Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-12 00:00:00

Позивачка [PERSON] , в особі представниці [PERSON] , звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що з вересня 2020 року по січень 2022 року вона проживала з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу. За час перебування у фактичних шлюбних відносинах у них з відповідачем народився син - [PERSON] , [INFO] , який на даний час проживає із позивачкою та знаходиться всеціло на її утриманні. Зазначає, що сімейне життя з відповідачем не склалося і вона вимушена була залишити [PERSON] , з яким вона проживала в м. Івано-Франківськ, та переїхати проживати до помешкання своєї матері у м. Заставна Чернівецького району Чернівецької області, де після народження дитини проживає і по даний час. Позивачка вказує, що з моменту припинення шлюбних стосунків, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, та не бере участі у витратах, пов`язаних з її вихованням, дитина перебуває всеціло на її утриманні. Дана обставина ставить її у складне матеріальне становище, з огляду на те, що крім сина [PERSON] , на її утриманні також перебуває дитина від першого шлюбу [PERSON] , [INFO] . З цих підстав просить стягувати з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини доходів (заробітку) платника щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також аліменти на її утримання в розмірі 1/12 частини доходів (заробітку) платника до досягнення дитиною трьохрічного віку, починаючи стягнення із дня звернення до суду із даним позовом, а також відшкодувати понесені судові витрати. 30.11.2020 від представника відповідача [PERSON] через систему «Електронний суд» до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначив, що відповідачем [PERSON] частково визнається позовна вимога в частині сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини, оскільки він усвідомлює свій батьківський обов`язок щодо утримання сина [PERSON] , [INFO] , а тому він згідний сплачувати аліменти на його утримання в розмірі 1/5 частини свого доходу, але не менше 100% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину. Що стосується вимоги про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання позивачки [PERSON] , то в цій частині просять відмовити повністю, мотивуючи тим, що позивачка та відповідач проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а тому не стали подружжям у розумінні ст. 21 СК України, відтак у позивачки не виникло право на її утримання відповідачем. 26.01.2024 представник позивачки [PERSON] подала до суду уточнену позовну заяву, в якій з урахуванням відзиву на позовну заяву та згодою позивачки на запропонований до сплати відповідачем розмір аліментів, уточнила позовну вимогу в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , заявивши вимогу про стягнення з відповідача на її користь на утримання сина аліменти у розмірі 1/5 частини доходів (заробітку) платника щомісячно, але не менше ніж 100% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину, починаючи стягнення із дня пред`явлення даного позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Вимогу в частині стягнення аліментів на утримання позивачки залишено без уточнень. Позивач [PERSON] та її представниця [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав, викладених в уточненій позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, як вбачається з повідомлення про вручення поштового відправлення, він був завчасно та належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, однак, в судове засідання не з`явився та не повідомив суд про причини неявки. Суд, заслухавши доводи позивачки та її представника, дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що починаючи з вересня 2020 року по січень 2022 року сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах без офіційної реєстрації шлюбу в органах РАЦС. За час сумісного проживання у них народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 18.02.2022 (а.с.8). На даний час сторони не підтримують будь-яких відносин та проживають окремо. Судом встановлено, що малолітній [PERSON] на сьогоднішній день проживає разом із матір`ю [PERSON] у житловому будинку, за адресою: [ADDRESS] . Позивачка [PERSON] на даний час працює медичною сестрою КНП «Заставнівська БЛ» та здійснює догляд за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку, власного житлового будинку, земельної ділянки та частки (паю) не має. Доходи [PERSON] складаються із державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї, допомоги при народженні дитини та заробітньої плати. Вказані обставини підтверджуються актом обстеження матеріально-побутових умов проживання, складеного 11.12.2023 комісією Заставнівської міської ради (а.с.11). Крім малолітнього [PERSON] у позивачки перебуває на утриманні також дитина від першого шлюбу - малолітня донька [PERSON] , [INFO] . З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] проживає окремо, а саме за адресою: [ADDRESS] , являється фізичною - особою підприємцем та отримує дохід від підприємницької діяльності, пов`язаної з лісопильним та стругальним виробництвом, оптової торгівлі деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням. Доказів про наявність у [PERSON] будь-яких утриманців в судовому засіданні не здобуто. Добровільної згоди щодо утримання спільної дитини - малолітнього [PERSON] , [INFO] , на момент звернення до суду між сторонами досягнуто не було, основні витрати по його утриманню на даний час несе мати [PERSON] . Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За приписами ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. У відповідності із ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. З огляду на наведене, при призначенні аліментів, суд враховує, матеріальне становище та стан здоров`я дитини, матеріальне становище та стан здоров`я відповідача, який є фізично здоровою, працездатною особою, яка спроможна заробляти та сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» встановлено прожитковий мінімум на одну особу для дітей віком до 6 років: з 1 січня у розмірі 2563 грн. Частиною 1 ст. 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Встановлено, що на стадії судового розгляду даної справи сторони дійшли спільної згоди щодо розміру стягуваних судом аліментів на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] . Відтак, з урахуванням уточнених позовних вимог позивачка заявила вимогу про стягнення з відповідача на її користь на утримання сина аліменти у розмірі 1/5 частини доходів (заробітку) платника щомісячно, але не менше ніж 100% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину, починаючи стягнення із дня пред`явлення даного позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Разом з тим, враховуючи вимоги статті 182 СК України, якою врегульовано мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, що не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та інші обставини, що мають істотне значення, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають до часткового задоволення, у зв`язку із чим на користь позивачки з відповідача необхідно стягувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі щомісячно в розмірі 1/5 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із 21.12.2023 до досягнення дитиною повноліття. Окрім того, за змістом ч.ч. 2, 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Зокрема, ст. 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Згідно ст. 77 СК України утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Аліменти сплачуються щомісячно. Відповідно до ч.1 ст.79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Аналіз даних положень сімейного законодавства дає підстави суду вважати, що сімейним законодавством України передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Запречуючи проти задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання позивачки [PERSON] представник відповідача [PERSON] посилався на те, що позивачка та відповідач проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а тому не стали подружжям у розумінні ст. 21 СК України, відтак у позивачки не виникло право на її утримання відповідачем. Проте, такі доводи сторони відповідача не беруться судом до уваги, оскільки чинним законодавством, а саме приписами ст. 91 СК України врегульовано право на утримання жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Так, згідно ч.1 ст. 91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. З наведеного слідує, що законодавець визначив певні гарантії, щоб матеріально підтримати тих осіб, які створюють по суті сім`ю, але в силу певних обставин не бажають (або не мають можливості) зареєструвати належним чином свої сімейні відносини. При цьому, важливою умовою виникнення права на утримання жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, є проживання однією сім`єю протягом тривалого часу. Розглядом справи встановлено, що сторони з вересня 2020 року по січень 2022 року проживали однією сім`єю у найманому житловому будинку у м. Івано-Франківськ та перебували в фактичних шлюбних відносинах. Від спільного проживання мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який після припинення фактичних шлюбних відносин між сторонами залишився проживати із позивачкою [PERSON] . Вказані обставини визнані сторонами, суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, а тому в силу ст.81 ЦПК України визнає їх такими, що не підлягають доказуванню. Одночасно встановлено, що відповідач не виконує свій обов`язок по утриманню [PERSON] , яка доглядає їх спільного малолітнього сина [PERSON] . При цьому, відповідачем не доведено того факту, що він не може надавати матеріальну допомогу на утримання [PERSON] . Відповідно до ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Визначаючи розмір аліментів на утримання позивачки [PERSON] , суд виходить з того, що відповідач [PERSON] , є здоровою, працездатною особою і спроможній платити аліменти як на утримання сина так і матері дитини, з якою вони перебували у фактичних шлюбних стосунках та яка проживає з їх спільною дитиною. Тому, виходячи з принципу справедливості, розумності та з урахуванням потреб позивачки, можливостей відповідача та встановлених в судовому засіданні обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача аліментів на утримання [PERSON] до досягнення дитиною трьох років в розмірі 1/12 заробітку (доходу) платника аліментів, починаючи із 21.12.2023 до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трирічного віку, тобто до [INFO] . На підставі викладеного, ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, ст.ст. 180, 181, 182, 184, 191,

Outcome: partial