Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-11 00:00:00

У листопаді 2022 року позивач [PERSON] в особі свого представника [PERSON] , звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до Акціонерного товариства «Банк Форвард», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелкін (Вольф) Тетяна Леонідівна про повернення безпідставно отриманих грошових коштів. Позивачка обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що [PERSON] звернулась до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до АТ «Банк Форвард» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 15.05.2020 передано матеріали вказаної справи на розгляд на Дніпровського районного суду м. Києва. Заочним рішенням Дніпровського районного суду м, Києва від 17.09.2020 у справі № 750/3800/20, яке набрало законної сили, позовні вимоги задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис від 09.09.2019 вчинений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюком Віктором Станіславовичем, зареєстрований в реєстрі за № 3664. Проте, в рахунок виконання вказаного незаконного та скасованого виконавчого напису, в межах здійснення виконавчого провадження № АСВП: [NUMBER] приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Вольф Т.Л., який було судом визнано таким, що не підлягає виконанню, на користь відповідача протиправно було вирахувано із заробітної плати та рахунків [PERSON] грошові кошти на загальну суму 19726,36 грн. Відповідач АТ «Банк Форвард» вирахувані у [PERSON] грошові кошти за скасованим виконавчим написом приватного нотаріуса в сумі 19726,36 грн. позивачу не повернув, жодної відповіді на лист сторони позивача про досудове врегулювання спору не надав. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути із Акціонерного товариства «Банк Форвард» на користь [PERSON] безпідставно отримані грошові кошти в сумі 19726,36 грн., які були примусово стягнуті приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяною Леонідівною в межах виконавчого провадження № [NUMBER] на підставі виконавчого напису від 09.09.2019 реєстровий № 3664, вчиненого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюком В.С.; стягнути з відповідача на користь позивача усі понесені документально підтверджені судові витрати по справі. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 18.11.2022 відкрито провадження по справі та призначено проведення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідач надав до суду письмові пояснення, в яких зазначив, що на момент ухвалення рішення судом першої інстанції у банку вже було введено тимчасову адміністрацію, що унеможливлює стягнення коштів у будь-який спосіб, ніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 17.09.2020 позов [PERSON] до Акціонерного товариства «Банк Форвард», третя особа: приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюк Віктор Станіславович, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Вольф (Павелків) Тетяна Леонідівна про визначення виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис від 09.09.2019 вчинений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюком Віктором Станіславовичем, зареєстрований в реєстрі за № 3664, яким пропонується звернути стягнення з громадянки, якою є [PERSON] , яка є боржником за Кредитним договором № 97157248 від 17.054.2012, укладеним нею з ПАТ «Банк Руский Стандарт», правонаступником якого є АТ «Банк Форвард», за період 21.11.2017 по 19.02.2018 повну суму заборгованості у розмірі 25819,32 грн, в тому числі: заборгованість за сумою кредиту становить 25819,32 грн, заборгованість за процентами становить 0,00 грн, плата за пропуск мінімальних платежів та комісіями становить 0,00 грн. Зазначене рішення набрало законної сили 20.10.2020. Як вбачається із вказаного рішення, 09.09.2019 приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюком В.С., на підставі заяви представника АТ «Банк Форвард», вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 3664, яким пропонується звернути стягнення з громадянки, якою є [PERSON] , яка є боржником за кредитним договором № 97157248 від 17.05.2012, укладеним нею із ПАТ «Банк Руский Стандарт», правонаступником якого є АТ «Банк Форвард» за період з 21.11.20107 по 19.02.2018 повну суму заборгованості у розмірі 25819,32 грн., в тому числі: заборгованість за сумою кредиту становить 25819,32 грн, заборгованість за процентами становить 0,00 грн, плата за пропуск мінімальних платежів та комісіями становить 0,00 грн. Частиною 4 статті 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 29.11.2019 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяною Леонідівною винесено постанову ВП № [NUMBER] про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, яким є [PERSON] . В рахунок виконання вказаного скасованого виконавчого напису, в межах здійснення виконавчого провадження АСВП № [NUMBER] приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Вольф Т.Л., який було судом визнано таким, що не підлягає виконанню, на користь відповідача протиправно було вирахувано із заробітної плати та рахунків [PERSON] грошові кошти на загальну суму 19726,36 грн, що підтверджується виданими КНП «Пологовий будинок» ЧМР звітами про здійснені відрахування та виплати 2019, 2020, а також платіжними документами, які підтверджують відрахування грошових коштів за виконавчим провадження іншими письмовими доказами, які додані до матеріалів справи. 01.10.2022 представник позивача звернувся до відповідача з листом щодо позасудового врегулювання спору № 2810-С/ДВ від 01.10.2022, який було направлено рекомендованим поштовим відправленням, в якому просив повернути [PERSON] грошові кошти в сумі 19726,36 грн. Проте, відповідач вирахувані з [PERSON] грошові кошти за скасованим виконавчим написом приватного нотаріуса в сумі 19726,36 грн позивачу не повернув, належних та допустимих доказів на спростування вказаного відповідачем не надано. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Між сторонами виникли спірні правовідносини з приводу стягнення приватним виконавцем за виконавчим написом нотаріуса грошових коштів, які були утримані приватним виконавцем з доходів позивача на підставі виконавчого напису нотаріуса, визнаного судовому порядку таким, що не підлягає виконанню. Встановлені судом обставини, наведені вище не потребують доказування в силу приписів частини четвертої статті 82 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до частин першої, другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За правовою природою конструкція зобов`язання, що виникає з безпідставного набуття майна (безпідставного збагачення), є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію. Зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення є протилежністю до зобов`язання з правочинів (договорів). Правочин, зокрема договір, як належна правова підстава встановлює зобов`язання з передання речі, виконання робіт (надання послуги), сплати коштів. Відповідно, за відсутності (або у подальшому відпадіння) правової підстави в особи виникає зобов`язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Отримання майна, набутого без підстави, призводить до реституційного ефекту, прямо протилежного тому, що передбачено договором. Загальною ознакою кондикції є відсутність (або відпадіння у подальшому) правової підстави для утримання майна, набутого особою, до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом. Зі змісту статті 1212 ЦК України можна зробити висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Про виникнення зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення або збереження майна можна говорити у тому разі, коли дії особи або події призводять до протиправного результату, що юридично не обумовлений виникненням майнових вигод на стороні однієї особи за рахунок іншої. Саме цей протиправний результат у вигляді юридично безпідставних майнових вигод, що перейшли до набувача, є фактичною підставою для виникнення зобов`язань з повернення безпідставного збагачення. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Результат аналізу статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав). Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі. Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині. Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна. Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів). Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі статті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат та три проценти річних, суд приходить до висновку про їх задоволення, виходячи з наступного. Згідно з ч.2ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ч.2ст.625 ЦК України, нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює окремі види зобов`язань (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (пункт 26)). У пунктах 45, 46 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року, справа № 340/385/17, провадження № 14-495цс19, зазначено що оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування відсотків річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Отже, встановивши, що правові підстави набуття відповідачем грошових коштів, що стягнені з [PERSON] на підставі виконавчого напису нотаріуса, який визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, відпали, тому отримані відповідачем кошти в сумі 19726,36 грн., підлягають поверненню позивачу відповідно до статті 1212 ЦК України. Аналогічний висновок викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18, від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18. За таких обставин, вимоги позивача є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved