Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-11 00:00:00

ТОВ «Імперія якості «Линник» звернулось в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої працівником. Свій позов, враховуючи заперечення на пояснення, мотивує тим, що відповідно до наказу №35-к від 16.08.2021 року [PERSON] був прийнятий до ТОВ «Імперія якості «Линник» на посаду водія автотранспортних засобів та 17.08.2021 року між сторонами підписано договір про повну матеріальну відповідальність працівника. Вказує, що 28.08.2021 року на автодорозі Р-15 «Ковель-Жовква» в м. Нововолинськ сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участі автомобіля «Volkswagen Transporter» д.н.з. [NUMBER] під керуванням відповідача [PERSON] та автомобіля «Dacia Logan», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, а водій і пасажир автомобіля «Dacia Logan», д.н.з. [NUMBER] тілесні ушкодження. Зазначає, що вироком Волинського апеляційного суду від 01.08.2023 року [PERSON] визнано винним за ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Посилається на те, що оскільки, відповідач перебував з позивачем у трудових відносинах на момент вчинення ДТП, за вироком Волинського апеляційного суду від 01.08.2023 року, сплатив на користь потерпілої стороні 55000 грн. на відшкодування моральної шкоди, а саме 25000 грн. на користь [PERSON] та 30000 грн. на користь [PERSON] . Крім того, у зв`язку із пошкодженням транспортного засобу «Volkswagen Transporter» д.н.з. [NUMBER] , який належить позивачу на праві користування на підставі договору оренди, вартість ремонту, що була проведена за його рахунок становить 28080 грн. Вважає, що позивачу перейшло право зворотної вимоги до відповідача на вказану суму виплаченої потерпілих моральної шкоди та вартості відновлення транспортного засобу. Вказує, що звертався до відповідача із вимогою про повернення вказаних коштів, однак, [PERSON] в добровільному порядку відмовляється сплатити кошти. На підставі наведеного, просить суд стягнути з відповідача 55000 грн. завданої шкоди, у зв`язку із сплатою потерпілим [PERSON] та [PERSON] моральної шкоди, 28080 грн. завданої шкоди у зв`язку із ремонтом транспортного засобу, заподіяної внаслідок ДТП та судові витрати по справі. У відзиві на позовну заяву та письмових поясненнях відповідач позовні вимоги визнав частково. Вказав, що дійсно перебував у трудових відносинах з позивачем на момент вчинення ДТП. Однак, будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження факту та оцінки пошкоджень транспортного засобу, яким він керував, позивач не надав, а сам по собі товарний чек, не підтверджує пошкодження транспортного засобу та оплату його ремонту. Також, зазначає, що посада на якій він знаходився у позивача не входить до переліку посад, визначених чинним законодавством, з якими роботодавець може укласти договір про повну матеріальну відповідальність працівника, а тому не має відповідати за завдану шкоду в повному розмірі. Крім того, вказує, що позивачем пропущений строк звернення до суду з даним позовом, встановлений ч. 3 ст. 233 КЗпП України. Щодо стягнення моральної шкоди, визначеної вироком суду в порядку регресу, то просив зменшити розмір покриття шкоди на підставі ст. 137 КЗпП України, оскільки, його дії при вчиненні ДТП були необережними, а не вчиненні з корисливою метою, у нього на утриманні є неповнолітні діти, дружина та мати інвалід ІІ групи, яка на даний час знаходиться в лікарні. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23.10.2023 року позовну заяву ТОВ «Імперія якості «Линник» до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків у ній зазначених. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23.10.2023 року позовну заяву ТОВ «Імперія якості «Линник» до [PERSON] про відшкодування майнової шкоди залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків у ній зазначених. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06.11.2023 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження у справі про відшкодування моральної шкоди завданої працівником. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06.11.2023 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження у справі про відшкодування майнової шкоди завданої працівником. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06.12.2023 року об`єднано в одне провадження для спільного розгляду справу за позовом ТОВ «Імперія якості «Линник» до [PERSON] про відшкодування майнової шкоди, завданої працівником та справу за позовом ТОВ «Імперія якості «Линник» до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, завданої працівником. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06.12.2023 року задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів. Представник позивача до судового засідання подала суду заяву, в якій просить справу слухати у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач до судового засідання також подав заяву в якій просить справу слухати у його відсутності, позовні вимоги визнає частково з підстав наведених у письмових поясненнях. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково. Судом встановлено,\~що відповідно до наказу №35-к від 16.08.2021 року [PERSON] був прийнятий до ТОВ «Імперія якості «Линник» на посаду водія автотранспортних засобів (а.с.3) 17.08.2021 року між ТОВ «Імперія якості «Линник» та [PERSON] підписано договір про повну матеріальну відповідальність працівника (а.с. 112). 28.08.2021 року на автодорозі Р-15 «Ковель-Жовква» в м. Нововолинськ сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участі автомобіля «Volkswagen Transporter» д.н.з. [NUMBER] під керуванням відповідача [PERSON] та автомобіля «Dacia Logan», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, а водій і пасажир автомобіля «Dacia Logan», д.н.з. [NUMBER] тілесні ушкодження. Судом також встановлено, що транспортний засіб «Volkswagen Transporter» д.н.з. [NUMBER] на підставі договору оренди автомобіля від 01.07.2021 року, укладеного між [PERSON] та ТзОВ «Імперія якості «Линник», перебуває в користуванні позивача (а.с. 36-37). Із матеріалів справи вбачається, що вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 29.05.2023 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.\~286\~КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік. На підставі ст.75 КК України, звільнено [PERSON] від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього, згідно ст.76 КК України, обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання. Стягнуто з [PERSON] на користь КНП «Нововолинська центральна міська лікарня» 35195,60 грн. витрачених на стаціонарне лікування потерпілих [PERSON] , [PERSON] . Цивільний позов потерпілого [PERSON] до АТ СК «Інго», ТзОВ «Імперія якості «Линник» задоволено частково. Стягнуто з АТ СК «Інго» на користь [PERSON] 40232,69 грн. за шкоду заподіяну майну, 4805,08 грн. витрат, понесених позивачем на проведення експертного дослідження транспортного засобу, а також 8439,48 грн. за шкоду, заподіяну здоровю та моральну шкоду - 421,97 грн., а всього 53899,22 грн. Стягнути з ТзОВ «Імперія якості «Линник» на користь [PERSON] 25000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Цивільний позов потерпілої [PERSON] до АТ СК «Інго», ТзОВ «Імперія якості «Линник» задоволено частково. Стягнуто з АТ СК «Інго» на користь [PERSON] 24638,60 грн. за шкоду заподіяну здоров`ю, та 1231,93 грн. моральної шкоди, а всього 25870,53 грн. Стягнуто з ТзОВ «Імперія якості «Линник» на користь [PERSON] 30000 грн. на відшкодування моральної шкоди (а.с. 124-131). Вироком Волинського апеляційного суду від 01.08.2023 року вирок Нововолинського міського суду Волинської області від 29.05.2023 року в частині звільнення від відбування покарання на підставі ст.ст.75, 76 КК України скасовано. Залишено [PERSON] призначене судом покарання за ч. 1 ст.286 КК України у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. На підставі ст.75 КК України [PERSON] звільнено від відбування призначеного основного покарання, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього, передбачені ст.76 КК України обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання. В іншій частині вирок залишено без змін (а.с. 4-7). Вказані обставини, в силу вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають. Звертаючись до суду з даним позовом позивач посилається на те, що має право вимоги до [PERSON] в порядку регресу у повному розмірі понесених витрат на відшкодування моральної шкоди потерпілим та майнової шкоди у зв`язку з відновленням транспортного засобу «Volkswagen Transporter» д.н.з. [NUMBER] . З даного приводу суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У відповідності до положень ч.1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Тобто за наявності вини працівника юридичної особи у завданні шкоди фізичній особі, і в разі, якщо така шкода завдана під час виконання трудових (службових) обов`язків, така шкода має бути відшкодована працедавцем. Згідно з ч. 1 ст.\~1191\~Цивільного кодексу\~України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Статтею 130 КЗпП України передбачено, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. Відповідно до ст. 132 КЗпП України, за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Стаття 134 КЗпП України передбачає випадки, за наявності яких, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації. Зокрема пункт 1 цієї статті зазначає, що між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Згідно зі статтею 135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Як роз`яснено у пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, завданої підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», що розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (пункт 1 статті 134 КЗпП), суд зобов`язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно статті 135-1 КЗпП може бути укладено такий договір та чи був він укладений. При відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди. Згідно з Переліком посад і робіт, які заміщуються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для зберігання, обробки, продажу, перевезення або застосування в процесі виробництва, затвердженим постановою Державного комітету Союзу Радянських Соціалістичних Республік по праці та соціальних питанням та ВЦРПС від 28 грудня 1977 року № 447/24, посада водія не входить до цього Переліку. У листі Міністерства праці та соціальної політики України від 27 травня 2008 року № 146/06/186-88 зазначено, що наявність посади або роботи в Переліку посад і робіт, які заміщаються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва, не дає підстави для укладення договору про повну матеріальну відповідальність, якщо у змісті трудової функції працівника відсутні перелічені обов`язки. Однак такі трудові функції не передбачають таких дій як незабезпечення збереження цінностей, які були передані працівнику для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва, оскільки однією з умов укладення договору про повну матеріальну відповідальність є виконання працівником роботи, безпосередньо пов`язаної зі зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва цінностей. Враховуючи зазначені норми, суд приходить до висновку, що [PERSON] не належить до категорії працівників, з якими згідно зі статтею 135-1 КЗпП України може бути укладений такий договір. До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 29 січня 2018 року у справі № 743/1641/15-ц (провадження № 61-679св18). Отже, [PERSON] не може нести матеріальну відповідальність у повному розмірі за завдання шкоди за договором про повну матеріальну відповідальність, як це передбачено пунктом 1 частини першої статті 134 КЗпП України, так як, вищезазначений договір про повну матеріальну відповідальність не створює для нього відповідних правових наслідків. Разом з тим, статтею 134\~КЗпП України встановлено, що працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації зокрема, у випадку коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. Оскільки, винні дії [PERSON] , що заподіяли шкоду третім особам, мають ознаки, переслідуваних у кримінальному порядку та мають ознаки прямої дійсної шкоди, то вимога позивача про стягнення виплаченого потерпілій стороні відшкодування моральної шкоди за вироком суду, що набрав законної сили, є обґрунтованою. Як вбачається із матеріалів справи, позивачем, згідно платіжних доручень № 4740 від 31.08.2023 року та № 4716 від 23.08.2023 року виплачено [PERSON] , [PERSON] 25000 грн. та 30000 грн. відповідно, на відшкодування моральної шкоди (а.с. 8, 14). Відтак, сума моральної шкоди в загальному розмірі 55000 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в порядку регресу. При цьому, суд не бере до уваги доводи відповідача щодо зменшення розміру покриття шкоди на підставі ст. 137 КЗпП України, оскільки, в порушення вимог ст. 81 ЦПК України, будь-яких належних та допустимих доказів, що підтверджують його незадовільний майновий стан, [PERSON] не надав. Відтак, відсутні підстави для зменшення розміру завданої шкоди в розмірі 55000 грн. Щодо позовної вимоги позивача про стягнення з відповідача 28080 грн. завданої шкоди у зв`язку з ремонтом автомобіля «Volkswagen Transporter» д.н.з. [NUMBER] , суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. Пунктом 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» встановлено, що якщо особа після ДТП виконала роботи по ремонту, то відшкодування збитків відбувається на підставі тих документів, що підтверджують перелік, обсяг і вартість робіт та витрачених матеріалів і саме ці витрати мають бути їй відшкодовані. Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом у постанові від 30.10.2019 у справі №753/19288/14-ц, системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що у разі здійснення відновлювального ремонту пошкодженої речі розмір збитків визначається як реальна вартість матеріалів і робіт, затрачених на її відновлення, а у разі не проведення ремонту - як вартість матеріалів і робіт, необхідних для її відновлення у майбутньому. При цьому особою, яка має право на відшкодування збитків у разі проведення відновлювального ремонту, є саме та особа, що понесла відповідні витрати. Встановивши відсутність доказів на підтвердження понесення позивачем витрат на здійснення відновлювального ремонту автомобіля, і їх розміру, суди попередніх інстанцій обґрунтовано відмовили у стягненні відповідного відшкодування. Оскільки автомобіль фактично відремонтований, тому розмір збитку, про відшкодування якого просить позивач, повинен визначатися як вартість затрачених на відновлювальний ремонт коштів, тобто як вартість реально витрачених матеріалів та проведених робіт. У такому разі звіт автотоварознавчого дослідження не є визначальним доказом розміру завданих збитків, оскільки у ньому зазначені лише можливі витрати, які можуть бути понесені позивачем. Розпорядившись своїми процесуальними правами на власний розсуд, доказів на підтвердження розміру витрат на відновлювальний ремонт і того, що вони понесені саме ним, позивач судам попередніх інстанцій не надав, тому висновок судів про недоведеність позовних вимог є правильним. Відповідно до ст. 138 КЗпП України тягар доказування в суді наявності умов, передбачених ст.130 КЗпП України, покладається на власника. Як вбачається із матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на відновлення автомобіля «Volkswagen Transporter» позивач надав товарний чек №16 від 07.09.2022 року на суму 21000 грн. та товарний чек №21 від 08.09.2022 року на суму 6480 грн., які відображають перелік складових до транспортного засобу та авансові звіти №4,5 від 08.09.2022 року, що не містять підпису підзвітної особи та ідентифікуючих ознак (а.с. 45-48). Надані позивачем товарні чеки, на думку суду, без надання інших документів, що підтверджують пошкодження транспортного засобу та оплату його ремонту, не є належними, допустимими та достатніми доказами понесення таких витрат позивачем, в розумінні вимог ст. 77-79 ЦПК України. Крім того, позивачем не надано доказів, що підтверджують факт та оцінку пошкоджень автомобіля «Volkswagen Transporter» д.н.з. [NUMBER] , із вказівкою на обсяг та характер їх пошкоджень, відсутні бухгалтерські дані, що підтверджують завдану товариству шкоду. Також, до матеріалів справи не додано доказів технічного стану транспортного засобу, в якому він був переданий позивачу після ДТП. Відтак, при зверненні до суду з вимогою про стягнення майнової шкоди, ТОВ «Імперія якості «Линник» не довело належними та допустимими доказами розміру шкоди, заподіяної відповідачем під час ДТП та пошкодження транспортного засобу «Volkswagen Transporter» д.н.з. [NUMBER] , як в повному обсязі заподіяної шкоди, так і у межах середнього місячного заробітку, а тому дана вимога до задоволення не підлягає. Разом з\~тим,\~суд не\~бере до\~уваги доводи\~відповідача щодо\~пропуску строку,\~встановленого ч.\~3\~ст.\~233\~КзПП України,\~для звернення\~до суду\~з даним\~позовом,\~ оскільки, право регресної вимоги у позивача до відповідача виникло 01.08.2023 року, тобто з дня ухвалення Волинським апеляційним судом вироку щодо визнання вини [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України (а.с. 4-7). З даним\~позовом ТзОВ\~«Імперія якості\~«Линник»звернулося до суду 19.10.2023 року, тобто в межах строку позовної давності, а відтак, підстави для відмови в позові у зв`язку із пропуском строку для звернення до суду, відсутні. Разом з тим, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58). Також, п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Враховуючи зазначені обставини,\~суд приходить\~до висновку,\~що позов\~ТОВ «Імперія\~якості «Линник»\~слід задовольнити\~частково,\~а саме\~стягнути з\~відповідача в\~користь позивача\~суму моральної\~шкоди заподіяної\~внаслідок дорожньо-транспортної\~пригоди в\~порядку регресув розмірі 55000 грн. та відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України суму сплаченого судового збору в розмірі 2684 грн.

Outcome: partial