Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-21 00:00:00

В липні 2023 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом в якому просила визначити місце проживання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка впродовж довгого часу проживала разом з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах, вели спільне господарство. [INFO] у них народилася донька [PERSON] . Спільне життя між ними не склалося, виникли непорозуміння, оскільки у кожного свій погляд на сімейне життя, виховання дитини та ведення спільного господарства. Позивачка не має наміру поновлювати стосунки з відповідачем, тому стало питання про визначення місця поживання дитини. Позивачка зазначає що вона має постійне місце проживання та самостійний дохід, спиртними напоями не зловживає. На її думку доньці буде краще, якщо вона буде проживати разом з нею в квартирі за адресою: [ADDRESS] , оскільки вона має можливість забезпечити їй належні умови проживання, повною мірою займатися її вихованням. Відповідач заперечує проти того, щоб дитина проживала разом з матір`ю, всіляким чином чинить перешкоди. Відповідач не працевлаштований, не має самостійного доходу та не здатний забезпечити дитину всім необхідним для її належного розвитку. Позивачка просить задовольнити її позовні вимоги та визначити місце проживання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03.08.2023 матеріали цивільного позову направлені до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області за підсудністю. 22.09.2023 року матеріали позовної заяви надійшли до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03.10.2023 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 22.01.2024 року підготовче судове засідання закрито, справу призначено до судового розгляду. Позивачка [PERSON] про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, однак до суду не з`явилася. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Калюпін Ю.В. в судове засідання не з`явилися, до початку розгляду справи надали письмові заяви за змістом яких позовні вимоги не визнали, просили відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. Представник третьої особи Органу опіки та піклування ЧОРНОМОРСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ в судове засідання не з`явився, направив на адресу суду заяву про розгляд справи у їх відсутності з урахуванням рішення виконавчого комітету Покровської районної в місті Кривий Ріг ради. Представник третьої особи служби в судове засідання не з`явився, у справах дітей ВИКОНАВЧОГО КОМІТЕТУ ЦЕНТРАЛЬНО-МІСЬКОЇ РАЙОННОЇ У МІСТІ КРИВОМУ РОЗІ РАДИ про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причина неявки суду не відома. Представник третьої особи ОРГАНУ ОПІКИ ТА ПІКЛУВАННЯ В ОСОБІ ВИКОНАВЧОГО КОМІТЕТУ ПОКРОВСЬКОЇ РАЙОННОЇ У МІСТІ РАДИ МІСТА КРИВОГО РОГУ в судове засідання не з`явився, направив на адресу суду заяву про розгляд справи у їх відсутності з урахуванням рішення виконавчого комітету Покровської районної в місті Кривий Ріг ради від 22.03.2023 №153 та від 06.04.2023 №179. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, врахувавши, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить наступного висновку. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Судом встановлено, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах, від яких [INFO] у них народилася донька [PERSON] , батьками в свідоцтві про народження записані: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Позивачка у своєму позові зазначає, що вона має постійне місце проживання за адресою: [ADDRESS] , однак документально даний факт нічим не підтверджений. Із копії договору оренди квартири від 23.01.2023 року, який долучений до матеріалів справи, судом встановлено, що 23.01.2023 року укладено договір оренди квартири за адресою: [ADDRESS] , між орендодавцем [PERSON] та орендатором [PERSON] .. [PERSON] є орендарем квартири за адресою [ADDRESS] , строк оренди з 23.01.2023 по 23.01.2024, з можливістю пролонгації при згоді сторін. Судом зазначається з приводу житла, відповідно до матеріалів справи договір оренди квартири від 23.01.2022 року закінчився строком його дії 23.01.2024 року, доказів пролонгації договору чи укладення нового договору на новий період, суду не надано. Суду не надано підтвердження того, чи дійсно позивачка проживає в орендованій гр.. [PERSON] квартирі, не надано доказів ким доводиться орендатор квартири позивачці. Акт обстеження умов проживання, позивачкою не надано. Також не знайшло в судовому засіданні жодного підтвердження самостійного доходу позивачки. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] притягалася до адміністративної відповідальності за ст.. 173-2 ч 1 КУпАП. Відповідно до постанови Іллічівського міського суду Одеської області від 05.04.2022 (справа №501/441/22), 07 січня 2022 року [PERSON] за місцем свого проживання [ADDRESS] вчинила сварку з своїм сином [PERSON] , в ході якої нанесла йому тілесні ушкодження, чим вчинила домашнє насильство. Справа про притягнення до адміністративної відповідальності закрита у зв`язку із відсутністю в її діях адміністративного правопорушення за ст.. 173-2 ч 1 КУпАП, оскільки остання спричинила тілесні ушкодження [PERSON] - подряпала обличчя, а не скоїла домашнє насильство. Відповідно до постанови Іллічівського міського суду Одеської області від 27.01.2023 (справа №501/333/23), 06 січня 2023 року [PERSON] за місцем свого проживання [ADDRESS] вчинила домашнє насильство відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , що виразилось в психологічному та фізичному характерах, а саме кричала, ображала, погрожувала фізичною розправою, почала штовхати, тримати силою та подряпала шию. Справа про притягнення до адміністративної відповідальності закрита, обмежившись усним зауваженням. Згідно Психолого-педагогічної характеристики учениці 10-А класу Чорноморського ліцею №7 [PERSON] , 2007 року народження №01-25/08 від 05.01.2024, мати виховує дитину сама, не завжди контролює. З класним керівником зв`язок підтримує по телефону. В родині є ще маленька дитина, проживають в орендованому житлі. За характером мати емоційна. Як вбачається з матеріалів справи Рішенням виконавчого комітету Покровської районної в місті Кривий Ріг ради від 22.03.2023 №153 визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] . Рішенням виконавчого комітету Покровської районної в місті Кривий Ріг ради від 06.04.2023 №179 відмовлено у визначенні місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , у зв`язку з раніше прийнятим рішенням виконавчого комітету Покровської районної в місті Кривий Ріг ради від 22.03.2023 №153 визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] . Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України "Про охорону дитинства"). Згідно зі статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частин другої-третьої статті 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частини другої та третьої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) суд дійшов висновку, що тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Беручи до уваги обставини справи, враховуючи, що батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання дитини, суд дійшов висновку про те, що на даному етапі життя малолітньою визначення її місця проживання із батьком буде відповідати найкращим інтересам дитини. На час ухвалення рішення, судом не встановлено обставин, які б давали підстави для висновку, що визначення місця проживання дитини з матір`ю буде мати більш позитивний вплив на дитину, ніж залишення її проживати разом з батьком, у звичному для неї середовищі. Позивачка [PERSON] не надала суду переконливих доказів на підтвердження того, що проживання дитини з батьком буде суперечити найкращому забезпеченню інтересів дитини. При цьому, суд системно, з`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши та надавши належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності. На думку суду, в такий спосіб будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб. Отже, вирішуючи даний спір суд виходить з інтересів самої дитини та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі. В порядку ст. 141 ЦПК України судові витрати слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed