Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-11 00:00:00

Представник позивачів [PERSON] та [PERSON] - адвокат Лущик Олена Миколаївна звернулася до Козелецького районного суду Чернігівської області з позовом до [PERSON] та [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Остерської міської ради Чернігівського району Чернігівської області, про скасування реєстрації місця проживання. Позовні вимоги представник позивачів обґрунтовує тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 12 жовтня 2015 року державним нотаріусом Шостої Київської державної нотаріальної контори Київської області, позивачі у справі [PERSON] та [PERSON] є співвласниками (кожен на 1/8 частку) в цілому 1/4 частини житлового будинку з надвірними (господарськими) будівлями та спорудами, який розташований за адресою [ADDRESS] , а так само є співвласниками (кожен на 1/8 частку) в цілому 1/4 частини земельної ділянки за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, на якій розміщено домоволодіння, загальною площею 0,2500 га, кадастровий номер: 7422082701:34:094:0022, що розташована за адресою [ADDRESS] . В зв`язку з тим, що позивачі у справі [PERSON] та [PERSON] не мають можливості у належний спосіб використати своє право на власність, а саме користуватись належною їм часткою у будинку, господарськими будівлями, ними заявлено позовну заяву до Козелецького районного суду про виділ частки в натурі із майна, що є у спільній власності. Учасником даної справи є відповідачка у справі [PERSON] , яка є співвласником 3/4 частин домоволодіння, розташованого за адресою [ADDRESS] . У ході розгляду даної справи - про виділ майна в натурі із майна, що є у спільній власності, відповідачка [PERSON] надала письмові заперечення щодо пред`явленої позовної заяви у формі письмового відзиву та зазначила, що запропонувала у неформальному порядку виділити їм у користування кімнату 1-3, а також звільнила кімнату від особистих речей своїх, а також осіб, які на разі проживають у ньому. Також у своєму письмовому відзиві зазначила та звернула увагу суду на те, що спірний будинок слугує місцем постійного проживання для неї та її мами - [PERSON] (що підтверджується відмітками в паспорті її та матері, копії яких додала), а інше майно у її власності відсутнє. Окрім того, у будинку також зареєстроване місце проживання її доньки [PERSON] , яка, як зазначено на час складання відзиву, тимчасово проживає у Польщі через безпекову ситуацію в Україні, зокрема у Чернігівській області. Проте вона має намір повернутися до дому та проживати у спірному будинку разом з мамою, бабусею та її новонародженим сином - [PERSON] . Інше нерухоме майно у власності доньки відповідачки у справі відсутнє. Позивачі у справі [PERSON] та [PERSON] є співвласниками житлового будинку з 12 жовтня 2015 року і про реєстрацію інших осіб у належному їм житлі довідались, отримавши такий документ, що грубо порушує їх права як співвласників житла, оскільки їх згоди на право проживання у вказаному житловому будинку інший співвласник, не отримував та згоди не запитував на вчинення таких дій, а здійснити реєстрацію місця проживання та отримати право володіти та користуватись належним їм майном без згоди співвласника відповідачі [PERSON] та [PERSON] у справи не мали права. Врегулювати питання у позасудовий спосіб щодо зняття з реєстрації у вказаному будинку відповідачів у справі не має можливості, через неприязні стосунки, які склалися між сторонами. У судове засідання позивачі не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник позивачів у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила позов задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні в задоволенні позову просив відмовити повністю. Крім того, 16.10.2023 року від представника відповідача [PERSON] на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній виклав свою позицію стосовно вищевказаної позовної заяви та просив відмовити в задоволенні позовупредставника позивачів в повному обсязі з підстав зазначених у відзиві і стягнути з [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь [PERSON] витрати на професійну правову допомогу у розмірі 20 000,00 грн. У судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Остерської міської ради Чернігівського району Чернігівської області, не з`явивсь, до суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника третьої особи, пояснень щодо заявленого позову на час розгляду справи до суду не надходило. Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини справи, дійшов до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 316 Цивільного Кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 Цивільного Кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319 Цивільного Кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Відносини, пов`язані з державною реєстрацією місця проживання або місця перебування особи, врегульовані Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 №1382-IV. Даний Закон регулює відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, а також визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження. Відповідно до ст. 2 Закону №1382-IV громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Згідно з статтею 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. За змістом статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Відповідно до статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання. Для реєстрації особа або її представник подає органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг): письмову заяву; документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження; квитанцію про сплату адміністративного збору; документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації; військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку). У разі подання заяви представником особи додатково подаються: документ, що посвідчує особу представника; документ, що підтверджує повноваження особи як представника, крім випадків, коли законними представниками є батьки (усиновлювачі). Здійснення реєстрації місця проживання/перебування осіб в Україні врегульовано низкою Законів та на час здійснення реєстрації відповідачів 02 листопада 2020 року, питання реєстрації місця проживання останніх було врегульовано Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 р. №207 затверджено Правила реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру. Ці Правила визначають механізм здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб в Україні, а також встановлюють форми необхідних для цього документів. Відповідно до п. 18 Правил №207, для реєстрації місця проживання особа або її представник подає, зокрема: заяву за встановленою формою; документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16 років, подається свідоцтво про народження; квитанцію про сплату адміністративного збору (у разі реєстрації місця проживання одночасно із зняттям з попереднього місця проживання адміністративний збір стягується лише за одну послугу); документи, що підтверджують: право на проживання в житлі, - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи; заяву про зняття з реєстрації місця проживання особи за формою згідно з додатком 11 (у разі здійснення реєстрації місця проживання одночасно із зняттям з реєстрації попереднього місця проживання). Пункт 18 Правил та п. 2 графи "підстава для реєстрації місця проживання" додатку 6 до Правил передбачають необхідність надання згоди власника/співвласників житла або їх уповноважених органів, наймача та членів його сім`ї саме у разі відсутності документів, що підтверджують право на проживання в житлі. З аналізу вищезазначених правових норм слідує, що у випадку звернення за реєстрацією місця проживання особи, у якої відсутні документи на підтвердження її права власності на житло, реєстрація місця проживання здійснюється за згодою власника/співвласників житла. Так, судом встановлено, що реєструючи місце проживання, відповідачі не надали всіх належних документів, які б підтверджували право власності на цілу частину та необхідну згоду співвласника на житло, що дало б право здійснити такі дії, що підтверджується копією заяви про реєстрацію місця проживання, де у графі «Згода співвласника житла» підпис та відомості про співвласника відсутні (а.с 26-30). Однак, відповідачі [PERSON] та [PERSON] мають реєстрацію місця проживання у вказаному будинку з 02 листопада 2020 року, що підтверджується копіями заяв про реєстрацію місця проживання (а.с. 26-30), довідкою Остерської міської ради Чернігівського району Чернігівської області №159 від 13.06.2023 р. (а.с. 21), копією адресної картки (а. с. 22), копіями карток реєстрації особи (а.с. 23-24), копією картки прописки (а.с. 31). Відповідно до пункту 11 Правил №207, орган реєстрації відмовляє в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання, якщо: особа не подала необхідних документів або інформації; у поданих документах містяться недостовірні відомості або подані документи є недійсними; звернулася особа, яка не досягла 14 років. Відповідно до п. 28 вказаних Правил визначено, що реєстрація місця проживання/перебування особи або зняття з реєстрації місця проживання скасовуються в разі їх проведення з порушенням вимог законодавства. Як співвласники житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, позивачі у справі змушені захистити свої права. Рішення про відмову в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання приймається в день звернення особи або її представника шляхом зазначення у заяві про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання підстав відмови. Зазначена заява повертається особі або її представнику. Тобто, у разі відсутності у особи права на проживання у житловому приміщенні (ордер, свідоцтво про право власності, тощо) реєстрація такої особи у житловому приміщенні здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї. Отже, спірним питанням у даній справі, є реєстрація місця проживання відповідачів за адресою [ADDRESS] без згоди інших співвласників житла. Відповідно до ст. 150 Житлового Кодексу України, громадяни, які мають у власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вчиняти будь-які дії які не суперечать закону щодо свого майна. За змістом ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. За таких обставин, доводи представника позивачів про те, що за відсутності згоди всіх співвласників будинку за адресою [ADDRESS] , відповідачі не можуть бути зареєстровані в зазначеному житловому приміщенні, є обґрунтованими. Щодо твердження представника відповідача про законність реєстрації місця проживання відповідача, суд зазначає наступне. В матеріалах справи наявний відзив представника відповідача [PERSON] - адвоката Дідика І.М. на позовну заяву про виділ частки в натурі із майна, що є у спільній власності (а.с 13-19), відповідно до якого у провадженні Козелецького районного суду Чернігівської області перебуває справа №734/783/23 за позовом [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] , третя особа Остерська міська рада Козелецького району Чернігівської області про виділ частки майна в натурі із майна, що є у спільній власності. Відповідачеві абсолютно не зрозуміло на якій підставі Позивачі дійшли висновку про виділ в натурі належної їм частки зі спірного будинку у спосіб, викладений у прохальній частині позовної заяви, а саме шляхом виділу у їхню власність кімнату 1-2, площею 13,2 кв. м. та кімнату 1-3, площею 10,6 кв. м. Так, проаналізувавши положення Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 18.06.2007 №55, вбачається, що процедурі виділу частки в натурі із майна, що є у спільній власності, передує проведення відповідної експертизи, в результаті якої вирішується питання щодо технічної можливості виділу частки в натурі та пропонуються варіанти такого виділу. Натомість, у додатках до позовної заяви відсутня судова будівельно-технічна експертиза, судова земельно-технічна експертиза, висновок судового експерта щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна або будь-який інший документ, який міг би слугувати належним доказом на підставі якого ґрунтувалася би прохальна частина позовної заяви. А відтак, позовні вимоги Позивачів ґрунтуються виключно на їхньому бажанні та суб`єктивних-математичних розрахунках, що безумовно є недостатнім для задоволення позовних вимог. У позовній заяві Позивачі самостійно визначили спосіб у який повинен здійснитися виділ спірного майна в натурі відповідно до належної їм частки. Проте, вбачається, що Позивачі просять виділити їм кімнати, загальна площа яких значно перевищує ту, яка дійсно їм належить. Так, шляхом нескладних математичних обчислень, можемо дійти висновку, що Позивачам належить 18,7 кв. м. загальної площі (1/4 частина загальної площі спірного будинку 74,8 кв. м.) та 7,37 кв. м. житлової площі (1/4 частина житлової площі спірного будинку 29,5 кв. м.). Натомість Позивачі просять виділити їм кімнати загальною площею 23,8 кв. м., з яких житлова площа 10,6 кв. м. (кімната 1-2 площею 13,2 кв. м., що на разі слугує кухнею, та кімната 1-3 площею 10,6 кв. м., якою на разі Відповідач не користується, про що йтиметься згодом). Таким чином, Позивачі просять виділити їм частку набагато більшу, ніж насправді їм належить. Зважаючи на загальну площу та планування будинку, такий виділ створить значні незручності для Відповідача, а також інших осіб що проживатимуть у спірному будинку. Відповідач, поважаючи право Позивачів користуватися належною їм 1/4 частиною будинку, запропонувала Позивачам у неформальному порядку виділити їм у користування кімнату 1-3. Така пропозиція Відповідача обумовлена тим, що ця кімната вже є фактично відокремленою від будинку, оскільки немає сполучення з іншими кімнатами, а також, на суб`єктивну оцінку Відповідача, така кімната становить саме 1/4 частину від всього будинку. На забезпечення права Позивачів користуватися належною їм 1/4 частиною будинку та в рамках своєї пропозиції, Відповідач повністю звільнила кімнату 1-3 від особистих речей своїх, а також осіб, які на разі проживають у будинку. Також, де-факто Позивачам уже виділено у користування частину спірної земельної ділянки у розмірі, на суб`єктивну оцінку Відповідача, навіть більшому за 1/4 частку, належну Позивачам де-юре. Крім цього, спірний будинок слугує місцем постійного проживання для Відповідача та її літньої мами - [PERSON] , а інше майно у власності Відповідача відсутнє. Окрім того, у будинку також зареєстроване місце проживання доньки Відповідача - [PERSON] , яка тимчасово проживає у Польщі через безпекову ситуацію в Україні, зокрема у Чернігівській області. Проте, вона має намір повернутися додому та проживати у спірному будинку разом із мамою, бабусею та новонародженим сином - [PERSON] . Інше нерухоме майно у власності доньки Відповідача відсутнє. З наведених підстав представник відповідача вважає, що позов задоволенню не підлягає. Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Згідно ч. 3 ст. 364 ЦК України, у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Частиною 4 статті 364 ЦК України передбачено, що договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Судом встановлено, що до матеріалів справи не надано жодних доказів на підтвердження того, що будинок за адресою [ADDRESS] , було виділено в натурі та припинено право спільної часткової власності на це майно. Таким чином, будинок за адресою [ADDRESS] є спільною частковою власністю та зважаючи на те, що при подачі заяви відповідачами від 02 листопада 2020 року про реєстрацію місця проживання за адресою: [ADDRESS] , відсутні документи на підтвердження згоди усіх співвласників житла, суд дійшов висновку про не правомірність реєстрації місця проживання відповідачів за вказаною адресою. Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29). Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 386 Цивільного Кодексу України - держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності, а в силу вимог ст. 16 Цивільного Кодексу України одним із способів захисту цивільних прав є припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, що існувало до порушення, відшкодування моральної (немайнової шкоди). За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Будь-яких доказів на спростування встановлених судом обставин матеріали справи не містять. Так, аналізуючи докази в їх сукупності суд приходить до висновку що позов підлягає задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України, з відповідачів в солідарному порядку підлягають стягненню на користь позивачів витрати по оплаті судового збору у розмірі 2147,20 грн. Крім того, з відповідачів на користь позивачів підлягають стягненню в солідарному порядку витрати на правову допомогу в розмірі 10 000,00 грн., які підтверджуються відповідними доказами, а саме копією договору про надання правової допомоги від 03 серпня 2023 року № 6/08 (а.с. 32-33), копією договору про надання правової допомоги від 03 серпня 2023 року № 4/08 (а.с. 34-35), копією платіжної інструкції № Р24А1527508818D5054 від 03.08.2023 платник [PERSON] (а.с 36), копією платіжної інструкції № Р24АР24А1527516007D7809 від 03.08.2023 платник [PERSON] (а.с. 37), копією акту-розрахунку суми гонорару за надану професійну правничу (правову) допомогу від 03.08.2023 року (договір про надання правової допомоги від 03 серпня 2023 року № 4/08) (а.с. 99), копією акту-розрахунку суми гонорару за надану професійну правничу (правову) допомогу від 03.08.2023 року (договір про надання правової допомоги від 03 серпня 2023 року № 6/08) (а.с. 100), копією акту прийому наданих послуг від 07.08.2023 року до Договору № 4/08 від 03.08.2024 року про надання правової допомоги (а.с. 101), копією акту прийому наданих послуг від 07.08.2023 року до Договору № 6/08 від 03.08.2024 року про надання правової допомоги (а.с. 102). У відповідності до статті 141 ЦПК України витрати відповідача на професійну правову допомогу у розмірі 20 000,00 грн. не підлягають стягненню, так як позов задоволено в повному обсязі.

Outcome: approved