Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-19 00:00:00

У січні 2024 року до Дарницького районного суду м. Києва звернувся [PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON] ) з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON] ) про стягнення коштів. Вимоги позову обґрунтовані тим, що 23.01.2023 сторони уклали договір позики у формі боргової розписки, за якою відповідач отримав від позивача в борг кошти у розмірі 500,00 доларів США, які зобов`язався повернути у строк до 31.03.2023.Відповідач свої зобов`язання вказані у борговій розписці не виконав. У зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом для захисту свого порушеного права з метою стягнення боргу з відповідача у розмірі 500,00 доларів США, що еквівалентно 18 919,30 грн. та три відсотка річних в порядку ст. 625 ЦК України в розмірі 450,89 грн. Ухвалою суду від 06.11.2023 відкрито провадження у даній справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У судовому засіданні позивач надав пояснення, в яких зазначив, що відповідач звернувся до нього з прохоанням позичити кошти у розмірі 500,00 доларів США, строком на два місяці без відсотків, борг не повернув та почав ігнорувати, просив задовольнити позовні вимоги. Відповідач у судовому засіданні надав пояснення, в яких зазначив, що дійсно звертався до позивача з проханням позичити кошти та написав розписку, позовні вимоги визнав. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно частин 1 та 2 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 23.01.2023 сторони уклали договір позики у формі боргової розписки, за якою відповідач отримав від позивача в борг кошти у розмірі 500,00 доларів США, які зобов`язався повернути у строк до 31.03.2023. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (стаття 1046 ЦК України). На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості грошей (частина другастаття 1047 ЦК України). В матеріалах справи міститься копія боргової розписки від 23.01.2023 щодо отримання [PERSON] у [PERSON] коштів у розмірі 500,00 доларів США з кінцевим терміном повернення до 31.03.2023. Відповідно до частини четвертоїстатті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки». У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостійстатті 81 ЦПК Українивизначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Згідно з частиною другоюстатті 625ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з частиною другоюстатті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, за прострочення виконання грошового зобов`язання з відповідача на корить позивача підлягає стягненню борг у розмірі 500,00 доларів США, що еквіваленто 18 919,30 грн., 3% річних у розмірі 450,89 грн., а всього 19 370,19 грн. Розрахунок заборгованості наданий позивачем перевірено судом та береться до уваги. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18). Враховуючи наведене, оскільки відповідачем визнано факт отримання від позивача позики, а тому сума заборгованості за таким перед позивачем становить 500,00 доларів США, що еквівалентно 18 919,30 грн., 3 % річних у розмірі 450,89 грн. Таким чином, оскільки відповідач взятих на себе зобов`язань не виконав, не повернув позивачу борг, а тому з нього слід стягнути на користь позивача 500,00 доларів США, що еквівалентно 18 919,30 грн., 3 % річних у розмірі 450,89 грн. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню в користь позивача судові витрати в розмірі 1 211,20 грн. судового збору.

Outcome: approved