Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати за нею право власності на спадкове майно за заповітом після смерті спадкодавця [PERSON] , яка настала [INFO] у вигляді 1/5 (2/10) частин домоволодіння, яке знаходиться по [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 13 грудня 2010 року за нею визнано право власності на 4/5 частин домоволодіння по [ADDRESS] . 05 січня 2011 року на підставі вищевказаного рішення була внесена відповідна інформація в державний реєстр прав на нерухоме майно. Однак, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 15 листопада 2006 року спадкове майно складається із 2/10 (1/5) частин домоволодіння по [ADDRESS] та належить в рівних частках [PERSON] і [PERSON] , яке зареєстровано за [PERSON] і [PERSON] по 1/10 частці. Згідно договору дарування від 29 грудня 2006 року [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв у дар 1/10 частку домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , ставши власником 2/10 (1/5) домоволодіння. Однак відомості у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно згідно встановленого законом порядку не вніс. В подальшому, 13 грудня 2022 року [PERSON] склав заповіт, згідно з яким все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що на день смерті буде йому належати заповів [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер. Звернувшись у встановлений законом термін до нотаріуса про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, вона отримала відмову, оскільки за померлим [PERSON] не обліковується 2/10 частки на домоволодіння, оскільки згідно довідки ОБТІ від 22 вересня 2023 року за позивачем обліковується 4/5 частки, а за [PERSON] тільки 1/10 частки. Подарована [PERSON] - [PERSON] 1/10 частка ніде не значиться. А тому після смерті [PERSON] зареєструвати за ним 2/10 (1/5) частки на дане домоволодіння неможливо, а відтак вона не може оформити в позасудовому порядку у нотаріуса право власності на спадкове майно за заповітом. Ухвалою суду від 19 січня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 09 лютого 2024 року витребувано докази по справі. Представник позивача [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явився. Надіслав на адресу суду заяву, в якій просить справу розглядати без його та позивача участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, наполягає на їх задоволенні. Представник Болехівської міської ради, надавши відзив на позов, у підготовче судове засідання не з`явився. У відзиві зазначив, що позивачем надано беззаперечні докази на підтвердження своїх позовних вимог, а саме надано суду докази щодо законного права власності на спадкове майно за заповітом після смерті спадкодавця [PERSON] у вигляді 1/5 (2/10) частин домоволодіння вартістю 78 187,90 грн. на будинок за адресою [ADDRESS] . А тому Болехівська міська рада вважає, що позовна заява підлягає до задоволення в повному обсязі та не заперечує проти позову у даній справі. Розгляд справи просить проводити за відсутності представника Долинської міської ради (а.с. 26-28). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України судом перевірено, що заява подана представником відповідача про визнання позову, не суперечать Закону, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Матеріалами справи встановлено, що предметом розгляду справи є 1/5 (2/10) частин домоволодіння, яке знаходиться по [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 15 листопада 2006 року [PERSON] та [PERSON] належить в рівних частках 2/10 частин домоволодіння по [ADDRESS] (а.с.6). Рішенням Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 13 грудня 2010 року за позивачем визнано право власності на 4/5 частин домоволодіння по [ADDRESS] (а.с.4). 05 січня 2011 року на підставі вищевказаного рішення була внесена відповідна інформація в державний реєстр прав на нерухоме майно (а.с.5). Згідно договору дарування від 29 грудня 2006 року [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв у дар 1/10 частку домоволодіння за адресою: [ADDRESS] та став власником 2/10 (1/5) частини спірного домоволодіння. Однак відомості у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, згідно встановленого законом порядку, не вніс (а.с.7). 13 грудня 2022 року [PERSON] склав заповіт, згідно з яким все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що на день смерті буде йому належати заповів [PERSON] (а.с.8) [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.9). В установлений законом термін позивач звернулася з заявою про прийняття спадщини за заповітом, на підставі якої зареєстрована спадкова справа № 14/2023. Однак постановою нотаріуса від 23 листопада 2023 року позивачу відмовлено у вчиненні нтаріальної дії, оскільки за померлим [PERSON] не обліковується 2/10 частки на домоволодіння, відповідно до довідки ОБТІ від 22 вересня 2023 року, згідно якої за позивачем обліковується 4/5 частки, а за [PERSON] тільки 1/10 частки. Подарована [PERSON] - [PERSON] 1/10 частка не зареєстрована в реєстрі нерухомого майна. (а.с.17-18). Копія технічного паспорту на житловий будинок садибного типу по [ADDRESS] (а.с.9-13) свідчить про те, що будинковолодіння складається з житлового будинку (літера А) загальною площею 111,8 кв.м., літньої кухні (літера Б), стайня (літера Б1), стодоли (літера В), вбиральні (літера Г), криниці (№1), огорожі (№2) загальною вартістю 390 939,00 грн (а.с.11-16). Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За визначенням ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України, спадкоємством є перехід прав і обов`язків від спадкодавця до інших осіб. Спадкоємство здійснюється за законом у випадку, якщо воно не змінено заповітом. Для спадкоємця, який прийняв спадщину згідно ст.ст. 1269, 1270 ЦК України, виникають майнові права до складу яких належить право власності. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. (стаття 1217). Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 1 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що за наявності умов одержання свідоцтва про право на спадщину у нотаріальній конторі, вимога про визнання права на спадщину в судовому поряду не розглядається, однак, коли нотаріус відмовляє в оформленні відповідного свідоцтва на певний об`єкт спадкування, то особа може звернутися до суду для вирішення даного питання за правилами позовного провадження. Таким чином, судом встановлено, що право власності на спадкове майно не оформлені, правовстановлюючі документи на нього відсутні. Зміст правовідносин в даній справі полягає у тому, що спірне домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] після смерті [PERSON] успадковане позивачем [PERSON] у порядку спадкування за заповітом. Однак, відсутність документів, що засвідчують право власності померлого [PERSON] на нерухоме майно 2/10 (1/5) частки домоволодіння та відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, позбавляють позивача можливості оформити належне їй право на спадщину в нотаріальному порядку. Відмова нотаріуса не припиняє права спадкоємця на отримання спадщини, а його право в такому випадку підлягає судовому захисту. Враховуючи, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, який має застосовуватися якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд вважає, що вимоги позивачки підлягають задоволенню, оскільки відсутність у спадкодавця правовстановлюючих документів на спадкове майно унеможливлює оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Таким чином, враховуючи, що спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] є [PERSON] , інші спадкоємці які б мали право на спадщину відсутні, а сам факт відсутності державної реєстрації переходів права власності на спадкове майно, не позбавляє спадкодавця власності на спірне майно, вимоги позивача як спадкоємця за заповітом про визнання права власності на домоволодіння, яке знаходиться по [ADDRESS] в порядку спадкування є обґрунтованими. Іншого способу захисту свого прав , окрім як звернення до суду з даним позовом, у позивачки немає. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved