Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-14 00:00:00

14 липня 2023 року до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «НАВАЛЬ ЛОГІСТІК», про зобов`язання до вчинення дій та стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки, а саме позивач просить: зобов`язати ТОВ «НАВАЛЬ ЛОГІСТІК» внести запис про звільнення у трудову книжку [PERSON] , [INFO] , ІНН: [NUMBER] , з 24 травня 2023 року; стягнути з ТОВ «НАВАЛЬ ЛОГІСТІК» на користь [PERSON] середній заробіток за весь час затримки видачі трудової книжки в розмірі 367\~029,54 грн. Як на підставу своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 06.03.2017 між ТОВ «НАВАЛЬ ЛОГІСТІК» та [PERSON] було укладено трудовий договір. Угодою про припинення трудового договору від 28.12.2022 було укладено угоду про припинення трудового договору 30.12.2022 (ця дата вважається останнім днем роботи [PERSON] ). Відповідачем виконані всі умови угоди, а відповідач грубо порушив вимоги норм трудового права, в прояві п`ятимісячної затримки видачі трудової книжки і належному її оформленні, а тому повинен сплатити середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки та внести запис про звільнення з 24 травня 2023 року. В обґрунтування позивач посилається на ст. 27, ч. 4 ст. 235 КЗпП України, Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджену 29.07.1993 р. № 58. Час вимушеного прогулу позивач рахує з 01.01.2023 до 24.05.2023 та виходячи з середнього заробітку 3670,29 грн, до стягнення просить суду за 100 робочих днів 367029 грн. 54 коп. 19 липня 2023 року зазначена позовна заява залишена без руху. 25 липня 2023 року представником позивача подано клопотання про усунення недоліків, відповідно до якого позивач наголошує, що судові витрати ним понесені у розмірі сплати судового збору. Крім того, позивач зазначає, що ним помилково у позовні заяві зазначено посилання на ч. 4 ст. 235 КЗпП України. Він мав на увазі ч. 5 ст. 235 КЗпП України. Ухвалою суду від 27 липня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 11 вересня 2023 року до суду надійшов відзив, відповідно до якого відповідач зазначає, що не погоджується з позовними вимогами з огляду на таке. Позивачем не оспорюється отримання ним наказу про припинення трудового договору 30.12.2023, довідки про заробітну плату, повідомлення про нараховані суми, належні працівнику, а також проведення повного розрахунку. Грубим порушення позивач вважає видачу йому трудової книжки не у день звільнення, однак ним не враховані зміни, внесені до КЗпП України, відповідно до яких у роботодавця зник обов`язок видати працівнику трудову книжку у день звільнення. Станом на день звільнення позивача КЗпП України не містив правових норм, які б поклали на роботодавця обов`язок виплатити працівнику середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв`язку з затримкою видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу. Пункти 4.1., 4.2. Інструкції про ведення трудових книжок суперечать КЗпП України, який має пріоритет у застосуванні. Тобто, відповідач вважає, що ним не порушено права позивача. Стаття 48 КЗпП України у чинній редакції взагалі не визначає трудову книжку у паперовій формі основним документом про трудову діяльність працівника, а визначено що облік трудової діяльності здійснюється в електронній формі. Щодо наявності вимушеного прогулу, відповідач зазначає, що позивач не був обмежений у реалізації своїх прав на працю, не зазнав перешкод у працевлаштування або будь-якої іншої матеріальної шкоди. На день звільнення позивач вже досяг пенсійного віку, дані про працевлаштування відповідача містяться в реєстрі застрахованих осіб, а тому у нього були відсутні перешкоди для працевлаштування внаслідок відсутності у нього паперової трудової книжки. Отже відповідач вважає, що відсутні підстави вважати, що мав місце вимушений прогул. Крім цього відповідач зазначає, що трудова книжка не була видана у день звільнення, оскільки Миколаївська міська територіальна громада входила до переліку територій активних бойових дій і керівником було прийнято рішення про вивезення за межі підприємства у безпечне місце особових справ і трудових книжок підприємства. Позивач у день звільнення не виявляв бажання отримати трудову книжку, таке бажання він виявив лише наприкінці квітня 2023 року. Після цього відповідач вжив всі необхідні заходи для повернення трудової книжки. Також позивач не погоджується з розрахунком середнього заробітку, оскільки позивачем застосовано неправильний період. Щодо зміни дати звільнення, відповідач зазначає, що це неможливо без попереднього анулювання угоди про припинення трудового договору. Також відповідач заявляє про пропуск позивачем строку звернення до суду, який сплинув 30.03.2023. Стосовно розрахунку судових витрат, відповідач заявляє про судові витрати 10\~000,00 грн., докази понесення яких будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення рішення. 27 жовтня 2023 року надійшла заява представника відповідача про застосування строків позовної давності. В судовому засіданні 04.12.2023 представник позивача підтримала позовні вимоги, надала пояснення аналогічні змісту позову. Додатково пояснила, що позивач був зареєстрований в м. Запоріжжі і вважав, що трудову книжку йому надіслали у м. Запоріжжя. Оскільки його повідомили про отримання трудової книжки 22.05.2023, з цього часу слід рахувати строк позовної давності. Позивач в судовому засідання 04.12.2023 підтримав позов. Представник відповідача 04.12.2023 в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві і заяві про застосування строків позовної давності. 08.12.2023 надійшло клопотання представника відповідача адвоката Матвєєва В.В. про розгляд справи без його участі. 08.12.2023 надійшла заява представника позивача адвоката Давидової О.Ю. про слухання справи 12.12.2023 без участі позивача. Також наголосила, що позивачу стало відомо про те, що його трудова книжка перебувала на підприємстві лише після отримання від них листа від 02.05.2023. До того час він вважав, що трудову книжку надіслали йому у м. Запоріжжя. Додзвонитися до підприємства з січня 2023 року було неможливо, за адресою Товариства була тільки охорона. Крім того, позивач наголошує, що Інструкція з ведення трудових книжок не скасована. 12 грудня 2023 року надійшла заява представника відповідача адвоката Матвєєва В.В., в якій він зазначає, що відповідач поніс витрати на правову допомогу по цій справі 10000 грн, які він просить стягнути з позивача. Ухвалою суду від 12 грудня 2023 року відкладено судове засідання, роз`яснено позивачу його право подати клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги у строк до 22 грудня 2023 року. В судовому засідання 15.02.2024 року представник позивача просила позов задовольнити, посилаючи на викладене у позові та заявах по суті. Представник відповідача в судовому засіданні 15.02.2024 просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на викладене у відзиві. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов такого. Судом встановлено, що 28 грудня 2022 року між директором ТОВ «НАВАЛЬ ЛОГІСТІК» та [PERSON] укладено угоду, за умовами якої сторони дійшли згоди про припинення трудового договору, укладеного між ними 06 березня 2017 року, на таких умовах: 1.Трудовий договір припиняється 30 грудня 2022 року. Ця дата вважається останнім днем роботи працівника. 2. Роботодавець зобов`язується: 2.1. Звільнити працівника за угодою сторін (п. 1 ст. 36 КЗпП) з 30.12.2022 року. 2.2. В день звільнення вплатити всі належні йому відповідно до чинного законодавства суми в повному обсязі. 2.3. В день звільнення виплатити вихідну допомогу у розмірі 3,6 заробітних плат у вересні 2022 року (219\~143 грн). 2.4. В останній день роботи видати Працівнику належно оформлену трудову книжку, копію наказу про звільнення, довідку про заробітну плату для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням. 3. Працівник зобов`язується не пізніше 30 грудня 2022 року передати всі справи [PERSON] . Відповідно до акту приймання-передавання документації № 1 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, введення в Україні воєнного стану, відсутністю організаційних та технічних умов, необхідних для виконання роботи, через загрозу захоплення ТОВ «НАВАЛЬ ЛОГІСТІК», з метою забезпечення схоронності особові справи та трудові книжки працівників ТОВ «Наваль Логістік», заступник директора з персоналу [PERSON] передав 24.02.2022 заступнику директора з безпеки [PERSON] картонні коробки (2 шт.) з трудовими книжками, книгою обліку трудових книжок, особові справи. 28 грудня 2022 року [PERSON] ознайомлений та отримав копію наказу № 100-к про припинення трудового договору, відповідно до якого його звільнено за угодою сторін п. 1 ст. 36 КЗпП України. Також 28.12.2022 [PERSON] письмово повідомлено про \~ \~ \~ \~нараховані суми, належні йому при звільненні, про що свідчить підпис у Наказі №100-к про припинення трудового договору та в повідомленні про нараховані суми, належні йому при звільненні. Листом директора ТОВ «НАВАЛЬ ЛОГІСТІК» вих. № 42/4-6/23 від [PERSON] повідомлено, що його трудова книжка вже знаходиться в департаменті персоналу ТОВ «НАВАЛЬ ЛОГІСТІК». Для її отримання необхідно з`явитись особисто з заявою у департамент персоналу або відправити листа Укрпоштою. Текст листа додається. 04.05.2023 адвокатом Давидовою О.Ю. складено адвокатський запит ТОВ «НАВАЛЬ ЛОГІСТІК» про надання інформації, у якому зазначає, що [PERSON] не видана трудова книжка і просить надати інформацію стосовно укладення угоди про припинення трудового договору, дати припинення трудового договору, чи видано трудову книжку, докази видачі трудової книжки, пояснення причини не видачі трудової книжки. 15 травня 2023 року [PERSON] надіслано лист директору ТОВ «НАВАЛЬ ЛОГІСТІК» на його лист 02.05.2023, яким він підтверджує готовність отримати трудову книжку та просить повідомити інформацію про контактну особу та визначити дату отримання трудової книжки. На дату видачі трудової книжки просив підготувати наказ на звільнення з датою видачі трудової книжки на внести відповідні зміни у трудову книжку. Листом від 18.05.2023 № 45/4-9/23 [PERSON] повідомлено про отримання трудової книжки 24 травня 2023 року об 11-00 год. Що стосується пропозиції змінити дату звільнення на дату видачі трудової книжки, повідомлено, що видати наказ та внести відповідні зміни до записів у трудовій книжці, то ТОВ «НАВАЛЬ ЛОГІСТІК» не вбачає для цього правових підстав. Відповідно до книги обліку руху трудових книжок і вкладишів до них ТОВ «НАВАЛЬ ЛОГІСТІК», [PERSON] отримав трудову книжку 24.05.2023. Позивач вважає такі дії відповідача неправомірними і звертаючись до суду із позовом вказує, що згідно ст. 235 КЗпП України, ст. 47 КЗпП України, абзаци 5-7 п. 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників,затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, при затримці видачі трудової книжки має право на виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 01.01.2023 до 24.05.2023. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі статтею 47 КЗпП України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин, зі змінами, внесеними Законом України від 05.02.2021 року №1217-ІХ, який набрав чинності 10.06.2021 року), роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Відповідно до ч. 5 ст. 235 КЗпП України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин, зі змінами, внесеними Законом України від 05.02.2021 року №1217-ІХ. який набрав чинності 10.06.2021 року), у разі затримки видачі копії наказу (розпорядження) про звільнення з вини роботодавця працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин, зі змінами, внесеними Законом України від 05.02.2021 року №1217-ІХ. який набрав чинності 10.06.2021 року) облік трудової діяльності працівника здійснюється в електронній формі в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування у порядку, визначеному Законом України від 08.07.2010 № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». На вимогу працівника, який вперше приймається на роботу, трудова книжка оформляється роботодавцем в обов`язковому порядку не пізніше п`яти днів після прийняття на роботу. Роботодавець на вимогу працівника зобов`язаний вносити до трудової книжки, що зберігається у працівника, записи про прийняття на роботу, переведення та звільнення, заохочення та нагороди за успіхи в роботі. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України. Разом з тим, пунктом 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 05 лютого 2021 року № 1217-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обліку трудової діяльності працівника в електронній формі» передбачено, що «Включення Пенсійним фондом України до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутніх відомостей про трудову діяльність працівників здійснюється протягом п`яти років з дня набрання чинності цим Законом на підставі відомостей, поданих страхувальником або застрахованою особою у порядку та строки, встановлені Пенсійним фондом України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення, та центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері трудових відносин. Після завершення цих робіт наявні трудові книжки видаються працівникам особисто під підпис. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати належно оформлену трудову книжку працівнику, з яким укладено трудовий договір до набрання чинності цим Законом та який звільняється до завершення процедури включення до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутніх відомостей про трудову діяльність, у день звільнення. \~ \~ \~ \~ Установити, що до завершення включення до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутніх відомостей про трудову діяльність працівників дані трудової книжки використовуються для врахування відомостей про трудову діяльність за період до набрання чинності цим Законом.» Виходячи з наведених норм, роботодавець зобов`язаний видати належно оформлену трудову книжку працівнику, з яким укладено трудовий договір до 10.06.2021 та який звільняється до завершення процедури включення даних з неї до Реєстру застрахованих осіб, у день звільнення, тобто до 10.06.2026. Аналогічну норму містить і п. 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Мінпраці України, Мінюсту України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 (далі - Інструкція № 58), згідно з якою власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. Отже, оскільки процедура включення до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутніх відомостей про трудову діяльність на час звільнення позивача не завершена, доводи представника відповідача про відсутність порушень ним закону через відсутність обов`язку видати трудову книжку у день звільнення, є безпідставним. Згідно з пунктами 4.1, 4.2 Інструкції № 58, при затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції. Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника. Враховуючи вказані приписи, днем звільнення позивача є день видачі трудової книжки 24.05.2023, а тому суд вважає доведеною та такою що підлягає задоволенню вимогу позивача зобов`язати відповідача внести запис про звільнення у трудову книжку [PERSON] , з 24 травня 2023 року. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу по дату отримання трудової книжки суд зазначає таке. У постанові Верховного Суду від 14 липня 2021 року у справі № 569/6979/20(провадження № 61-429св21) вказано, що за змістом зазначеної норми (частини 5 статті 235 КЗпП України) закону «середній заробіток у зв`язку із затримкою видачі трудової книжки виплачується працівникові, якщо така затримка призвела до вимушеного прогулу працівника, тобто затримка видачі трудової книжки перешкодила його працевлаштуванню. Отже, для застосування цієї норми права необхідно наявність таких умов: затримка у видачі трудової книжки; вина власника або уповноваженого ним органу; вимушений прогул, викликаний затримкою видачі трудової книжки». \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ У трудовому праві превалює підхід, за яким вимушений прогул визначають як час, протягом якого працівник з вини роботодавця був позбавлений можливості працювати, тобто виконувати трудові функції, обумовлені трудовим договором. Таким чином, виплата середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу законодавцем пов`язується з певним діянням роботодавця, наслідком яких стала неможливість працівника належним чином реалізовувати своє право на працю (постанова Верховного Суду від 16.12.2020 у справі №761/36220/17). Разом з тим, суд звертає увагу на те, що вина роботодавця у несвоєчасній видачі трудової книжки, яка тягне за собою стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки, виникає у тому випадку, коли роботодавець умисно не вчиняє дії з видачі трудової книжки. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, обов`язок доведення розподіляється між сторонами таким чином: позивач повинен довести факти, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог, відповідач - факти, на які він посилається в обґрунтування своїх заперечень проти позову. Позивач [PERSON] працював на посаді заступника директора з операційної діяльності ТОВ «Наваль Логістік» на підставі трудового договору, укладеного з 06 березня 2017 року та був звільнений 30 грудня 2022 року за угодою сторін та підставі угоди про припинення трудового договору від 28.12.2022. Отже, причинами того, що працівник не виконував свої трудові обов`язки і не отримував заробітну плату, є звільнення за угодою сторін. Трудове законодавство України побудоване на балансі прав та обов`язків як працівника, так і роботодавця. За положеннями трудового законодавства невиконання зобов`язань, як і зловживання правами, не допускається, а право працівника отримати трудову книжку в день звільнення пов`язується не лише з обов`язком роботодавця видати трудову книжку, а й з обов`язком працівника її забрати, якщо роботодавець створив всі умови для її вчасної видачі. Таку правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 09 березня 2021 року у справі № 600/121/19. З 24.02.2022 відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 в України введено воєнний стан, який неодноразово продовжено і триває на теперішній час. Відповідно до п. 2 Глави XIX ПРИКІНЦЕВІ ПОЛОЖЕННЯ КЗпП України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану", діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану". Відповідно до ст. 7 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), у період дії воєнного стану порядок організації діловодства з питань трудових відносин, оформлення і ведення трудових книжок та архівного зберігання відповідних документів у районах активних бойових дій визначається роботодавцем самостійно, за умови забезпечення ведення достовірного обліку виконуваної працівником \~ \~ \~ \~обліку витрат на оплату праці. У період дії воєнного стану сторони трудового договору можуть домовитися про альтернативні способи створення, пересилання і зберігання наказів (розпоряджень) роботодавця, повідомлень та інших документів з питань трудових відносин та про будь-який інший доступний спосіб електронної комунікації, який обрано за згодою між роботодавцем та працівником. У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, введення в Україні воєнного стану, відсутністю організаційних та технічних умов, необхідних для виконання роботи, через загрозу захоплення ТОВ «Наваль Логістік», з метою забезпечення схоронності особові справи та трудові книжки працівників ТОВ «Наваль Логістік» були вивезені у безпечне місце. З матеріалів справи не встановлено, що [PERSON] намагався самостійно отримати трудову книжку до травня 2023 року, а відповідач умисно не видавав йому трудову книжку у день звільнення. Отримавши 28.12.2022 року наказ про своє звільнення та 30.12.2022 року повний розрахунок належних йому сум при звільненні, трудову книжку не отримав та до травня 2023 року жодного разу не прибув до роботодавця з метою її отримання. Позивач не посилався на свою відсутність на робочому місці в день звільнення, а отже відповідно не встановлено наявності обов`язку у роботодавця письмово повідомляти позивача поштовим повідомленням про необхідність отримання трудової книжки. Так само позивачем не подавалась письмова заява про надіслання йому трудової книжки поштою, як це передбачено п. 4.2 Інструкції №58. Відтак, доводи позивача, про те, що він вважав, що трудову книжку йому надішлють поштою за зареєстрованим місцем проживання, суд вважає неприйнятними. При цьому, як встановлено з матеріалів справи, після звернення позивача роботодавець вчиняв дії, спрямовані на видачу трудової книжки, надсилав відповідні повідомлення на адресу позивача. Отже позивачем не доведено умисних дій відповідача у затримці видачі трудової книжки, як і не доведено, що він дійсно вчиняв дії для отримання трудової книжки у день звільнення та до травня 2023 року, а відповідач при цьому чинив йому перешкоди. Також позивач не зазначав та в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач після звільнення мав намір працевлаштуватись на іншу роботу, однак його стримувало чи створювало перешкоди відсутність у нього трудової книжки, отже не встановлено порушення відповідачем права позивача на працю. При цьому суд враховує, що позивач є пенсіонером і в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового соціального страхування наявні дані про трудовий та страховий стаж [PERSON] . Враховуючи викладене, судом не встановлено вимушеного прогулу, а відтак і підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки, а відтак в задоволенні позову в цій частині суд відмовляє. Оцінюючи доводи представника відповідача щодо застосування судом строків позовної давності, суд виходить з такого. Згідно зі статтею 233 КЗпП України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин, зі змінами, внесеними Законом України від 05.02.2021 року №1217-ІХ, який набрав чинності 10.06.2021 року), працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Для звернення роботодавця до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Встановлений частиною третьою цієї статті строк застосовується і при зверненні до суду вищого у порядку підлеглості органу. Разом з цим, пунктом 1 Глави XIX ПРИКІНЦЕВІ ПОЛОЖЕННЯ Кодексу законів про працю України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Тлумачення наведених норм закону свідчить про те, що запровадження на всій території України карантину є безумовною правовою підставою для продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП України, на строк дії такого карантину. Подібні за змістом правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 вересня 2023 року у справі № 910/18489/20 (провадження № 12-46 гс 22). Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «СОVID -19» визначено, що з 12 березня 2020 року до 03 квітня 2020 року на усій території України установлено карантин. У подальшому постановами Кабінету Міністрів України карантин продовжувався. Відповідно до ПОСТАНОВИ Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 р. № 651, на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID -19, відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. \~ \~ \~ \~ Таким чином, строк звернення до суду з цим позовом розпочався з 01.07.2023. Позовна заява подана до суду 14 липня 2023 року, а тому строк звернення до суду позивачем не пропущений та позивач не повинен був обґрунтовувати поважність причин пропуску строку для вирішення трудового спору, я і подавати таку заяву, оскільки такий строк продовжується па строк дії карантину у силу закону. \~ \~ \~ \~ З урахуванням встановлених обставин справи підстав для застосування строків, встановлених статтею 233 КЗпП України, в даній справі немає. Розглядаючи розподіл судових він раї, суд дійшов такого. Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові виграти складаються з судовою збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При цьому, витрати па професійну правничу допомогу віднесено до витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається па сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3)у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір за немайному вимогу (зобов`язання внести у трудову книжку запис про звільнення) - 1073,60 гри. За вимогу про стягнення середнього заробітку за затримку у видачі трудової книжки позивач звільнений від сплати судового збору. Враховуючи, що позов задоволено в частині немайнової вимоги, з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір сплачений за немайнову вимогу у розмірі 1073,60 грн. Щодо витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до статті 137 ЦПК України зазначені витрати несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та па підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до позиції Верховного Суду, що висловлена у постановах КЦС ВС від 09.06.2020 по справі №466/9758/16-ц та від 15.04.2020 по справі №199/3939/18-ц, аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені. Розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, па підтвердження цих обставин до суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги, який повинен містити детальний опис послуг, що надаються, їхню вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір або погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо; документи, що містять детальний опис робіт та послуг, викопаних (наданих) адвокатом у рамках справи відповідно до умов договору (акти виконаних робіт або наданої допомоги, специфікації витраченого часу адвоката тощо); оформлені у встановленому законом порядку документи, що свідчать про здійснення оплати гонорару адвоката та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги на підставі договору. На підтвердження витрат на правову допомогу представником відповідача надано: Договір про надання правової допомоги від 30 серпня 2023 року, укладений ТОВ «НАВАЛЬ ЛОГІСТІК», акт приймання-передачі виконаних робіт (послуг) від 04.12.2023, платіжна інструкція до кредитного переказу. Однак, Договір про надання правової допомоги містить загальні умови щодо захисту прав та законних інтересів, представлення інтересів ТОВ «НАВАЛЬ ЛОГІСТІК», зокрема в судах, без вказівки на справу, що розглядається. Акт приймання-передачі виконаних робіт (послуг) також не містить вказівки на справу, у якій ці послуги надані та детального опису робіт, їх вартість. Платіжна інструкція кредитного переказу також не підтверджує переказ коштів саме за надання правової допомоги у цій справи. Отже, надані представником відповідача не підтверджують витрат на правову допомогу у цій справі 10000 грн. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу є підставою для відмови у задоволенні вимог представника відповідача про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у заявленому ним розмірі.

Outcome: partial