Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-13 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до Коноплянської сільської ради Березівського району Одеської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Свої позовні вимоги обґрунтувала посилаючись на такі обставини. 14 листопада 2013 року позивачка придбала у [PERSON] житловий будинок в [ADDRESS] , який належав його матері, [PERSON] (копія розписки додається). Правовстановлюючих документів на будинок у нього не було, договір купівлі-продажу укласти вони не змогли. Як виявилося, право власності на даний житловий будинок зареєстровано не було, що підтверджується довідкою КП «Іванівське БТІ». Земельна ділянка під даним будинком знаходиться в комунальній власності Коноплянської сільської ради Березівського району Одеської області, рішення щодо виготовлення технічної документації на відведення в натурі вищевказаної земельної ділянки не приймалося, що підтверджується довідкою Коноплянської сільської ради Березівського району Одеської області. З 14 листопада 2013 року позивачка посилається, що володіє даним житловим будинком. Вона проживає в даному будинку разом зі своєю сім`єю, без реєстрації з 14 листопада 2013 року, що підтверджується довідкою Коноплянської сільської ради Березівського району Одеської області та актом підтвердження, що додається. Добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном. Це підтверджується також довідкою Комунального Підприємства «Розенфельд» про те, що вона є користувачем послуги з централізованого водопостачання ( копія довідки та договору додається). У судовому засіданні позивачка пояснила, що дійсно добросовісно володіє даним нерухомим майном з 2013 року, набула його на правових підставах, поте так як колишній власник будинку не оформив своє право власності та в зв`язку з цим позивачка не може оформити свої права власника, та так як вона на протязі більше 10 років проживає там, підтримує та благоустроює цей будинок, тому має паво власності на нього за давністю володіння. Відповідач у судове засідання не з`явився, поте надали клопотання про розгляд справи у їх відсутність та зазначили, що проти задоволення позовних вимог не заперечують. Дослідивши письмові матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач свої позовні про визнання права власності за набувальною давністю, обґрунтовує тими обставинами, що 14 листопада 2013 року позивачка придбала у [PERSON] житловий будинок в [ADDRESS] , який належав його матері, [PERSON] (копія розписки додається). Правовстановлюючих документів на будинок у нього не було, договір купівлі-продажу укласти вони не змогли. Як виявилося, право власності на даний житловий будинок зареєстровано не було, що підтверджується довідкою КП «Іванівське БТІ». Земельна ділянка під даним будинком знаходиться в комунальній власності Коноплянської сільської ради Березівського району Одеської області, рішення щодо виготовлення технічної документації на відведення в натурі вищевказаної земельної ділянки не приймалося, що підтверджується довідкою Коноплянської сільської ради Березівського району Одеської області. З 14 листопада 2013 року позивачка посилається, що володіє даним житловим будинком. Вона проживає в даному будинку разом зі своєю сім`єю, без реєстрації з 14 листопада 2013 року, що підтверджується довідкою Коноплянської сільської ради Березівського району Одеської області та актом підтвердження, що додається. Добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном. Це підтверджується також довідкою Комунального Підприємства «Розенфельд» про те, що вона є користувачем послуги з централізованого водопостачання ( копія довідки та договору додається). Зазначені обставини позивачка підтвердила письмовими доказами, які були судом досліджені та їм надана відповідна правова оцінка. Згідно довідки-характеристики та технічного паспорту на житловий будинок в [ADDRESS] , та довідки КП «Іванівське БТІ» від 03.10.2024 року № 312 вбачається, що право власності на дане майно не зареєстроване. Згідно довідки Коноплянської сільської ради Березівського району Одеської області встановлено, що позивачка по справі [PERSON] не зареєстрована , але проживає з сім`єю з 2013 року по теперішній час. Наявність у позивачки оригіналу письмової розписки [PERSON] підтверджує обставини, на які посилається позивачка, що вона сплатила 5000 гривень сину колишньої користувачки даного житлового будинку. Згідно акту підтвердження факту проживання від 13.11.2023 року наданого комісією Коноплянської сільської ради Березівського району Одеської області, підтверджується той факт, що позивачка [PERSON] дійсно відкрито безперервно, добросовісно володіє житловим будинком за адресою [ADDRESS] з 14.11.2023 року. Довідкою Коноплянської сільської ради Березівського району Одеської області від 12.09.2023 року №05-07/246 підтверджується, що земельна ділянка під даним будинком знаходиться в комунальній власності Коноплянської сільської ради Березівського району Одеської області, рішення щодо виготовлення технічної документації на відведення в натурі вищевказаної земельної ділянки не приймалося. Довідка від 13.11.2023 року №248/201 також підтверджує факт проживання [PERSON] з 14.11.2013 року по теперішній час у спірному будинку. Копією договору №223 від 02.серпня 2021 року підтверджується, що особовий рахунок та договір з КП «Розенфельд» був укладений саме з позивачкою, в якості власниці будинку. Застосовуючи норми матеріального права при розгляді справи суд виходив з такого. Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, а відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 2 ст.\~15\~ЦК України кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить згальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст.\~16\~ЦК України кожна особа наділена правом звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно рішення Конституційного Суду України у справі № 1-10/2004 року від 01 грудня 2004 року надано тлумачення, що поняття "охоронюваний законом інтерес", у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Відповідно до\~\~статті 344\~ЦК України особа, яка\~\~добросовісно заволоділа\~\~чужим майном і продовжує відкрито, безперервно\~\~володіти\~\~нерухомим майном\~\~ протягом десяти\~\~років набуває\~\~право\~\~власності\~\~на це\~\~майно (\~\~набувальна давність ),\~\~якщо\~\~інше\~\~не встановлено\~\~цим\~\~Кодексом. Набувальна давність - одна з підстав набуття права власності. Суб`єктом набувальної давності може бути як фізична, так і юридична особа. \~ \~ \~ \~ Як\~\~зазначено\~\~у ч. 8 Прикінцевих та\~\~перехідних\~\~положень ЦК України\~\~правила\~\~статті 344\~ЦК України про\~\~ набувальну\~\~давність\~\~поширюються також на\~\~випадки, коли володіння майном почалося за три\~\~роки до набрання\~\~чинності цим\~\~ Кодексом. Відповідно до Ухвали колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 20 лютого 2008 року, відповідно до ч. 1 ст.\~344\~ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Судовою практикою (Постанова Вищого господарського суду України від 6 червня 2007 р. у справі № 3/269) визначено наступні положення: відповідно до п.п. 1, 4, 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, який набрав чинності з 01.01.04 р. ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності; щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. П.13. Постанови Пленуму можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Враховуючи,\~що відкрите\~і безперервне\~володіння позивачкою\~зазначеним об`єктом\~нерухомості перевищує\~10\~років,\~то позивачка\~має право\~на визнання\~за нею\~права власності\~на зазначений вище об`єкт нерухомого майна. Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Критеріями необхідними для набуття права власності на річ за набувальною давністю володіння, яке має бути добросовісним, відкритим, очевидним для усіх третіх осіб, які повинні мати можливість спостерігати за ним: володіння має бути безперервним протягом визначених законом строків. Таким чином, спосіб набуття права власності базується на сукупності обставин - тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном як своїм власним. Добросовісне володіння припускає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно, тому встановлення добросовісності залежить від підстав набуття майна. Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів про набувальну давність слід враховувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Зазначена правова позиція знайшла своє відображення в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2013 року № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав». Суд вважає, що в даному випадку можна вважати володіння нерухомим майном, на яке позивачка просить визнати право власності, є добросовісним, відкритим, у суду відсутні відомості, що на дане майно претендують інші особи і позивачка отримала це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у ч. 1 ст. 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Враховуючи вищезазначене, беручи до уваги визнання відповідачем позовних вимог, судом було перевірено законність вимог позивача та встановлено, що позивачка добросовісно, відкрито, володіє нерухомим майном - житловим будинком за адресою : [ADDRESS] на протязі більше 10 років, суд вважає, що позивачка дійсно набула право власності на зазначене майно, у зв`язку з чим, задовольняє позовні вимоги. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Outcome: approved