Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-26 00:00:00

У жовтні 2023 року позивач через свого представника звернувся до Шевченківського районного суду м.Чернівці з вище вказаним позовом, який за підсудністю було передано на розгляд Першотравневому районному суду м.Чернівці. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 19.01.2017 року між позивачем та відповідачем було укладено угоду про обслуговування\~кредитно картки\~та відкриття\~відновлювальної кредитної\~лінії №\~630553202\~відповідно до\~умов якої\~ банк\~ надав\~ відповідачу\~ кредит в обмін на його зобов`язання в порядку та на умовах, визначених договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Умовами кредитного договору також передбачено, що у випадку невиконання Позичальником умов Договору останній зобов`язаний достроково виконати всі боргові зобов`язання перед Банком протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня отримання від Банку інформації. Разом з тим, відповідач своїх зобов`язань за Кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 22.01.2023 року за ним рахується заборгованість в сумі 133777,30 грн. З урахуванням наведеного, посилаючись на норми права та умови договору, просив стягнути з відповідача вказану вище заборгованість та судові витрати. В судове засідання представник позивача не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та не заперечував проти винесення заочного рішення у справі. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідач в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи без його участі (а/с 61). Також, від відповідача до суду надійшов відзив в якому останній позовні вимоги не визнав та просив відмовити в задоволенні позову. У тексті відзиву ставив під сумнів розрахунок заборгованості, який долучений до позовної заяви, оскільки позивачем не долучено до заяви первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували проведенні ним арифметичні розрахунки. Вказував на те, що позивач не повідомляв його про збільшення кредитного ліміту, тим самим безпідставно в односторонньому порядку змінив умови договору. Просив врахувати, що кредитний ліміт, який був йому встановлений першочергово при укладені договору в сумі 7500 грн. вже погашений. Зазначав, що він строк дії договору закінчився 30.01.2018 року та він не давав свою згоду на його продовження, а тому у банку були відсутні підстави для нарахування відсотків за користування кредитом після закінчення строку дії договору. Також, звертав увагу на форс-мажорні обставини зумовлені пандемією пов`язаною із поширенням COVID-19, а також введеним в Україні воєнним станом. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного\~судочинства є\~справедливий,\~неупереджений та\~своєчасний розгляд\~і вирішення\~цивільних справ\~з метою\~ефективного захисту\~порушених,\~невизнаних або\~оспорюваних прав,\~свобод чи\~інтересів фізичних\~осіб,\~прав та\~інтересів юридичних\~осіб,\~інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Так,\~судом встановлено,\~ що\~19.01.2017\~року \~відповідач \~ підписав\~ \~оферту \~на укладення\~ \~ про надання кредиту, анкету-заява про акцепт публічної пропозиції АТ «Альфа Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа Банк», паспорт споживчого кредиту та графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, які в сукупності становлять кредитний договір, згідно умов якого відповідач отримав кредит на платіжку картку з максимальною сумою кредитного ліміту 200000 грн. (а/с 4-7). Відповідно до оферти відповідач АТ «Альфа-Банк» укласти з ним угоду про надання споживчого кредиту, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб. Підставою для укладення цієї угоди є Договір про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк». Оферта містить умови споживчого кредиту: тип кредиту, суму, процентну ставку, погоджений графік платежів. Сторони погодили, що позичальник перед укладенням угоди ознайомлений з усією інформацією, необхідною для прийняття усвідомленого рішення щодо отримання кредиту, з нормами Закону України\~«Про споживче\~кредитування» та нормативними актами Національного банку України. 12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів AT «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування AT «Альфа-Банк» на AT «Сенс Банк». Запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30 листопада 2022 року. Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У відповідності до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, між позивачем та відповідачем виникли кредитно-договірні відносини. Так, ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, тощо. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Умовами Кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання Позичальником умов Договору останній зобов`язаний достроково виконати всі боргові зобов`язання перед Банком протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня отримання від Банку інформації. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Як вбачається з розрахунку заборгованості позичальник своїх зобов`язань за вказаним договором не виконав та за ним рахується заборгованість, яка станом на 22.01.2023 року становить 133777,30 грн. (а/с 10). Також, а підтвердження вказаної суми заборгованості позивач долучив до матеріалів справи виписки по рахунку за кредитною карткою World\~Debit MasterCard за період з 19.01.2017 року по 28.02.2023 року з якого вбачається, що відповідач використовував надані йому кредитні кошти та частково повертав отримані кошти, а банком, в свою чергу, списувались кошти\~в рахунок платежів, передбачених договором (а/с 11-34). З системного аналізу наявних в матеріалах справи документів, а саме розрахунком заборгованості, деталізованою \~інформацією \~про рух\~коштів \~на картковому\~рахунку,\~ вбачається доведеність суми заборгованості відповідача перед позивачем в розмірі 133777,30 грн. Щодо посилань відповідача про недоведеність суми заборгованості вказаними вище доказами слід звернути увагу на наступне. Верховний Суд у постанові від 30 січня 2018 року у справі №161/16891/15 зазначив, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до\~статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Належним чином дослідити поданий стороною доказ (в цьому випадку - розрахунок заборгованості за кредитним договором), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду. Такі правові висновки висловлені Верховним Судом у постановах від 11 листопада 2020 року у справі № 205/4176/18, від 21 жовтня 2020 року у справі № 190/1419/19, від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18. Обґрунтовуючи право вимоги за кредитним договором, позивач надав суду копії оферти \~ на\~укладення \~ \~ про надання кредиту, анкети-заява про акцепт публічної пропозиції АТ «Альфа Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа Банк», паспорт споживчого кредиту та графік платежів, які в сукупності становлять кредитний договір, довідку про рух коштів за картковим рахунком, а також розрахунок заборгованості за кредитом. Разом з тим, відповідачем належними доказами не спростовано існування заявленої позивачем заборгованості, не надано доказів на спростування наданого позивачем розрахунку, або доказів повернення кредитних коштів та належного виконання зобов`язання у визначені договором строки. Отже, наданий позивачем розрахунок заборгованості у сукупності з іншими доказами, підтверджують розмір заборгованості відповідача, яка заявлена до стягнення та за наслідками розгляду справи судом не здобуто доказів протилежного. Щодо посилань відповідача на збільшення кредитного ліміту та повернення ним суми боргу в розмірі 7500 грн., як першочерговий кредитний ліміт, слід звернути увагу на Довідку про умови кредитування, яка є частиною укладеного між сторонами кредитного договору, відповідно до якої максимальна сума кредиту - 200000 грн. (а/с 7). Слід також зазначити, що в супереч вимог ст.ст.12, 81 ЦПК України відповідач не надав до суду доказів на спростування вказаного вище розрахунку заборгованості. Щодо посилань відповідача про закінчення строку дії договору, слід звернути увагу на положення довідки про умови кредитування, яка є частиною укладеного між сторонами договору та якою передбачено, що договір укладений \~строком на 12 місяців з можливістю пролонгації дії кредитної лінії на новий строк за умови дотримання клієнтом умов Договору та доказів того, що відповідний договір після спливу 12 місяців не був пролонгований матеріали справи не містять, натомість виписка по картковому рахунку свідчить про те, що відповідач користувався кредитною карткою після спливу 12 місяців з моменту укладення договору, що в свою чергу є доказом його пролонгації. Також, судом не приймаються до уваги доводи відповідача про форс-мажорні обставини зумовлені пандемією та воєнним станом з огляду на наступне. Так, Законом України від 17 березня 2020 року № 533-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширен-ню коронавірусної хвороби ( COVID-19 )», \~розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування»\~доповнений пунктом шостим, що передбачає у разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по 30 квітня 2020 року виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит ( у тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по 30 квітня 2020 року виконання зобов`язань зі сплати платежів ) споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку ( штраф, пеню ) та інші платежі, сплата яких перед-бачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Однак Законом України від 13 травня 2020року №591-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо додаткової підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби ( COVID-19 )», який набрав чинності 29 травня 2020 року, у пункті шостому розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» у першому реченні слова та цифри «по 30 квітня 2020 року» замінені словами та цифрами «по останній календарний день місяця ( включно ), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби ( COVID-19 )». Крім того, згідно з пунктом п`ятнадцятим\~розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України\~у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. Вказані положення набрали чинності 04 липня 2020 року. Отже, з системного аналізу вище наведеного вбачається, що в період дії карантину позичальник не звільняється від обов`язку платити вчасно і в повному обсязі за кредитом (тіло боргу та проценти), а лише звільняється позичальника від штрафних санкцій за порушення цих обов`язків. Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, строк дії якого неодноразово продовжувався та діє до теперішнього часу. Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Крім того, з урахуванням положень Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120-IX від 15 березня 2022 року, п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, позичальники також не звільняються від обов`язку сплачувати щомісячні платежі за споживчими кредитами в період дії на території України воєнного стану. Згідно змісту позовних вимог позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі за тілом кредиту, простроченим тілом кредиту та відсотками. З метою досудового врегулювання спору позивач направляв на адресу відповідача відповідну вимогу, натомість доказів належного реагування відповідача на таку вимогу матеріали справи не містять. Отже, відповідач зобов`язаний нести цивільно-правову відповідальність за неналежне виконання зобов`язань та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню вище вказана заборгованість. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягнення понесенні останнім судові витрати, оскільки позов підлягає задоволенню в повному обсязі, а матеріали справи не містять доказів наявності підстав для звільнення відповідача від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України «Про судовий збір». \~ \~ \~ \~ На підставі вище викладеного та

Outcome: approved