Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-14 00:00:00

До Голосіївського районного суду м. Києва надійшов позов ТОВ «Теплопостачсервіс», за результатом розгляду якого позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплопостачсервіс» суму заборгованості за житлово-комунальні послуги з централізованого опалення в розмірі 4 209,13 грн.; інфляційних втрат у розмірі 197,46 грн. та суму 3-х відсотків річних у розмірі 57,74 грн., поряд із цим, суму заборгованості за житлово-комунальні послуги з постачання гарячої води у розмірі 3 214,96 грн., інфляційних втрат у розмірі 480,83 грн. та суму 3-х відсотків річних у розмірі 138,76 грн., крім того, суму заборгованості за абонентське обслуговування в розмірі 965,92 грн., а також суму судового збору в розмірі 2684,00 грн. В обґрунтування позову вказує, що ТОВ «Теплопостачсервіс» надає послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відповідно до укладеного договору з відповідачем та в силу закону, він зобов`язаний оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строк, а розрахунковим періодом є кожен календарний місяць. На даний момент відповідач має заборгованість перед ТОВ «Теплопостачсервіс» за отримані послуги з опалення, постачання гарячої води та абонентське обслуговування. Незважаючи на отримані щомісячні рахунки, відповідач не заперечував борг, тому нарахована заборгованість є безспірною. Оскільки відповідачем порушений його обов`язок, встановлений п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», позивач просить стягнути з нього суми основних заборгованостей, а також стягнути нарахування в порядку ст. 625 ЦК України, яка регулює відповідальність боржника за порушення грошового зобов`язання. Ухвалою судді від 07.12.2023 року за вказаною позовною заявою відкрито провадження та вирішено подальший розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. При цьому, 18.12.2023 року в задоволенні клопотання [PERSON] про розгляд справи з викликом сторін у справі відмовлено, про що постановлено ухвалу суду. 01.01.2024 року до суду надійшов відзив [PERSON] на позовну заяву, яким відповідач просить у задоволенні позову відмовити з огляду на таке. [PERSON] не визнає долучену довідку № 54-125Т від 22.11.2023 р. як доказ у справі, оскільки, як вказує він, вона не містить необхідної інформації про обсяги споживання, показання індивідуальних засобів обліку тепла та гарячої води, а також не враховує різницю між оплатою послуг за показаннями будинкових та індивідуальних засобів обліку. У п. 4 договору від 1.03.2019 року про надання комунальних послуг визначено, що у квартирі відповідача встановлені індивідуальні засоби обліку гарячої води і теплової енергії. Для контролю і обліку тепла у квартирі було встановлено індивідуальний засіб обліку теплової енергії (теплолічильник типу ULTRAHEAT 2WR6), введений в експлуатацію згідно з актом від 26.11.2012 року. Робочий проект цього вузла був розроблений за замовленням відповідача ТОВ «ТМ-Груп», який діяв на підставі ліцензії № 577818 серії АГ від 24.05.2011 року Міністерства регіонального розвитку та будівництва України. У червні 2016 року ТОВ «Теплопостачсервіс» разом з підрядником ГОВ «ТМ-Груп» склали акт про введення в експлуатацію вузла комерційного обліку теплової енергії у квартирі [ADDRESS] після повірки теплолічильника типу ULTRAHEAT, з фіксацією показань. У жовтні 2023 року був складений акт про введення в експлуатацію вузла розподільчого обліку теплової енергії з фіксацією показань лічильника. Ці факти свідчать про те, що квартира відповідача обладнана не лише індивідуальним засобом обліку теплової енергії, а також механічним засобом на тепломережі, що дає можливість відповідачу самостійно контролювати та обмежувати користування централізованою системою опалення. За даними, отриманими з пошукової системи розділу «Мій дім. Особистий кабінет» на сайті ТОВ «Теплопостачсервіс» станом на 24 грудня 2023 року, показники лічильника тепла для квартири відповідача за період листопад 2019 - жовтень 2023 року становлять 120,870, а різниця між поточними і попередніми показниками лічильника дорівнює «0». Такі ж самі показники «0» зафіксовано у договорі про надання комунальних послуг, укладеному позивачем з відповідачем 01 березня 2019 року. Враховуючи ці обставини та докази, показники засобу обліку теплової енергії у спірний період відповідач заявляє про відсутність фактичного споживання тепла. Поряд із вказаними обставинами, відповідач вказує, що показники лічильників гарячої води на різні дати свідчать про відсутність фактичного споживання гарячої води протягом заявленого періоду з вересня 2020 по жовтень 2023 року. В даному випадку, оскільки умовами укладеного договору від 01.03.2019 року між ТОВ «Теплопостачсервіс» (виконавець) та [PERSON] (споживач) обов`язок сплачувати платіж як абонентське обслуговування не передбачено, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг між сторонами не укладався. Таким чином, у відповідності до умов договору, платіж за комунальні послуги споживачем мав здійснюватися на умовах, що передбачені договором, без специфікації абонентського обслуговування чи угоди щодо обслуговування внутрішньобудинкових систем. 30.01.2024 року на адресу суду надійшла відповідь представника позивача на відзив. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Вказане вбачається з витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.03.2015 р. та не заперечується сторонами. 01.03.2019р. між ТОВ «Теплопостачсервіс» та [PERSON] укладено договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води (далі - договір), відповідно до умов якого виконавець зобов`язується своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати наданні послуги за встановленими тарифами, у строк і на умовах, що передбачені договором. У п. 4 договору від 01.03.2019 сторонами погоджено індивідуальні засоби обліку гарячої води і теплової енергії, а саме: Лічильник гарячої води (ГВП) - Е-Т 1,5-UD15 (тип засобу обліку води і теплової енергії) 08152154 (заводський номер) 00000 (перше показання); Лічильник гарячої води (ГВП) - Е-Т 1,5- UD15 (тип засобу обліку води і теплової енергії) 08150888 (заводський номер) 00000 (перше показання); Лічильник теплової енергії (тепла) - ULTRAHEAT 2WR6 (тип засобу обліку води і теплової енергії) 67165113 (заводський номер) 0 (перше показання). Факти обладнання квартири Відповідача індивідуальними засобами обліку води та теплової енергії сторонами визнаються. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначає, що відповідач не виконує належним чином своїх зобов`язань по оплаті послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, внаслідок чого в останнього утворилася заборгованість за період з листопада 2020 року по жовтень 2023 року в розмірі 4209,13 грн. за централізоване опалення та 3214,96 грн. за постачання гарячої води. Заперечуючи вказані доводи, відповідач зазначає, що фактично послугами не користується, про що свідчать відомості з пошукової системи розділу «Мій дім. Особистий кабінет» за адресою: [ADDRESS] , з яких вбачається, що показники з постачання теплової енергії незмінні, а різниця між попередніми та поточними показниками відсутня. Так само, за лічильником 8152154, який обліковує постачання гарячої води різниця між попередніми та поточними показниками відсутня. Що стосується постачання гарячої води, яка обліковується лічильником 8150888, то вбачається, що споживання послуги відбувалось у вересні 2020 в обсязі «47,00000» та в січні 2021 в обсязі «3,56000», інші періоди без змін. На підтвердження своїх доводів надав суду довідку про нарахування та сплату коштів за централізоване опалення та гаряче водопостачання за період з 01.09.2020р. по 31.10.2023 р. помісячно з розщепленням платежів. Відповідач проти наданої довідки заперечує, вказуючи про те, що вона не відображає обсяги споживання послуг з теплопостачання та постачання гарячої води, а тому не є належним доказом, який встановлює розмір заборгованості. Відповідач надає документи (акти, свідоцтва про повірку), які підтверджують справність засобів обліку та взяття іх на абонентський облік у Товаристві, зокрема теплолічільника ULTRAHEAT 2WR6 зав № 67165113 та лічильників води: зав. № 08152154, зав. № 08150888, про цьому про несправність даних приладів у судовому засіданні не заявляється та визнається сторонами про те, що квартира відповідача засобами обліку теплової енергії та водопостачання обладнана. У відповіді на відзив представник позивача вказує на те, що відповідач не був відключений від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання а, отже, зобов`язаний виконувати обов`язки споживача, а саме, брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку та оплачувати за опалення місць загального користування. При цьому, розрахунки проводилися на основі показників засобів обліку, які наявні у квартирі відповідача. Відзначається, що донарахування відбувалося лише у випадку, коли показники лічильника були менші за мінімальну частку середнього споживання теплової енергії. Щодо стягнення заборгованості за послуги з постачання гарячої води позивач вказує, що відповідач систематично не знімав та не передавав показання квартирних засобів обліку гарячої води до ТОВ «Теплопостачсервіс» у період з червня 2018 р. по вересень 2020 р., у зв`язку з чим нарахування плати за послуги з постачання гарячої води проводилися згідно показань загально-будинкового засобу обліку гарячої води. Однак, з позиції відповідача вбачається, що розмір заборгованості, встановлений позивачем, [PERSON] не визнає, оскільки детального розрахунку за нарахування послуг з опалення та постачання гарячої води позивачем не надано. Варто зауважити про те, що відносини між учасниками правовідносин в сфері надання житлово-комунальних послуг, зокрема, в частині надання послуг з центрального опалення та гарячого водопостачання врегульовано нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та положеннями Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 №630. Відповідно до п. 11 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодних та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - Правила) у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживач, який не має квартирних засобів обліку, оплачує послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями усіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загально будинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку. Згідно із п. 21 Правил, у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання, з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалювальної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та додатково за перевищення розрахункової потужності приладів опалення (радіаторів) згідно з законодавством. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частинами 1, 2, 3 та 4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню. Перевіривши розрахунок заборгованості, а також надані позивачем докази на підтвердження заявлених позовних вимог, було встановлено, що розрахунок не містить даних про показники обліку лічильників, встановлених у квартирі відповідача, а тому в даному випадку позивачем не надано суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували факт наявності у відповідача саме такої суми заборгованості, про яку зазначає позивач. Враховуючи викладене, а також беручи до уваги те, що стороною позивача в силу ст. 12, 81 ЦПК України не було доведено належними та достатніми доказами розмір заборгованості, який було пред`явлено до стягнення, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за централізоване опалення та гаряче водопостачання слід відмовити. З огляду на те, що вимоги про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних є похідними від первісних, то в їх задоволенні слід також відмовити. До того ж, не підлягають задоволенню і вимоги позивача про стягнення плати за абонентське обслуговування. Дійсно, укладений між позивачем та відповідачем договір 54/125 про надання послуг з централізованого опалення від 01.03.2019 р., постачання гарячої води положень про встановлення обов`язку відповідача сплачувати платіж як абонентське обслуговування не містить. Як зазначає ТОВ «Теплопостачсервіс», товариством було опубліковано на офіційному сайті виконавця послуг http://teplopostach.kiev.ua повідомлення про укладення публічних індивідуальних договорів приєднання про надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води згідно порядку визначеного Законом. При цьому, позивачем до матеріалів справи публічний договір приєднання про надання послуг з постачання теплової енергії та/або публічний договір приєднання про надання послуг з постачання гарячої води не долучений, а тому перевірити доводи сторони позивача про встановлене зобов`язання відповідача здійснювати оплату за абонентське обслуговування та з якого періоду, суд не має можливості. При цьому, за якими тарифами обраховувався розрахунок заборгованості відповідача за абонентське обслуговування, матеріали справи не містять. Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», заява № 63566/00, параграф 23, рішення від 18.07.2006). Європейський суд з прав людини зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України»). Витрати позивача, у зв`язку із відмовою в задоволенні позову слід залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed