Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-18 00:00:00

В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача посилається на те, що 12 червня 2019 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] було укладено Договір Позики № 46215478, який підписано електронним підписом Позичальника, відтворений шляхом використання Позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису). Згідно п. 1 Договору позики, за цим Договором Позикодавець зобов`язується надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети на суму 7000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно п. 1.4 Договору. 28 листопада 2018 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до якого Клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. 20 жовтня 2022 року між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» укладено договір факторингу № 20102022, у відповідності до умов якого ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» передає (відступає) ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ за плату, належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрах прав вимоги. В зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором позики, представник позивача просив суд стягнути кредитну заборгованість, а також понесені судові витрати по справі. Ухвалою суду від 19 січня 2024 року будо відкрито провадження в справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України суд при розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а також заслуховує усні пояснення сторін та показання свідків. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явився, але в позовній заяві вказував, що не заперечує проти розгляду справи без участі представника позивача та не заперечує проти ухвалення заочного рішення в разі неявки відповідача в судове засідання. Відповідач [PERSON] в судове засідання був викликаний шляхом надсилання засобами поштового зв`язку судової повістки за адресою місця проживання, вказаною у позовній заяві, та шляхом публікації оголошення про виклик відповідача на офіційному веб-порталі «Судова влада», оскільки в розпорядженні відділу реєстрації виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області відсутня інформація про зареєстроване місце проживання відповідача. Частиною 11 статті 128 ЦПК України передбачено, що з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Разом з тим, копія ухвали про відкриття провадження в справі і судова повістка були направлені судом на електронну адресу відповідача [PERSON] , зазначену в позовній заяві - [INFO] Виходячи з викладеного, а також враховуючи положення ст. 130 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про дату та час судового розгляду справи, отже суд, з урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, за згодою позивача розглядає справу в заочному порядку. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, встановив наступне. Представник позивача в позовній заяві стверджував, що 12 червня 2019 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] був укладений Договір № 462154784 (далі - Договір кредиту), на підтвердження чого надав до суду примірник вказаного Договору, в якому зазначені лише реквізити сторін, між яким він укладений, але фізичні підписи яких в цьому примірнику відсутні. Згідно з п. 1 Договору кредиту Позикодавець зобов`язався надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети на суму 7000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності , а Позичальник натомість зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно п.1.4 Договору. Відповідно до п. 4.4. договору, сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між Позичальником та Товариством в якості підпису позичальника буде використовуватися електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис. Згідно ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Таким чином, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму (Постанова першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 16 грудня 2020 р. у справі №561/77/19). Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Договір про споживчий кредит підписаний відповідачем за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами. Висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові у справі №524/5556/19 від 12 січня 2021 року. Разом з тим, ані Договір кредиту, ані матеріали справи не містять даних про надання Позивачем відповідачу одноразового ідентифікатору, за допомогою якого було підписано Договір кредиту. Тому не можливо встановити, яким чином позичальник підписав Договір кредиту, та чи був він підписаний взагалі. Таким чином позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами факт укладання договору. До того ж, в п. 4.1 Договору кредиту зазначено, що невід`ємною частиною цього Договору є «Правила надання грошових коштів в позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА». Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися Правил, текст яких розміщений на сайті Товариства www.moneyveo.ua. Разом з тим, позивачем не долучено до позову текст Правил, який згідно умов Договору, є невід`ємною його частиною. Через це суд позбавлений можливості дослідити текст таких Правил та перевірити, що саме з цими Правилами ознайомлений відповідач, та перевірити чи виконані вони відповідачем. На підтвердження виконання умов Договору кредиту та перерахування коштів відповідачу [PERSON] позивач надав платіжну інструкцію № 293faacc-748t-412783bo-b3dbdc98cc28. Однак надана платіжна інструкція за способом оформлення не відповідає вимогам ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», вона не відображає банківську установу, в якій відкрито рахунок для перерахування коштів позичальнику, відсутня відмітка фінансової установи про зарахування коштів та проведення фінансової операції. В Договорі кредиту взагалі відсутня інформація про спосіб надання (перерахування) коштів позичальнику. Позивачем не надано інформації про рахунок відповідача, відкритий для зарахування коштів за договором позики. З наданої платіжної інструкції не можливо однозначно ідентифікувати кому саме належить кредитний рахунок, на який начебто зараховано кредитні кошти та що саме цей рахунок належить [PERSON] . На підтвердження наявності заборгованості відповідача представник позивача склав розрахунки заборгованості, проте які данні використовувались при складенні даних розрахунків позивачем невідомо. Згідно ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та пункту 42 розділу III Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Необхідність дослідження саме первинних документів в справах щодо стягнення кредитної заборгованості знайшла своє відображення у постанові Верховного Суду України від 30 січня 2018 року в справі №161/16891/15-ц. Правова позиція щодо первинних документів відображена в постанові Верховного Суду України від 14 червня 2018 року в справі №364/737/17, де зазначено, що розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує укладення договору на умовах, які вказані банком у позовній заяві. Позивач звертаючись з даним позовом до суду, повинен був отримати від ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» первинні документи, які підтверджують розмір заборгованості по кредитному договору. Але процесуального обов`язку щодо подання усіх необхідних доказів разом з позовною заявою позивачем не дотримано. Отже, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами виконання ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» п. 1.1. Договору № 462154784 від 12 червня 2019 року в частині надання позикодавцем кредиту позичальникові у розмірі 7000 грн., то відповідно і не доведено виникнення у відповідача обов`язку з повернення позики та сплати процентів. Наданий представником позивача розрахунок не є первинним документом, оскільки не відповідає вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Також залишається невідомим, на підставі яких первинних документів цей розрахунок взагалі було здійснено. Таким чином, надані позивачем платіжна інструкція та розрахунок заборгованості не можна вважати допустимим доказами виникнення та існування заборгованості, оскільки вони не є первинними документами. До позовної заяви позивач не додав жодного іншого первинного бухгалтерського документа, у тому числі не надано підтверджуючих даних про те, що обумовлені Договором кредиту грошові суми були перераховані на користь відповідача. Крім того, подані позивачем копії договорів факторингу не відповідають оригіналам, оскільки до суду надано не всі сторінки відповідних договорів. При цьому наявні у справі копії договорів не містять позначки, що подані аркуші договорів є витягом з цих договорів. Натомість представник позивача проставив відмітки про засвідчення копії договорів, які у тому числі складаються зі слів «З оригіналом згідно». Позивачем також не надані до суду невід`ємні додатки договорів, що має суттєве значення, адже належним підтвердження переходу права вимоги від первісного кредитора ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» є саме підписаний Реєстр прав вимоги. Відсутність документів, які підтверджують належне виконання договорів факторингу, поданих разом з позовною заяви, ставить під сумнів виникнення у позивача ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» права вимоги до [PERSON] . Згідно ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ураховуючи вищенаведений аналіз поданих позивачем доказів, приписів чинного законодавства та правових позицій Верховного Суду, які є обов`язковими до застосування, суд дійшов висновку, що матеріали справи не містять належних і допустимих доказів на підтвердження того, що правопопередниками позивача на користь відповідача були перераховані позики. З огляду на викладене суд вважає безпідставними вимоги позивача про стягнення з [PERSON] заборгованості за Договором кредиту, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, отже судовий збір відшкодуванню не підлягає.

Outcome: dismissed