Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-12 00:00:00

01.11.2023 [PERSON] , яка проживає в [ADDRESS] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , який проживає в [ADDRESS] , який уточнила та просить встановити, що [PERSON] , [INFO] , є батьком її сина [PERSON] , [INFO] . Внести до актового запису №105, здійсненого 10 серпня 2010 року, складеного відділом реєстрації актів цивільного стану Овруцького районного управління юстиції Житомирської області про народження дитини [PERSON] наступні зміни: в графі «батько» зазначити: [PERSON] , громадянин України, всі інші відомості залишити без змін; стягувати з [PERSON] , [INFO] , проживаючого в [ADDRESS] , працюючого неофіційно, аліменти на її користь на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, до досягнення сином повноліття, тобто до [INFO] ; стягнути з відповідача на її користь понесені нею витрати по оплаті судового збору в сумі 1073,60 грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 5000, 00 грн.. Мотивує це тим, що з 2006 року по серпень 2016 року проживала спільно однією сім`єю та вела спільне господарство з відповідачем без реєстрації шлюбу. Своїх шлюбних стосунків у відділі державної реєстрації актів цивільного стану вони не реєстрували так як не надавали цьому значення, були повінчані у церкві. [INFO] у них народився син [PERSON] . Оскільки не перебували у шлюбних відносинах то при реєстрації народження батько в актовому записі про народження був записаний з її слів. Після народження сина вони продовжували проживати разом з відповідачем. Він із самого народження сина визнавав себе батьком, піклувався про сина, утримував його. Зареєструвати сина на своє прізвище відповідач відмовлявся, посилаючись на своє минуле життя. Після припинення спільного проживання, відповідач періодично спілкувався з сином, надавав допомогу, піклувався ним. Також, вона потребує матеріальної допомоги на сина, але відповідач відмовляється її надавати. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримали повністю, з підстав викладених в позові. Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлявся за місцем свого проживання, однак конверт повернувся на адресу суду з відміткою Укрпошти «за закінченням терміну зберігання», а також шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади, про що свідчить повідомлення, яке міститься в матеріалах справи. Представник Овруцького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Коростенському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явився. Начальник відділу надала письмові пояснення на позовну заяву. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, покази свідків, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. [PERSON] народився [INFO] . Його батьком записаний [PERSON] відповідно до вимог ч. 1 ст. 135 СК України, тобто зі слів матері (а. с. 2,3). Позивач зазначає, що батьком сина є відповідач [PERSON] , з яким вони спільно проживали без реєстрації шлюбу. Згідно зі статтею 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до статті 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Визнання батьківства за рішенням суду регулюється статтею 128 СК України. Згідно зі статтею 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Визнання батьківства за рішенням суду, розглядається як засіб захисту прав дитини, тобто міра, спрямована на відновлення, визнання порушених або оспорених прав дитини. Визначення батьківства дитини є підставою виникнення батьківських обов`язків, зокрема обов`язку з утримання дитини. Копія свідоцтва Таїнство вінчання від 24.07.2011 року свідчить, що сторони були повінчані у церкві (а.с.47). Свідок [PERSON] , показала, що є подругою позивача. [PERSON] з [PERSON] постійно жили разом з 2006 по 2016 рік. Були не одружені, вели спільне господарство. Відповідач до сина відносився як батько, а [PERSON] називав його батьком. Хлопчик схожий на відповідача. Стосунки між ними були нормальні. Свідок [PERSON] показала, що є сусідкою позивача. [PERSON] з [PERSON] проживали разом з 2008 по 2016 рік, вели господарство. Під час спільного проживання у них народився син. Відповідач гуляв з дитиною, піклувався про нього. Крім того, долучені до позову фотокартки свідчать про спілкування відповідача із хлопчиком (а.с.7). Доказів протилежного відповідачем суду не надано. Відповідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає доведеним факт батьківства [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] . В ст. 134 СК України встановлено порядок внесення змін до актового запису про народження у разі визнання батьківства, материнства. Так, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Аналогічні положення містять і Правила внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 № 96/5. Зокрема, відповідно до п. 2.13.1 зазначених Правил підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є в тому числі і рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Згідно п. 2.16.4 Правил на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. Відтак, позов в частині вимог про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини підлягає задоволенню. Як зазначає позивач, дитина проживає разом з нею і знаходиться на її утриманні. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Зміст глави 15 Сімейного кодексу України (далі - СК України) вказує на обов`язок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Способи виконання обов`язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомомго майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, у зв`язку із об`єктивною потребою неповнолітнього сина сторін у забезпеченні належного матеріального утримання для дитини відповідного віку, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина у заявленому розмірі. Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позовну заяву подано позивачкою 01.11.2023 року (а.с.1). Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК рішення суду в справі про стягнення аліментів підлягає обов`язковому негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Позивачем за вимогу визнання батьківства понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1073,60 грн, які у відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Від сплати судового збору за вимогу стягнення аліментів позивачка звільнена згідно п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 1073,60 гривень. Щодо відшкодування судових витрат на правничу допомогу суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження витрат на правничу допомогу представником позивача надано копію угоди про надання послуг від 01.11.2023 року, укладену між адвокатом Бондарчук Галиною Федорівною та [PERSON] , копію фіскального чеку від 01.11.2023 року, відповідно до якого позивач перерахувала кошти адвокату Бондарчук Галині Федорівні як оплату за надану правову допомогу у сумі 5000 грн.. Відповідач не звертався до суду з клопотанням про зменшення витрат на оплату правничої допомоги. Таким чином, надані стороною позивача та досліджені судом письмові докази повністю доводять, що витрати позивача на професійну правничу допомогу складають 5000,00 грн., їх розмір є співмірним із складністю справи та наданими адвокатом послугами, їх обсягом, а також часом, витраченим адвокатом на надання відповідних послуг, значенням справи для позивача.

Outcome: approved