Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-20 00:00:00

Позивач звернувся\~до суду\~з позовом\~до відповідача,\~зазначивши,\~що 23.12.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Авентус Україна" (далі кредитор) та [PERSON] було укладено електронний договір №5264643 про надання споживчого кредиту. Кредитий договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет та підписанням кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до\~Закону України «Про електронну комерцію», після чого відповідач отримав кредит в сумі 25000 грн. на свою платіжну картку. Після прийняття ТОВ "Авентус Україна" позитивного рішення щодо надання кредиту відповідачу кредитор зробив йому пропозицію в особистому кабінеті укласти електронний кредитний договір, який містив усі істотні умови, з якими відповідач ознайомився до моменту укладення . ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало йому кредит в сумі 25000 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача. 22.01.2022 відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, а також не уклав угоду щодо пролонгації строку дії кредитного договору, у зв`язку з чим кредитний договір було автопролонговано, а строк користування кредитом було продовжено на 90 календарних днів. 18 квітня 2023 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» було укладено договір факторингу №18.04/23-Ф, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором. Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ "Авентус Україна" повідомило відповідача, шляхом направлення на електронну пошту зазначену при укладенні кредитного договору відповідного повідомлення. Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача по кредитному договору перед позивачем не сплачена та заборгованість в загальному розмірі становить 54925 гривень, що складає: 25000 тіло кредиту та 29925 гривень нараховані проценти. Вказану заборгованість позивач просить стягнути з відповідача, сплачений судовий збір у розмірі 2147,20 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 10000 грн.. Справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Від представника відповідача через систему "Електронний суд" надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову, обгрунтовуючи це тим, що позивач будь-яких відомостей, підтверджуючих укладення електронного договору суду не надав, так, в матеріалах справи, зокрема відсутні докази якими підтверджується отримання та використання відповідачем одноразового ідентифікатора, надана позивачем копії паспорта споживчого кредиту так само не містить підпис відповідача, а також правила надання коштів у позику у тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ "Авентус Україна", які наявні в матеріалах справи не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати, як частину кредитного договору. Крім того, позивачем на підтвердження перерахування відповідачу коштів по кредитному договору не надано належних доказів розрахункового документа або виписки з банківського рахунку, так, до матеріалів позовної заяви долучено копію довідки ТОВ "ФК "Контрактовий Дім" №2639 від 04.05.2023, проте з вказаної довідки неможливо встановити ні власника рахунку/картки, ні даних по здійсненій операції, а також даних стосовно кредитного договору, за яким здійснювались перекази. Також вказав, що позивач не надав суду достатніх, достовірних та допустимих доказів на підтвердження того, що сторони погодили і відповідач дав згоду на автопролонгацію договору після 22.01.2022 і продовження строку кредиту, крім того, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. Таким чином, відсутніть в матеріалах справи первинних документів не тільки позбавляє суд можливості перевірити факт отримання позичальником коштів у кредит, але і перевірити розмір спірної заборгованості, порядок її нарахування, а також підстав та порядок нарахування відсотків за користування кредитом, а тому позов не підлягає задоволенню. Просив стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати за надання професійної правничої допомоги у розмірі 5000 грн.. 27.12.2023 року від представника відповідача через систему "Електронний суд" надійшла заява про приєднання до матеріалів справи копії платіжної інструкції як доказу оплати в повному обсязі витрат на професійну правову допомогу. 10.01.2024 року від представника позивача через систему "Електронний суд" надійшла відповідь на відзив, в якій просив позов задовольнити у повному обсязі та з доводами відповідача, викладеними у відзиві на позовну заяву, не погоджується та вважає такими, що не відповідають дійсності та вимогам чинного законодавства, оскільки електронний кредитний договір укладений між ТОВ "Авентус Україна" та відповідачем шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 ЗУ "Про електронну комерцію" вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Позивачем було надано електронний доказ в паперовій формі, який було підписано, шляхом зазначення одноразового ідентифікатора відповідно до вимог чинного законодавства та був власноручно введений відповідачем для електронного підпису. Також зазначив, що представником позивача було зроблено відповідний адвокатський запит до банку-емітенту платіжної картки про належність картки відповідачу та отримання ним кредитних коштів, відповідь банку буде надана до суду додатково (на час ухвалення рішення вказані докази суду не подано). Переказ коштів, виданих в рамках договору здійснено шляхом перерахування на банківську картку, яку відповідачем вказано особисто в заяві на отрмання кредиту та підтверджується копією довідки платіжного провайдера, зазначений платіжний провайдер має відповідну ліцензію Національного банку України на здійснення переказів коштів у національній валюті без відкриття рахунікв та внесений в Державний реєстр фінансових установ, з огляду на вище кредитні кошти відповідачу перераховувалися за допомогою платіжного провайдера, що має відповідну ліцензію та у спосіб обумовлений умовами кредитного договору. 22.01.2022 відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, у зв`язку з чим кредитний договір було автопролонговано, а строк користування кредитом було продовжено на 90 календарних днів. Підписуючи договір, позичальник погоджується на укладання договору саме такого змісту, що фактично нівелює усі доводи стосовно невідповідності умов договору без достатніх на це доказів, у даному випадку сторонами правовідносин погоджено у належній формі строк кредитування, а нарахування здійснено відповідно до погодженого строку, нараховані відсотки не носять штрафного характеру, а є процентами за користування кредитом, що нараховані в межах строку кредиту - процентами за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором. Отже, проценти нараховано правомірно у межах погодженого строку надання кредиту та у межах періоду автопролонгації. Стосовно розрахунку судових витрат, то представник позивача вказав, що між ним та позивачем укладено договір про надання правової допомоги на загальну суму 10000 грн., що підтверджується в звіті про надання правової допомоги, платіжною інструкцією, а отже відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Таким чино, факт укладення кредитного договору та наявності права грошової вимоги до відповідача за кредитним догвором беззаперечно доведено належними та допустимими доказами. Судом встановлено, що між сторонами виник спір щодо виконання договору кредиту, який регулюється положеннями глави 71 Цивільного кодексу України. Позивач стверджує,\~що 23.12.2021 року між Товариством з\~обмеженою відповідальністю\~"Авентус\~Україна"та [PERSON] (далі-позичальник) було укладено електронний кредитний договір №5264643, відповідно до якого кредитор надав позичальнику кредит, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача, а позичальник зобов`язався повернути кредит та нараховані проценти. Сума кредиту склала 25000 грн., стандартна процентна ставка у розмірі 1,90 %, строк кредитування 30 днів. 18 квітня 2023 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» було укладено договір факторингу №18.04/23-Ф, за яким первісний кредитор відступив позивачу за плату право грошової вимоги до відповідачки за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору №5264643 від 23.12.2021 року. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст1048 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно до ст. ст.526,612,625 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. З договору № 5264643 від 23.12.2021 року вбачається, що Кредитний договір укладений в електронній формі. Особливості укладання договору в електронному вигляді визначені\~Законом України «Про електронну комерцію». Згідно із п.6 ч.1\~ ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до ч.3 \~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно із ч. 6\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним\~статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~визначає, яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. Твердження відповідача про відсутність доказів укладення договору не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вказаний договір підписаний електронним підписом, використання яких не можливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету. Разом з тим, позивач не надав суду підтверджуючих доказів про перерахунок грошових коштів на банківську картку відповідача. Суд зазначає, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до\~ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Відповідно дост.\~9\~Закону України\~«Про бухгалтерський\~облік та\~фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Разом з тим, відповідно до п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого\~Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75\~виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Відтак, матеріалами справи не підтверджено отримання відповідачем грошових коштів у розмірі 25000 грн. за кредитним договором №5264643 від 23.12.2021 року. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жодний доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відтак, із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю. Представником відповідачки у відзиві ставиться питання про стягнення з позивача судових витрат понесених відповідачкою у зв`язку з наданням їй професійної правничої допомоги у розмірі 5000 грн.. Відповідно до положень статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із частиною 2 та частиною 4 статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. При цьому, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 по справі № 826/1216/16 визначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеного у постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17.02.2021 (провадження №61-44217св18), витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. За правилом частини 1 та пункту 3 частини 2 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved