Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-20 00:00:00

Позивачка 23 жовтня 2023 року звернулась до суду із вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що вона уклала шлюб з відповідачем 15 травня 2008 року, від якого мають одну неповнолітню дитину: сина [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося через різні характери, сторони разом не проживають з 2013 року, у зв`язку з чим подальше збереження шлюбу неможливе, тому позивачка просить шлюб між нею та відповідачем розірвати, залишивши їй шлюбне прізвище « [PERSON] ». Ухвалою суду від 24 листопада 2023 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання позивачка не з`явилася, надала заяву про підтримання позовних вимог, розгляд справи без її участі та згоду із заочним розглядом справи (а.с.12). Відповідач повторно у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання, відзив на позовну заяву суду не надав (а.с.17, 20). Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. З матеріалів справи вбачається, що сторони уклали шлюб 15 травня 2008 року (а.с.7), проте на час звернення до суду проживають окремо. Від даного шлюбу сторони мають одну неповнолітню дитину: [PERSON] , [INFO] (а.с.6, 8-9). Згідно зі статтею 51 Конституції України та статтею 24 Сімейного Кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примушування до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Згідно з ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Положеннями ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Зважаючи на взаємні відносини сторін, які наміру зберігати подружні відносини не мають, проживають окремо з 2013 року, тобто спільне господарство не ведеться, тому суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що, відповідно до ст.112 СК України, є підставою для розірвання шлюбу. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Тому вимоги позивачки щодо залишення їй шлюбного прізвища підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки сплачений нею судовий збір в сумі 1073,60 грн. На підставі ст.110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved