Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-21 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] (далі по тексту - позивачі) звернулись до суду із вищевказаним позовом до Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області (далі - відповідач), підставність якого обґрунтували тим, що [INFO] помер їх батько [PERSON] , після його смерті відкрилась спадщина за заповітом вчиненим спадкодавцем 07.04.2021, відповідно до якого він розпорядився належним йому майном на користь позивачів, а саме: донці [PERSON] заповів житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] ; сину [PERSON] - земельну ділянку, площею 3,4026 га, кадастровий номер - 0522284800:04:000:0388, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Попівської сільської ради Вінницького району Вінницької області. Позивачі, будучи спадкоємцями за заповітом, в межах шестимісячного строку не звернулись до нотаріуса за місцем відкриття спадщини, у зв`язку чим пропустили строк для прийняття спадщини. Так, [PERSON] вказує на поважність пропуску строку - незнання нею про існування заповіту вчиненого на її ім`я, про який їй стало відомо в червні 2023 року від брата по поверненню йог із за кордону. [PERSON] вказує, що перебував з травня 2021 року по 18 червня 2023 за межами України. Крім того, позивач [PERSON] зазначає, що на законодавчому рівні було доведено до відома громадян України, що на період воєнного стану продовжено строк для прийняття спадщини до 10 місяців, отож з цих міркувань строк на звернення до нотаріуса ними було дотримано. Ураховуючи наведене, просили суд визнати вказані причини поважними, такими, що об`єктивно перешкодили кожному із них своєчасно звернутись до нотаріуса та визначити їм додатковий, достатній строк для подання заяв про прийняття спадщини у три місяці, що стало підставою звернення до суду із даним позовом. У визначений судом строк відповідачем не було подано до суду відзиву на позов. Ухвалою суду від 27.09.2023 було відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження, а у справі призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 31.10.2023 було витребувано в нотаріальних установ копії спадкових справ заведених після смерті [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою суду від 18.01.2024 було закрито підготовче провадження та справу призначено до стогового розгляду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд позов задовольнити. Суду пояснила, що тема спадкування для їх батька була дуже чутлива та скурпульозна, батько не допускав її обговорення за своє життя. Коли він помер і вона повідомила про таку сумну звістку брату [PERSON] , який у той час перебував за межами України, він довів її до відома про наявність заповіту, однак на кого він був складений вона не з`ясовувала, так як несла тягар організації поховання батька. Після поверненню брата в Україну в червні 2023 року, брат повідомив, що складено один заповітна них обох, отож вони одразу звернулись до нотаріуса, однак їм було відмовлено в прийнятті заяв з причин пропуску строку для прийняття спадщин. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити. Суду повідомив, що в травні 2021 року він із дружиною виїхали до росії на тимчасові заробітки та у 2022 році в період повномасштабного вторгнення не мали змоги повернутись в Україну, тому змушені були відшуковувати шляхи повернення через інші країни, тому деякий період проживали в Латвії, звідки він із сім`єю повернувся в Україну в червні 2023 року та одразу ж повідомив сестрі про заповіт на них обох, тоді вони звернулись до нотаріуса за прийняттям спадщини, який за наслідками розгляду звернень відмовив, у зв`язку із пропуском строку визначеного законодавцем у шість місяців та судової практики Верховного Суду щодо неможливості застосування строків визначених постановою Кабінетом Міністрів України у 10 місяців на період введеного воєнного стану. Вважає, що вказані обставини є об`єктивними та поважними причинами пропуску строку для прийняття ними спадщини. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, утім за підписом міського голови Бичкова В. подано заяву про визнання позову, просили справу розглянути у відсутність представника органу місцевого самоврядування. З огляду на те, що представник відповідача скористався своїм правом на розгляд справи у їх відсутність, суд не вбачає перешкод для розгляду справи в даному судовому засіданні. Суд, вислухавши позивачів, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраним у справі доказами, встановив, що [INFO] в селі Вернянка Вінницького району Вінницької області помер [PERSON] (а.с.11), після смерті якого відкрилась спадщина. Позивачі приходяться дітьми спадкодавцеві, в підтвердження чого надано свідоцтва про народження (а.с.9, 10) та свідоцтво про укладення шлюбу [PERSON] , у зв`язку із чим вона змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.10). Судом встановлено, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилась за заповітом, який був вчинений 07.04.2021, відповідно до якого він заповів належне йому на праві власності майно у вигляді житлового будинку в [ADDRESS] та присадибну земельну ділянку, за цією ж адресою біля будинку, орієнтованою площею 0,35 га дочці - [PERSON] , а земельну ділянку загальною площею 3,4026 га, в межах згідно з планом, кадастровий номер - 0522284800:04:000:0388, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Попівської сільської ради Вінницького району Вінницької області синові - [PERSON] (а.с.12). Вказаний заповіт був посвідчений 07.04.2021 старостою сіл Попівка та Вернянка Липовецької ТГ та зареєстрований за №1, за життя спадкодавця не змінено та не скасовано. Відповідно до довідки виданої Липовецькою міською радою Вінницького району Вінницької області від 21.06.2023 за №09-17-01/13-49 (а.с.13), [PERSON] , який помер [INFO] до дня смерті був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] , на день його смерті за вказаною адресою проживав одиноко, інші особи не проживали та не були зареєстровані. Як слідує із довідки виданої Липовецькою міською радою, старостою сіл Попівка та Вернянка від 03.01.2024 за №09-17-01/13-03 (а.с.56), до складу сім`ї [PERSON] , який помер [INFO] входили діти - син [PERSON] та донька [PERSON] . Згідно інформації витребуваної судом з Липовецької державної нотаріальної контори на виконання вимог ухвали суду від 31.10.2023 встановлено, що спадкова справа до майна померлого [PERSON] не заведена (а.с.38). Також судом встановлено, що до складу спадщини увійшло нерухоме майно у вигляді земельної ділянки площею 3,4026 га, в межах згідно з планом, кадастровий номер - 0522284800:04:000:0388, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Попівської сільської ради Вінницького району Вінницької області та житлового будинку в [ADDRESS] , що підтверджується відповідно Державним актом серія ВН №115826 та технічним паспортом на будинок. Як слідує із Витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 30.06.2023 (а.с.21), та повідомлення приватного нотаріуса Нікітчук Н. від 15.11.2023 спадкова справа після смерті [PERSON] , який помер [INFO] не заводилась. Зібрані у справі докази підтверджують, що позивачі є спадкоємцями за заповітом після смерті батька [PERSON] , і нші спадкоємці, у тому числі які мають право на обов`язкову частку у спадщині за наявності заповіту, за матеріалами справи відсутні. За наслідками розгляду звернення [PERSON] , приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Нікітчук Н. було відмовлено у видачі на його ім`я нотаріального акту, у зв`язку із пропущенням строку для прийняття спадщини. Приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області Таранюк Т.Є. відмовлено у видачі нотаріального акту на ім`я [PERSON] . Звертаючись до суду позивач [PERSON] стверджує, що про існування заповіту на її ім`я не було відомо, дізналась вона про нього в червні 2023 року. Позивач [PERSON] на поважність причин несвоєчасного звернення до нотаріуса покликається на те, що перебував за кордоном. На підтвердження вказаних обставин позивач [PERSON] надав до справи паспортні документи та документ виданий країною Латвія про перетин кордону ним, [PERSON] , 1958 року народження, 15.06.2023, переклад якого здійснено перекладачем [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Ковальовою В.М. 23.01.2024 про що зареєстровано в реєстрі за №140. У статті 1233 ЦК України зазначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року N 6-1320цс17, а також у постановах Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року у справі N 766/14595/16 (провадження N 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі N 487/2375/18 (провадження N 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі N 450/1383/18 (провадження N 61-21447св19). З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. За загальним правилом, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які пов`язані, зокрема, з тривалими відрядженням, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Судом було встановлено, що [PERSON] на день смерті була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] , тоді як спадкодавець зареєстрований та проживав за адресою [ADDRESS] , тобто за адресами, що є відмінними, що підтверджується довідками органу місцевого самоврядування та паспортними документами позивача. Судом встановлено, що [PERSON] про існування заповіту дізналась лише у червні 2023 року, що знайшло своє підтвердження в ході судового розгляду, із спадкодавцем не проживала постійно та зовсім у короткий строк після цього звернулась до нотаріуса. Про свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права та поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини у випадку доведеності факту необізнаності спадкоємця про існування заповіту вказано у постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі N 642/2539/18-ц (провадження N 61-5609св19), від 18 березня 2021 року у справі N 638/16467/19 (провадження N 61-14654св20), від 28 травня 2021 року у справі N 688/106/20 (провадження N 61-18383св20). Надаючи оцінку обставинам наведеним позивачем [PERSON] щодо факту його перебування за межами України, зокрема в Латвії, то суд звертає увагу, що сам по собі вказаний факт не може свідчити про наявність об`єктивних, непереборних перешкод для звернення із заявою про прийняття спадщини, оскільки перебування позивача поза межами України не позбавляло його можливості подати заяву про прийняття спадщини поштою, як передбачено пунктом 3 Глави 10 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року N 296/5 у редакції, чинній на час відкриття спадщини. Крім того, відповідно до частини шостої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року N 3425-XII (із змінами) "Про нотаріат" вчинення нотаріальних дій за кордоном покладається на консульські установи України, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на дипломатичні представництва України. Згідно зі статтею 38 цього ж Закону, на консульські установи України серед іншого також покладений обов`язок видавати свідоцтва про право на спадщину. Відтак, позивач перебуваючи у іншій країні, з якою не припинено відносини з Україною міг скористатись відповідним правом у такій консульській установі, проте цього не зробив, д оказів неможливості скористатись відповідним правом не надав. Разом з цим, суд звертає увагу, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", Указом Президента України від 24.02.2022 року N 64/2022 введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався та триває на даний час. Відповідно до ст. 64 Конституції України, ст. ст. 12-1 і 20 Закону України "Про правовий режим воєнного стану", ст. ст. 7 і 34 Закону України "Про нотаріат", Указу Президента України від 24.02.2022 року N 64 "Про введення воєнного стану в Україні", 28.02.2022 року Кабінетом Міністрів України була прийнята Постанова N 164 "Про деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану". З 29.06.2022 року діяли нові зміни щодо строків оформлення спадщини під час воєнного стану. Ці зміни були запроваджені на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 24.06.2022 року N 719 "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо нотаріату та державної реєстрації в умовах воєнного стану". Так, п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року N 164 "Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану" передбачено, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на 4 (чотири) місяці. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини. 25.01.2023 Верховний Суд у справі N 676/47/21 зробив такий висновок. Так, основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року N 164 "Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану", в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин було установлено, що на час воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини. Тлумачення вказаних норм, з урахуванням виміру ієрархії актів цивільного законодавства по вертикалі, свідчить, що: правила щодо строку на прийняття спадщини (початок перебігу, наслідки спливу) регулюються Цивільним кодексом України, який прийнятий Верховною Радою України і є основним актом цивільного законодавства України; строк на прийняття спадщини по своїй сутності є присічним (ст. ст. 1270, 1272 ЦК України), оскільки його сплив призводить до того, що спадкоємець вважається таким, який не прийняв спадщину. Тобто сплив строку "присікає" право на прийняття спадщини. Проте в законі, вочевидь з урахуванням сутності права на прийняття спадщини як майнового, передбачена можливість: за згодою самих спадкоємців, що прийняли спадщину, подати заяву про прийняття спадщини (ч. 2 ст. 1272 ЦК України); для спадкоємця звернутися з позовною вимогою та за наявності поважної причини суд визначає додатковий строк на прийняття спадщини (ч. 3 ст. 1272 ЦК України). Отже, виходячи із зазначених правових висновків щодо застосування норм права, які відповідно до вимог ч. 4 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є обов`язковими для застосування, позивач [PERSON] звернувшись до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті батька, пропустив шестимісячний строк, встановлений чинним законодавством, для прийняття спадщини після смерті батька і має право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини (ч. 3 ст. 1272 ЦК України). Більш того, 19.06.2023 року набрав чинності підп. 2 п. 3 постанови КМУ від 09.05.2023 року N 469 "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо нотаріату, державної реєстрації та функціонування державних електронних інформаційних ресурсів в умовах воєнного стану", яким виключено п. 3 постанови КМУ від 28.02.2022 року N 164 "Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану", якою було встановлено, що протягом строку для прийняття спадщини або відмови від його ухвалення зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на 4 місяці та свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення терміну для прийняття спадщини. Крім того, у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Спадкове законодавство засновується на принципі переваги формального волевиявлення спадкодавця (заповіту) над положеннями закону, спадкоємці за законом спадкують тільки у випадках відсутності заповіту, визнання його недійсним, нерозподілення заповідачем усієї спадщини або неприйняття (відмови від прийняття) спадщини спадкоємцями, призначеними у заповіті (частина друга статті 1223 ЦК України). Окрім цього, суд приймає до уваги, що [PERSON] повернувся в Україну 15.06.2023, тоді як 30.06.2023 отримав відмову нотаріуса у видачі на його ім`я нотаріального акту, тобто зі спливом незначного проміжку часу по поверненню в Україну реалізував своє право на спадкування та звернувся одразу до нотаріуса, що може свідчити про свідоме спрямування позивача на дотримання вимог діючого законодавства. З урахуванням викладеного, виходячи з аналізу встановлених судом обставин справи та норм права, що регулюють спірні правовідносини, зважаючи на введення на усій території України воєнного стану та ведення бойових дій у країні; у зв`язку із суперечливими положеннями закону щодо перебігу строку для прийняття спадщини, які протягом відведеного для прийняття спадщини періоду часу декілька разів кардинально змінювалися таким чином, що були непередбачуваними для пересічних громадян, суд дійшов висновку, що наведені позивачами обставини пропуску строку для прийняття спадщини, що доведені доказами, в контексті таких правових норм, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для них щодо подачі заяви про прийняття спадщини. З урахуванням встановлених обставин і доказів, суд вважає, що порушені права позивачів підлягають захисту у спосіб визначений ст..1272 ЦК України, який є ефективним та достатнім для захисту їх прав, визначивши достатнім строк для подачі такої заяви у два місяці, який на думку суду буде достатнім для реалізації ними своїх прав як спадкоємців за заповітом, відтак з урахуванням мотивів суду позов в межах пред`явлених вимог підлягає до часткового задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: partial