Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-26 00:00:00

Барановська звернулася до суду з даним позовом у якому просила суд збільшити розмір аліментів, що стягуються рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 08.08.2013 року у справі №492/556/13, стягувати з [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) на користь [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) аліменти на утримання [PERSON] [INFO] у розмірі 1/4 частини доходу, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 17 жовтня 2023 року до повноліття дитини; стягнути з [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) на користь [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів, встановлених рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 08.08.2013 року у справі №492/556/13, у сумі 87197,55 грн.; стягнути з [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) на користь [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) додаткові витрати на утримання [PERSON] [INFO] у сумі 66340,80 грн. та судові витрати. Барановська в позові вказала, що розмір аліментів встановлений судом в мінімально можливому розмірі, що не дає змогу утримувати дитину на належному рівні та надавати їй належний розвиток. З огляду на покращення матеріального стану Відповідача, позивачка звернулась з вимогою про збільшення розміру аліментів. Також вказала, що зобов`язання по сплаті аліментів Відповідач не виконував, в результаті чого, станом на грудень 2022 року з його вини виникла заборгованість в розмірі 87197,55 гривень. Також, просила стягнути з Відповідача додаткові витрати на дитину, у зв`язку із тим, що [PERSON] з народження мав захворювання мошоночна гипоспадія. В період з 2014 по 2023 роки син Позивачки та Відповідача проходив численні операції з лікування вродженого захворювання в клініці «Оберіг», у зв`язку із чим матір понесла значні витрати. Представник відповідача та відповідач проти задоволення позову заперечували, подавши відзив. Представник Позивачки в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила позов задовольнити. Представник Відповідача в судовому засіданні з позовом погодився частково. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази суд приходить до наступного. Судом встановлено, що рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 08.08.2013 року у справі № 492/556/13-ц з відповідача на користь позивача на утримання сина [PERSON] стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 486 гривень щомісячно з наступною індексацією відповідно до закону з 02.04.2013 року і до повноліття [PERSON] , тобто до [INFO] . Позивач проживає окремо від відповідача. Частиною 1статті 2\~ЦПК України визначено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За змістом статей 12 та 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У статті 76\~ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтями 77-80\~ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до частини четвертої статті 263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача». Проте, відповідачем не доведено належним чином заперечення проти позову та не надано належних та достовірних доказів того, що у нього немає можливості сплачувати аліменти у визначеному розмірі, у зв`язку з низьким рівнем доходу, а також утриманням непрацездатного вітчима. Доказів перебування вітчима на утриманні [PERSON] до відзиву на позовну заяву не надано. Не підтверджено належними та допустимими доказами рівень доходів [PERSON] , а також не доведено факт витрати грошових коштів на лікування його захворювання саме Відповідачем. Так, у пункті 18постанови Пленуму\~«Про застосування\~судами окремих\~норм Сімейного\~кодексу України\~при розгляді\~справ щодо\~батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів»\~№ 3\~від 15\~травня 2006\~року Верховний Суд України роз`яснив, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3ст.\~181\~СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3ст.\~70\~Закону України від 21\~квітня 1999\~року N\~606-XIV\~«Про виконавче\~провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Згідно із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс-13, «вимоги зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватись, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. ст. 182-184 СК України, не може обумовлюватись разовим її здійсненням й відповідно з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження». В порушення положень статей 10,81\~ЦПК України відповідач не надав доказів утримання непрацездатного вітчима, що свідчить про недобросовісність відповідача при здійсненні своїх процесуальних та батьківських прав, а також не спростував твердження позички про те, що він має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини у визначеному судом розміру. Положеннями частини 3статті 181СК\~України передбачено, що спосіб стягнення аліментів,визначений рішення суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Отже, вимога позивачки є зміною способу стягнення аліментів, а не збільшенням розміру аліментів. Суд вважає, що такий розмір аліментів визначений з урахуванням вимог сімейного законодавства та відповідає інтересам неповнолітньої дитини сторін у справі, є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та достойного рівня його матеріального забезпечення. За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що позивач має право на захист свого права у випадку порушення його відповідачем, а тому у відповідності до ст. ст.15,16\~ЦК України її право підлягає судовому захисту, а позовна вимога задоволенню. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 03 вересня 2014 року у справі №6-84цс14. В подальшому, а саме 10.08.2021 року відкрито виконавче провадження №66439068 щодо стягнення аліментів. Із розрахунку державного виконавця Київського відділу виконавчої служби в м.Одесі вбачається, що аліментні зобов`язання [PERSON] до грудня 2022 року не виконувались, що призвело до виникнення заборгованості на суму 87187,55 грн. станом на 01.12.2022р. Статтею 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Позивачем наведений розрахунок заборгованості на підставі ч.1 ст.196 СК України, з якого слідує, що пеня по аліментам з лютого 2019 року по вересень 2023 року склала424\~782,01 грн., але з урахуванням ст. 196 СК України розмір пені, який може бути стягнутий з [PERSON] складає 87187,55 грн. Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна\~покладати таку відповідальність,якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Із матеріалів справи вбачається, що відповідач ухилявся від виплати аліментних зобов`язань. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 25 квітня 2018 року Велика Палата Верховного Суду своєю постановою відійшла від правової позиції, висловленої у постановах ВСУ у справах № 6-94цс15, №6-300цс16,6-1551цс16 та змінила порядок розрахунку пені за прострочення сплати аліментів, зазначивши, що правило про стягнення неустойки/пені/ у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно. Строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. З урахуванням встановлених судом обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені. З наявних у справі доказів вбачається, що Позивач звернулась клініки «Оберіг», де отримала Консультацію дитячого уролога, кандидата медичних наук. Діагноз: мошоночна гіпоспадія, гідроцеле зліва. Згідно до консультації дитячого уролога клініки «Оберіг», кандидата медичних наук, рекомендоване, в тому числі оперативне лікування в плановому порядку (копія додається). В 2014 році [PERSON] було проведено операцію, що підтверджується Виписним епікризом від 22.11.2014р. та Актом наданих послуг від 20.11.2014р. Вартість операції та лікування склала 36\~452,87. В 2015 році [PERSON] звернулась на планову консультацію до дитячого уролога клініки «Оберіг», кандидата медичних наук. В результаті консультації [PERSON] , [INFO] , рекомендовано оперативне лікування в плановому порядку. В 2015 році [PERSON] було проведено операцію, що підтверджується Виписним епікризом від 30.11.2015р. та Актом наданих послуг від 28.11.2015р. та від 30.11.2015р. Вартість операції та лікування склала 34355,53. В 2016 році [PERSON] звернулась на планову консультацію до дитячого уролога клініки «Оберіг», кандидата медичних наук. Вартість консультації та аналізів, згідно до Калькуляцій на надання медичних послуг склала 1428,05. В 2017 році [PERSON] було проведено операцію в клініці « [INFO] », що підтверджується Виписним епікризом від 25.06.2017р. та Актом наданих послуг від 24.06.2017р. Вартість операції та лікування склала 18\~362,66 грн. В 2018 році [PERSON] звернулась на планову консультацію до дитячого уролога клініки «Оберіг», кандидата медичних наук. Вартість консультації та аналізів склала 830,00. В 2023 році [PERSON] звернулась на консультацію до дитячого уролога клініки «Оберіг», кандидата медичних наук через ускладнення. Дитині рекомендовано оперативне лікування. В 2023 році [PERSON] було проведено операцію в клініці « [INFO] » за діагнозом: гіпоспадія, СПО, нориця неоуретри, що підтверджується Виписним епікризом від 22.03.2023р. та Актом наданих послуг від 20.03.2023р. до 22.03.2023р. Вартість операції та лікування склала 38\~508,00. Відповідач добровільно участі у додаткових витратах не приймає. Наведене свідчить, що між сторонами склалися спірні сімейні правовідносини з приводу понесених додаткових витрат на лікування дитини. Відповідно до ч. 10ст.\~7\~СК України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Згідно ст.\~185\~СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Так, поряд із аліментами на утримання дитини батьки повинні сплачувати кошти на покриття додаткових витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку. Відповідно до даної норми обов`язок брати участь у додаткових витратах на дитину поширюється не лише на тих батьків, хто сплачує аліменти, а й на того з батьків, до якого позов про стягнення аліментів не пред`являвся. У такому випадку такий батько зобов`язаний нести додаткові витрати на дитину. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Частина 2 ст.\~185\~СК України передбачає, що розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Розмір коштів, що стягуються на додаткові витрати, не може бути більше самих додаткових витрат. Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і стягненні аліментів відповідно до ст.181,182 СК України. У випадку, коли матеріальне положення батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, додаткові витрати можуть бути компенсовані лише частково. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одного із батьків у твердій грошовій сумі. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Причому, якщо причина, що зумовила додаткові витрати, є триваючою (тяжка хвороба або каліцтво) додаткові витрати можуть фінансуватися наперед із вказівкою або без вказівки кінцевого терміну їх виплати. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. У випадку зміни особливих обставин, на яких ґрунтувалося рішення суду про стягнення додаткових витрат на дитину, кожна із сторін вправі звернутися до суду з відповідною вимогою - збільшення або зменшення суми додаткових витрат. Вищезазначені висновки узгоджуються й з положеннями п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». У пункті 18 вищезазначеної постанови зазначено, що передбачені ст.\~185\~СК України додаткові витрати на утримання дитини, викликані особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом, тощо) можуть стягуватись лише з батьків і у разі фактичних витрат, їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Чинним законодавством України не передбачений вичерпний перелік таких додаткових витрат на утримання дитини. Підставою призначення додаткових витрати є особливі обставини, які можуть бути зумовлені, як негативними і так і позитивними фактами. Таким чином, витрати, на здобуття освіти і навчання дитини є додатковими витратами, які направленні на розвиток дитини та її здібностей, здобуття освіти тощо. Відповідно до ч. 1ст. 81ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідач є працездатним, доказів неможливості надавати матеріальну допомогу із об`єктивних, незалежних від нього причин, суду не надав, тому має матеріальну можливість приймати участь у наданні додаткової матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої доньки. Відповідно до ст.141СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Отже, кожен із батьків зобов`язаний приймати участь у додаткових витратах на дитину і вони мають рівні обов`язки щодо несення таких витрат. На основі повного і всебічного з`ясування обставин, на які посилалась позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно зі ст.\~141\~ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в сумі 3220 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved