Таких висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21.10.2020 року у справі № 569/15147/17(провадження № 61-39308св18) та у Постанові Верховного Суду у складі колегії Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №204/2707/19(провадження №61-15380св20 від 28.04.2021 року. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (ч.1 ст.1272 ЦК України). Згідно із п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та(або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved