Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-21 00:00:00

26 травня 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулось до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовом до [PERSON] про стягнення 52842 грн 25 коп. заборгованості за кредитними договорами: №968032270 від 22.06.2021, №07676-07/2021 від 14.07.2021, №2554313437/447149 від 15.07.2021 та судових витрат. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 22 червня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (далі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога») та [PERSON] було укладено кредитний договір №968032270. Кредитний договір укладено в електронній формі із застосуванням електронного підпису відповідача. 25 серпня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» (далі ТОВ «Таліон Плюс») було укладено договір факторингу № 28/1118-01 відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №968032270 в розмірі 32892,25 грн, з яких: 9250 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 23642,25 грн сума заборгованості за відсотками. 20 жовтня 2022 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу №20102022, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним №968032270 в розмірі 32892,25 грн, з яких: 9250 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 23642,25 грн сума заборгованості за відсотками. Крім того, 14 липня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ІНВЕСТРУМ» (далі - ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ») та [PERSON] укладено кредитний договір №2554313437/447149. Кредитний договір укладено із застосуванням електронного підпису відповідача. 18 лютого 2022 року між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» був укладено договір факторингу №18022022, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №07676-07/2021 у розмірі 8400 грн, з яких: 3000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу: 5400 грн сума заборгованості за відсотками. Крім того, 15 липня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ГОУФІНГОУ» (далі ТОВ «ГОУФІНГОУ») та [PERSON] було укладено кредитний договір №2554313437/447149. Кредитний договір укладено із застосуванням електронного підпису відповідача. 19 квітня 2022 року між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено Договір факторингу №19042022-Г, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №2554313437/447149 в розмірі 11550 грн, з яких: 3000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 8550 грн сума заборгованості за відсотками. На виконання вказаних договорів факторингу на адресу відповідача, зазначену в кредитних договорах, позивачем направлено повідомлення про відступлення права вимоги, проте, всупереч вимогам кредитних договорів, позичальник не виконав взяті на себе договірні зобов`язання, у зв`язку чим має заборгованість перед ТОВ «ФК«ЄАПБ». Враховуючи викладене позивач просить задовольнити позов. 15 червня 2023 року ухвалою суду прийнято справу до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у якій роз`яснено учасникам, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу роз`яснено право подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали. Ухвалу про відкриття провадження від 15 червня 2023 року разом із позовною заявою та додатками до неї було направлено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення на зареєстроване місце проживання відповідача, але була повернута на адресу суду з відміткою АТ «Укрпошти» - «за закінченням терміну зберігання». (а.с.73-74)\~ Станом на 22 лютого 2024 року відзив на позов та заперечення від відповідача [PERSON] до суду не надійшли. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Відповідно до ч. 13 ст. 7 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивачем надано суду копію договору кредитної лінії №968032270 від 22 червня 2021 року укладеного в електронному вигляді між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] , за умовами якого відповідачеві встановлено кредитним ліміт на суму 9250 грн 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, строком на 30 днів (а.с. 13-15). Зі змісту позовної заяви вбачається, що ТОВ «ФК«ЄАПБ» вважає себе кредитором [PERSON] за договором кредитної лінії №968032270 від 22 червня 2021 року, укладеним відповідачем з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», право грошової вимоги від якого перейшло спочатку до ТОВ «Таліон Плюс» та в подальшому на підставі договору факторингу №20102022 від 20 жовтня 2022 року - до позивача. Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі №905/306/17 зазначив, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. З матеріалів справи вбачається, що позивачем, всупереч зазначених вище вимог закону, ним не надано суду договір факторингу, який би підтверджував, що первісний кредитор ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» дійсно передав права вимоги ТОВ «Таліон Плюс», реєстр прав вимог, підписаний уповноваженими особами ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», яким би підтверджувалося набуття ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги за кредитним договором укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] .. Крім того, за відступлення права вимоги ТОВ «Таліон Плюс» повинно було сплатити ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» суму фінансування, проте доказів на підтвердження такої сплати за отримання права вимоги до [PERSON] матеріали справи не містять. З наведеного слідує, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження переходу права грошової вимоги до відповідача від первісного кредитора - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до кредитора - ТОВ «Таліон Плюс», відповідно не довів перехід права вимоги від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «ЄАПБ», тобто не доведено переходу права вимоги на кожному етапі такої передачі, що є його процесуальним обов`язком. За встановлених обставин справи відсутні підстави вважати, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» за договором факторингу № 20102022 від 20 жовтня 2022 року набуло право вимоги до боржника [PERSON] за договором кредитної лінії №968032270 від 22 червня 2021 року, укладеним з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», а тому вимоги про стягнення заборгованості не є підтвердженими. 14 липня 2021 року між ТОВ «ФК«ІНВЕСТРУМ» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту №07676-07/2021. Кредитний договір підписано електронним підписом Позичальника, відтвореним шляхом використання Позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер моб.телефону. Згідно умов договору, товариство зобов`язується надати позичальнику кредит на суму 3000 грн 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Строк дії договору становить 30 днів, до 12.08.2021. Строк дії договору починається з моменту його укладення, відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію». За користування кредитом клієнт сплачує товариству 547,5% процентів річних від суми кредиту, в розрахунку 1.50 процентів на добу. Кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом (а.с. 24-26). Відповідно до додатку №1 до договору №07676-07/2021 від 14.07.2021 графік розрахунків визначає, що відповідач мав сплатити на користь ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» 4350 грн 00 коп., що включає в себе: проценти за користування кредитом 1350 грн 00 коп. та суму кредиту 3000 грн (а.с.27). Як встановлено судом кредитний договір №07676-07/2021 від 14.07.2021 має бути підписаний відповідачем з ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» електронним підписом, зважаючи на те, що він був укладений в електронному вигляді. Разом з цим, у відповідності до вимог ст. 11 та 12 Закону України «Про електронну комерцію» №675-VIII від 03.09.2015 позивач будь-яких доказів підтверджуючих укладення електронного договору суду не надав. Крім того, вказаним договором визначено, що товариство зобов`язується надати позичальникові кредит на суму 3000 грн строком на 30 днів в безготівковій формі в національній валюті на реквізити платіжної банківської карти, вказаної клієнтом. При цьому, будь-яких відомостей про виконання обов`язку кредитора і надання кредитних коштів та отримання їх відповідачем суду не надано, рахунок відповідача на який перераховано кредитні кошти та відомості щодо руху коштів за рахунком кредитодавця, на який мало бути здійснено повернення кредиту та процентів, також суду не надано. З копії договору факторингу №18022022 від 18 лютого 2022 року у ТОВ «ФК«ЄАПБ» та ТОВ «ФК«ІНВЕСТРУМ» укладено договір факторингу, відповідно якого ТОВ «ФК«ІНВЕСТРУМ» зобов`язалось відступити ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги, а ТОВ «ФК«ЄАПБ» зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «ФК«ІНВЕСТРУМ» за плату на умовах, визначених цим договором. Одночасно з укладенням зазначеного договору факторингу був підписаний акт прийому-передачі реєстру боржників (а.с.29-32). При цьому, дослідити всі умови договору факторингу суд позбавлений можливості зважаючи на те, що суду надано тільки перший, другий, частково третій та 10 розділ. На підтвердження переходу до позивача права грошової вимоги до відповідача, позивачем, окрім Договору Факторингу, подано Витяг з Реєстру Боржників від 18.02.2022 року до Договору Факторингу № 18022022 від 18.02.2022, згідно якого: боржник [PERSON] ; номер кредитного договору 07676-07/2021; сума заборгованості за основною сумою боргу 3000 грн; сума заборгованості за відсотками 5400 грн; сума заборгованості разом 8400 грн., який сформовано представником позивача (а.с.33) Однак, зазначений документ не містить підписів уповноважених осіб клієнта та фактора, засвідчений лише особою, яка сформувала цей витяг. Разом з цим, як вбачається з матеріалів справи, будь-яких доказів позивач щодо надіслання відповідачу повідомлення про відступлення позивачу прав вимоги за кредитним договором позивачем не надано. Крім того, позивач не надав доказів здійснення фактором оплати за відступлені ним права вимоги. Згідно з розрахунком суми заборгованості, складеної позивачем за період з 18.02.2022 по 30.04.2023 заборгованість за кредитним договором №07676-07/2021 від 14.07.2021 становить 8400 грн та складається з: 3000 грн заборгованості за основним боргом, 5400 грн 00 коп. заборгованості за відсотками. (а.с. 37) Крім того, як вбачається з наданої позивачем копії індивідуальної частини договору про надання фінансового кредиту №2554313437/447149 від 15 липня 2021 року укладеного в електронному вигляді між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та [PERSON] , сторони погодили, що товариство зобов`язується надати позичальнику кредит на суму 3000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит га сплатити проценти. Строк дії договору становить 24 дні, тобто до 07.08.2021. За користування кредитом клієнт сплачує товариству 912,5 процентів річних від суми кредиту, в розрахунку 2,5 процентів на добу. Кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом, (а.с. 39-41) При цьому, будь-яких відомостей про виконання обов`язку кредитора з надання кредитних коштів та отримання їх відповідачем суду не надано, рахунок відповідача, на який перераховано кредитні кошти та відомості щодо руху коштів за рахунком кредитодавця, на який мало бути здійснено повернення кредиту та процентів, також суду не надано. Відповідно до додатку №1 до договору №2554313437/447149 від 15.07.2021 графік розрахунків визначає, що відповідач мав сплатити на користь ТОВ «ГОУФІНГОУ» 4800 грн, що включає в себе: проценти за користування кредитом 1800 грн та суму кредиту 3000 грн. Як встановлено судом кредитний договір №2554313437/447149 від 15 липня 2021 року має бути підписаний відповідачем з ТОВ «ГОУФІНГОУ» електронним підписом, зважаючи на те, що він був укладений в електронному вигляді. Разом з цим, у відповідності до вимог ст. 11 та 12 Закону України «Про електронну комерцію» позивач будь-яких доказів підтверджуючих укладення електронного договору суду не надав. Як вбачається з копії договору факторингу №19042022-Г від 19 квітня 2022 року між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «ГОУФІНГОУ» укладено договір факторингу, відповідно до якого ТОВ«ГОУФІНГОУ» зобов`язалось відступити ТОВ «ФК«ЄАПБ» права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «ГОУФІНГОУ» за плату на умовах, визначених цим договором. (а.с. 43-44) При цьому, дослідити всі умови договору факторингу суд позбавлений можливості зважаючи на те, що суду надано лише частково перший, другий, третій, дев`ятий розділи та 10 розділ договору факторингу. З копії акту прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу №19042022-Г від 19 квітня 2022 року вбачається, що реєстр боржників передано в повному об`ємі відповідно до умов договору факторингу №19042022-Г від 19.04.2022 року, будь- яких зауважень до зазначеного реєстру немає. (а.с. 45) Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 19042022-Г від 19.04.2022, до ТОВ «ЄАПБ» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] кредитним договором №2554313437/447149 в розмірі 11550 грн, з яких: 3000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 8550 грн сума заборгованості за процентами. (а.с. 46) Однак, зазначений документ не містить підписів уповноважених осіб клієнта та фактора, засвідчений лише особою, яка сформувала цей витяг. Разом з цим, як вбачається з матеріалів справи, будь-яких доказів позивач щодо надіслання відповідачу повідомлення про відступлення позивачу прав вимоги за кредитним договором позивачем не надано. Крім того, позивач не надав доказів здійснення фактором оплати за відступлені ним права вимоги. Згідно з розрахунку суми заборгованості, складеної позивачем за період з 19.04.2022 по 30.04.2023 заборгованість за кредитним договором №2554313437/447149 від 15.07.2021 становить 11550 грн та складається з 3000 грн заборгованості за основним боргом, 8550 грн заборгованості за відсотками. (а.с. 47). Частиною 1 ст. 634 ЦК України встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з положеннями ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим до виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). В силу ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, сплата неустойки. Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно зі ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015, який набрав чинності 30.09.2015, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина шоста статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі частина дванадцята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію». Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18), договір факторингу є правочином, який характеризується тим, що: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відмові і закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватись у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені у статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи або витребуваних судом доказів. Відповідно до ст. 77-80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджувалися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Верховний Суд 30 січня 2018 року (ВС/КЦС у справі №161/16891/15-ц) дійшов до висновку про те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 №254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна норма міститься і в п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України 04.07.2018р. №75, згідно якої виписки з особових рахунків клієнтів є підтверджнням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано до суду ні розрахунку заборгованості, ні виписки по рахунку боржника, з яких можливо було б дослідити та перевірити розмір заборгованості та період її нарахування. Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано належних та достатніх доказів, які давали б змогу суду встановити наявність та розмір заборгованості, яку він просив стягнути з відповідача, а тому розмір боргу, який заявлений товариством до стягнення, є таким, що не знайшов свого підтвердження в ході розгляду справи. Суд, оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов ТОВ «ФК«ЄАПБ» про стягнення заборгованості за кредитними договорами: №968032270 від 22.06.2021, №07676-07/2021 від 14.07.2021, №2554313437/447149 від 15.07.2021 в розмірі 52842 грн 25 коп., задоволенню не підлягає. Згідно з приписів ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог, інші судові витрати у разі відмови в задоволенні позову покладаються на позивача.

Outcome: dismissed