Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-20 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача Позивач [PERSON] звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , в якому просить: 1) припинити статус спільного часткового майна подружжя на частину квартири [ADDRESS] , зареєстровану на [PERSON] ; 2) належну [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 30.07.2012, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Лук`яновою О.Б. за реєстровим №1828, частину квартири [ADDRESS] , у порядку поділу майна подружжя визнати особистою власністю, що не потребує для подальшого володіння, розпорядження і користування погодження [PERSON] . Судові витрати просить покласти на відповідача. В обґрунтування пред`явлених позовних вимог позивач посилався, що з 04.02.2012 по 06.05.2020 вони з відповідачкою перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 06.05.2020 - розірвано. Зазначив, що в період шлюбу вони з відповідачкою придбали квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , по частці кожним. Квартира була придбана подружжям за договором купівлі-продажу від 30.07.2012, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Лук`яновою О.Б., зареєстровано в реєстрі за №1828. Як про це зазначає позивач, вказане нерухоме майно, не зважаючи на те, що воно було придбано подружжям у частках, є власністю, набутою подружжям у шлюбі, що підтверджується, зокрема текстом договору купівлі-продажу квартири, в якому зазначено, що майно придбається сторонами у статусі «подружжя». Вказував, що сторонами було надано один іншому згоду на купівлю зазначеної квартири. Зазначив, що при зверненні позивача до нотаріуса з питання розпорядження своєю часткою квартири, він отримав пояснення, що, не зважаючи на те, що квартира придбана у спільну часткову власність, його частка (як і частина колишньої дружини) є майном, придбаним у шлюбі, і тому підлягає поділу або вимагає погодження другого з подружжя для розпорядження цим майном. На думку позивача, оскільки на ім`я позивача (як і відповідача) вже зареєстровано по частці спірної квартири, то відповідно, фактично не змінюючи часток, необхідно змінити статус майна зі «спільно набутого» на «особисту власність». Посилався, що відповідач проживає у спірній квартирі сторін і чинить йому, позивачу, перешкоди щодо користування спільним майном, відповідач самовільно змінила замки на вхідних дверях, ключі від квартири позивачу не віддає, як і оригіналів правовстановлюючих документів на вказане майно, тому позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом. З огляду на викладене, просить пред`явлені ним позовні вимоги задовольнити. Аргументи учасників справи Відповідач процесуальним правом на подання відзиву на позов не скористалася. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні 21 лютого 2024 року надав письмові пояснення, в яких зазначив, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Посилався, що у Постанові Верховного суду України від 03 червня 2015 року у справі №6-38цс/15 суд назвав критерії, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна, зокрема це: час набуття такого майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя. Підкреслив, що згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана в письмовій формі. Однак, відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним. Зазначив, що відповідачка не надавала письмову згоду своєму чоловіку на укладення договору купівлі-продажу спірної квартири, оскільки вважала, що частина квартири, яка оформлена на неї, є її особистою власністю, оскільки куплена за її особисті кошти, а частина, оформлена на позивача, є спільною сумісною власністю, оскільки останній не працював і частину коштів на цю половину дала вона, а іншу вони зайняли. Рух справи Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 03 березня 2021 року, постановленою у складі судді Московського районного суду м. Харкова Крівцова Д.А., відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено по справі підготовче засідання. Розпорядженням голови Верховного Суду від 08.03.2022 №2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність судових справ, підсудних Московському районному суду м. Харкова на Октябрський районний суд м. Полтави. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.04.2023 цивільна справа №643/3550/21 розподілена судді Октябрського районного суду м. Полтави Андрієнко Г.В. Ухвалою судді Октябрського районного суду м. Полтави Андрієнко Г.В. від 12 травня 2023 року, прийнято до провадження цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного придбаного майна подружжя, призначено судове засідання. Ухвалою судді Октябрського районного суду м. Полтави Андрієнко Г.В. від 12 червня 2023 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного придбаного майна подружжя передано за підсудністю до Московського районного суду м.Харкова. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.07.2023 цивільна справа №643/3550/21 розподілена в провадження судді Семенової Я.Ю. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 14 липня 2023 року прийнято до свого провадження цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільно набутого майна подружжя, ухвалено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначено проведення підготовчого засідання. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2023 року клопотання представника позивача [PERSON] - адвоката Бережнової Ю.Є. про витребування доказів задоволено. Ухвалено витребувати у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Лук`янової О.Б. належним чином засвідчену копію нотаріальної справи щодо укладання договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 30.07.2012, зареєстровано в реєстрі за №1828, на ім`я покупців [PERSON] та [PERSON] . 29 листопада 2023 року на виконання ухвали Московського районного суду м.Харкова про витребування доказів від приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Лук`янової О.Б. надійшли витребувані судом докази. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 23 січня 2024 року підготовче провадження по справі закрито, призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні з викликом учасників справи. Участь у справі сторін та інших учасників справи Позивач у судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи своєчасно і належним чином, про причину неявки суду не повідомив, у судовому засіданні був присутній повноважний представник позивача - адвокат Бережнова Ю.Є. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена своєчасно і належним чином, про причину неявки суду не повідомила, у судовому засіданні була представлена повноважним представником - [PERSON] . Беручи до уваги обставини того, що позивач та відповідач належним чином та своєчасно повідомлялися про дату, час і місце судового засідання, позивач та відповідач представлені в судовому засіданні повноважними представниками, які не заперечували проти розгляду справи за відсутності сторін, суд вважає за можливе проводити судове засідання за відсутності позивача та відповідача. Представник позивача [PERSON] - адвокат Бережнова Ю.Є. в судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити з підстав, наведених у пред`явленому позові. Посилаючись на практику Верховного Суду, зауважувала, що при вирішенні спору про поділ майна подружжя суд може не погодитися із запропонованим позивачем варіантом поділу майна та провести поділ такого майна в інший спосіб, що, як про це зазначила представник позивача, не може бути розцінено, як вихід суду за межі позовних вимог, оскільки позовною вимогою залишається саме вимога про поділ майна подружжя і вона є незмінною при будь-якому варіанті поділу. Звертала увагу, що якщо суд дійде висновку про те, що позовні вимоги позивача сформульовані недостатньо коректно, то суд має право провести поділ майна в інший спосіб. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, вважав їх такими, що не підлягають задоволенню, оскільки між сторонами відсутній спір. Звертав увагу, що позивач не звертався до відповідача з пропозицією укласти додаткову угоду, відповідачу незрозумілі посилання позивача на те, що він звертався до приватного нотаріуса з метою отримання дубліката договору купівлі-продажу квартири з обґрунтуванням втрати оригіналу такого договору, оскільки оригінал договору купівлі-продажу втрачений не був. Зауважував, що відповідно до витягу з Державного реєстру про право власності спірна квартира належить сторонам на підставі спільної часткової власності, позаяк кожному із сторін у вказаній квартирі належить по частці відповідно. Посилався, що в матеріалах справи відсутня письмова згода кожного з подружжя на укладення договору купівлі-продажу спірної квартири, зазначив, що відповідачка йому повідомила, що реєстрація права власності на спірну квартиру за кожним з покупців по частці у майні була проведено свідомо, оскільки відповідач до цього відчужила належну їй на праві особистої приватної власності квартиру, а кошти від її продажу, які є її особистою власністю, внесла в рахунок сплати частини вартості спірної квартири, в зв`язку з чим вона вважала, що частки у спірній квартирі це її особиста приватна власність. Посилався, що оскільки правочин купівлі-продажу нерухомого майна повинен вчинятися у письмовій формі, то й згода кожним з подружжя повинна надаватися письмово, чого при укладенні договору купівлі-продажу не було. Зазначив, що за позивачем вже зареєстровано право власності на часту у спірній квартирі, про що в Державному реєстрі нерухомого майна містяться відповідно відомості, тому позовні вимоги про визнання за позивачем права власності на частку у майні є незрозумілими, а позивач фактично просить суд зробити те, що вже зроблено - позивач вже є власником частки у спірній квартирі. Крім зазначеного, просив застосувати до позовних вимог позовну давність, строки якої вважав за необхідне обраховувати з дня укладення договору купівлі-продажу спірної квартири. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин 04 лютого 2012 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, про що в Книзі реєстрації шлюбів було зроблено відповідний актовий запис за №79, після реєстрації шлюбу [PERSON] обрала прізвище чоловіка - « [PERSON] », що знаходить своє підтвердження копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 04 лютого 2012 року (а.с. 11). Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 06.05.2020 шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 04 лютого 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції (актовий запис №79) - розірвано. Згідно з інформацією, відображеною на сайті судової влади https://ms.hr.court.gov.ua/, вказане рішення суду набрало законної сили 05.06.2020 (а.с. 12). Як убачається з договору купівлі-продажу квартири від 30.07.2012, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Лук`яновою О.Б., зареєстровано в реєстрі за №1828, продавець [PERSON] передає у власність, а покупці - подружжя: [PERSON] та [PERSON] приймають у власність по частці кожний, та оплачують квартиру [ADDRESS] , яка складається з трьох кімнат житловою площею 45,0 кв.м., загальною площею 61,4 кв.м. (п. 1). Продаж зазначеної в п. 1 цього договору квартири за домовленістю сторін вчинено за суму 392000,00 гривень, що станом на 30.07.2012 є еквівалентом суми 49000,00 доларів США (п. 3) (а.с. 36). Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №240062140 від 11.01.2021, трикімнатна квартира [ADDRESS] зареєстрована на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, р.№1828 30.07.2012 приватним нотаріусом ХМНОЛ Лук`яновою О.Б., за [PERSON] , частка власності - , форма власності - приватна, дата прийняття рішення про державну реєстрацію - 21.08.2012, та за [PERSON] , частка власності - , форма власності - приватна, дата прийняття рішення про державну реєстрацію - 21.08.2012 (а.с. 14-15). Як убачається з наданої суду приватним нотаріусом ХМНО Лук`яновою О.Б. копії нотаріальної справи щодо укладання договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , 30.07.2012 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Лук`яновою О.Б. здійснено реєстрацію договору купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] , відчужувач - фізична особа [PERSON] , адреса: [ADDRESS] , набувачі - фізична особа [PERSON] , адреса: [ADDRESS] , фізична особа - [PERSON] , адреса: [ADDRESS] , що підтверджується Витягом про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів, номер витягу: 11638027 від 30.07.2012, реєстраційний номер: 5125807 (а.с. 126). 15.02.2021 [PERSON] звертався до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Лук`янової О.Б. із заявою про видачу йому дубліката договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Лук`яновою О.Б. 30.12.2012, зареєстровано в реєстрі за №1828, - у зв`язку з втратою ним, [PERSON] , оригіналу вказано договору, що знаходить своє підтвердження копією заяви [PERSON] , з відміткою про прийняття заяви 15.02.2021 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Лук`яновою О.Б. (а.с. 16). Як убачається з договору купівлі-продажу квартири від 16.07.2012, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Лук`яновою О.Б., зареєстровано в реєстрі за №1713, продавець [PERSON] передає у власність, а покупець - [PERSON] приймає у власність та оплачує квартиру [ADDRESS] , яка складається з однієї кімнати житловою площею 17,3 кв.м., загальною площею 30,1 кв.м. (п. 1). Продаж зазначеної в п. 1 цього договору квартири за домовленістю сторін вчинено за суму 238400,00 гривень, що станом на 16.07.2012 є еквівалентом суми 29800,00 доларів США (п. 3) (а.с. 186-187). Зі змісту п. 6 вказаного договору вбачається, що продавець [PERSON] довела до відома покупця, а покупець взяв до уваги той факт, що відчужувана квартира не є спільною сумісною власністю та є її особистою приватною власністю, і осіб, які б могли поставити питання про визнання за ними права власності на відчужувану квартиру (її частку), у тому числі й відповідно до ст. 65, 74, 97 СК України, немає. Згідно з Витягом з Державного реєстру правочинів №11576033 від 16.07.2012, приватним нотаріусом ХМНО Лук`яновою О.Б. проведено реєстрацію договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , відчужувач - фізична особа [PERSON] (до шлюбу - [PERSON] ), адреса: [ADDRESS] , набувач - фізична особа [PERSON] , адреса: [ADDRESS] (а.с. 188-189). Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. За змістом ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 04 лютого 2012 року, який було розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 06 травня 2020 року. Згідно з договором купівлі-продажу квартири від 30.07.2012, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Лук`яновою О.Б., зареєстровано в реєстрі за №1828, продавець [PERSON] передає у власність, а покупці - подружжя: [PERSON] та [PERSON] приймають у власність по частці кожний, та оплачують квартиру [ADDRESS] , яка складається з трьох кімнат житловою площею 45,0 кв.м., загальною площею 61,4 кв.м., тобто предметом набуття у власність за вказаним договором є набуття майнових прав на вказану квартиру в рівних частках за кожним з покупців - по частці кожним. Умовами п. 3 вказаного вище договору купівлі-продажу підтверджено, що продаж зазначеної в п. 1 цього договору квартири за домовленістю сторін вчинено за суму 392000,00 гривень, що станом на 30.07.2012 є еквівалентом суми 49000,00 доларів США. Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 21.08.2012 державним реєстратором здійснено запис про право власності №15164478. Згідно із вказаним записом, власником частки у квартирі, розташованої за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] , підстава виникнення права власності - договір купівлі-продажу, р.№1828 від 30.07.2012, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Лук`яновою О.Б., форма власності: приватна. Відповідно до запису про право власності №15164478, власником іншої частки у вказаній вище квартирі є [PERSON] . Згідно з презумпцією правомірності правочину - правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, як це унормовано положеннями ст. 204 ЦК України. Презумпція правомірності договору купівлі-продажу від 30 липня 2012 року, укладеного між [PERSON] , як продавцем, та [PERSON] , [PERSON] , як покупцями, на підставі якого сторони набули спірне нерухоме майно у спільну часткову власність, в межах розгляду даної справи спростована не була. Відповідно до положень ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. З огляду на ту обставину, що спірна квартира належить сторонам на праві спільної часткової власності, з визначенням часток кожного з них у праві власності, правові підстави для її поділу, як спільного сумісного майна подружжя, - відсутні. Що стосується посилань позивача у пред`явленому позові на те, що сторонами було надано один одному згоди на купівлю спірної квартири, то суд зважає на таке. За правилами ч. 3 ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. У свою чергу, як убачається з належним чином засвідченої копії нотаріальної справи щодо укладення договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , яка була витребувана судом за клопотанням представника позивача та надана суду приватним нотаріусом ХМНО Лук`яновою О.Б., вона не містить письмової, нотаріально засвідченої згоди [PERSON] та [PERSON] , яку надає подружжя на укладення договору купівлі-продажу, а відтак, підстави вважати, що вказаний об`єкт нерухомого майна є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, - відсутні, а посилання позивача у пред`явленому позові на те, що сторонами було надано один іншому згоду на купівлю зазначеної квартири, не знаходять свого підтвердження жодними доказами, натомість, спростовуються наданими суду матеріалами нотаріальної справи. Що стосується зазначення у вказаному вище договорі купівлі-продажу спірної квартири про те, що вона придбавається подружжям [PERSON] та [PERSON] , то за відсутності дотримання вимог ч. 3 ст. 65 СК України щодо надання подружжям письмової, нотаріально засвідченої згоди на укладення договору, а також за наявності зазначення в договорі про придбання кожним з покупців конкретної частки у майні - по , таке наведене вище посилання в договорі само по собі жодним чином не свідчить про те, що вказана квартира придбавалася сторонами як об`єкт спільного сумісного майна подружжя. Крім зазначеного, суд також зважає на те, що, як у судовому засіданні посилався представник відповідача, частка у квартирі [ADDRESS] придбавалася його клієнткою - [PERSON] за рахунок грошових коштів від відчуження нею 16.07.2012 належної їй на праві особистої приватної власності квартири [ADDRESS] , й саме тому, як про це зазначав в ході судового розгляду представник відповідача, [PERSON] та [PERSON] придбали спірний об`єкт нерухомого майна - квартиру [ADDRESS] саме у спільну часткову власність по частці у майні за кожним. З приводу посилань позивача у пред`явленому позові на те, що при його зверненні до нотаріуса з питання розпорядження своєю часткою квартири, він отримав пояснення, що, не зважаючи на те, що квартира придбана у спільну часткову власність, його частка (як і частина колишньої дружини) є майном, придбаним у шлюбі, і тому підлягає поділу або вимагає погодження другого з подружжя для розпорядження цим майном, то такі доводи позивача не знаходять свого підтвердження жодним належним, допустимим та достовірним доказом. Щодо посилань позивача в позові на те, що відповідач проживає у спірній квартирі та чинить йому перешкоди щодо користування спільним майном, самовільно змінила замки на вхідних дверях, ключі від квартири не віддає, як і оригіналів правовстановлюючих документів на вказане майно, то суд зважає на те, що як це унормовано положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Пред`явлена [PERSON] позовна заява не містить вимог про усунення перешкод у користуванні власністю, а тому даним доводам позивача суд оцінки не надає. З приводу заяви відповідача щодо застосування до позовних вимог позовної давності, визначених положеннями ст. 257 ЦК України, суд зважає на таке. За правилами ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права про особу, яка його порушила. Як виснувала Велика Палата Верховного Суду в постанові, прийнятій 22 травня 2018 року по справі №369/6892/15-ц, провадження №14-96цс18, виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Таким чином, відмова в задоволенні позову у зв`язку зі спливом позовної давності без встановлення порушення права або охоронюваного законом інтересу позивача не відповідає вимогам закону. З огляду на те, що суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] через недоведеність останнім позовних вимог, підстави для застосування до пред`явлених позивачем позовних вимог позовної давності - відсутні. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК унормовано, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, як це закріплено правилами ч. 4 ст. 12 ЦПК України. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, як це закріплено положеннями ч. 7 ст. 81 ЦПК України. З огляду на викладене вище, за відсутності правових підстав для поділу майна, як спільного сумісного майна подружжя, позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі, судові витрати слід залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed