Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-26 00:00:00

ВИМОГИ ПОЗИВАЧА Позивач [PERSON] просить суд визначити місце проживання сина [PERSON] , [INFO] , за місцем проживання його матері [PERSON] , [ADDRESS] . ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА 17.12.2019 року Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області між нею та відповідачем шлюб було розірвано. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . Вказує, що вона з відповідачем не можуть дійти згоди щодо офіційно місця проживання дитини, з вказаного приводу у них періодично виникають суперечки та конфлікти. Відповідач створює їй перешкоди у реалізації своїх батьківських прав щодо дитини та маніпулює правом щодо дитини, зокрема він не йде на цивілізований діалог стосовно виховання дитини. За вказаною адресою проживання дитини створені всі необхідні умови для його життя та гармонійного розвитку. Відповідач здійснював та й досі здійснює лайки, погрози. Ніде не працює, неодноразово були подані на нього заяви до поліції. Вказує, що на засіданні органу опіки та піклування, де дитина виявила бажання проживати із нею та комісія прийняла рішення. Проте відповідач й далі перешкоджає в тому, щоб дитини не проживала із нею, у зв`язку з чим, вона змушена звернутись до суду за захистом законних прав та інтересів її сина. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА Відповідач у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. Заперечень по суті пред`явлених вимог не надав. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, суд може ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи у порядку ст. 280 ЦПК України за наявними матеріалами. ПОЯСНЕННЯ ТРКТЬОЇ ОСОБИ Представник виконавчого комітету Олександрійської міської ради, як орган опіки та піклування, у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ Ухвалою суду від 18.02.2022року відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 01.01.2024року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ [PERSON] , [INFO] перебувала з [PERSON] , [INFO] , у шлюбних відносинах, від яких вони мають спільну дитину сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження. Відповідно до характеристики, наданої на учня 1 класу загальноосвітнього навчального закладу І-ІІ ступенів [PERSON] , 2013 року народження, вбачається, що останній навчається у школі з 2019 року. До цього часі відвідував дошкільний начальний заклад №25. Має хороший фізичний розвиток. Володіє знаннями на достатньому та середньому рівні. Учень невпевнений у собі, сором`язливий. Піддається чужому впливу, має розвинуту довільну увагу, вільно переключається із одного виду діяльності на інший, зосереджуючи увагу на суттєвих факторах, проте не вміє її розподілити, часто відволікається. Відповідно до довідки, наданої головою квартального комітету № 2, вбачається, що [PERSON] , мешкає в [ADDRESS] та має наступний склад сім`ї: [PERSON] , 1958 року народження, [PERSON] , 1965 року народження, [PERSON] , 1986 року народження, [PERSON] , 1988 року народження, [PERSON] , 2013 року народження. Відповідно до довідки, наданої головою квартального комітету № 2, вбачається, що [PERSON] , [INFO] не зареєстрований, але проживає за адресою [ADDRESS] з дня народження разом із матір`ю [PERSON] , 1988 року народження. Відповідно до листа, надісланого начальником Олександрійського відділу поліції від 09.10.2019 року, вбачається, відносно [PERSON] був складений адміністративний протокол, про притягнення останнього до ч.1 ст. 173-2 КУпАП. Відповідно до рішення міського голови Олександрійської міської ради № 671 від 27.08.2021 року, визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] за місцем проживання матері [PERSON] . ОЦІНКА СУДУ Відповідач не подав суду будь-яких належних доказів, що свідчать про наявність істотних обставин, що зумовлювали б недоцільність проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] за місцем проживання своєї матері [PERSON] . Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, слід визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] , яка проживає за адресою [ADDRESS] . НОРМИ ПРАВА Проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 8 Закону України „ Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ст. 11 вказаного Закону кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України „Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров?я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно з ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 9 вказаної Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч. 1-2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що тлумачення ч. 1 ст. 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зроблено висновок, що Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим, положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), що узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. Згідно з ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем [PERSON] , відповідно до ст. 81 ЦПК України не подано суду будь-яких належних доказів у підтвердження наявності обставин, які свідчать, що проживання з матір`ю буде суперечить інтересам малолітнього [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову.

Outcome: approved