Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-21 00:00:00

Керівник Жмеринської окружної прокуратури Вінницької області в інтересах держави в особі Копайгородської селищної ради Жмеринського району Вінницької області звернувся до Барського районного суду Вінницької області з вказаним позовом. Мотивуючи позовні вимоги, позивач вказує, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно установлено, що на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області № 2-13563/15-19-СГ від 13 серпня 2019 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано із земель державної власності у власність [PERSON] земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 2,00 га з кадастровим номером 0520280400:02:004:0175, що розташована на території Верхівської сільської ради Барського району Вінницької області для ведення особистого селянського господарства. На підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області № 2-13563/15-19-СГ від 13 серпня 2019 року державним реєстратором Шаргородської міської ради Вінницької області 20 грудня 2019 року зареєстроване право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 0520280400:02:004:0175 за [PERSON] (номер запису про право власності / довірчої власності: 34781919, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1994339305202). Водночас, за [PERSON] до прийняття наказу ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області про надання земельної ділянки у власність, вже було зареєстровано право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства на території Майдан-Чернелівецької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області площею 2,00 га (кадастровий номер 6821586400:05:049:0172). Підставою для реєстрації права власності було рішення № 13 Майдан-Чернелівецької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області від 15 лютого 2019 року. Зазначене підтверджує, що [PERSON] на час отримання у власність спірної земельної ділянки (на підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області № 2-13563/15-19-СГ від 13 серпня 2019 року), використав своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок для даного виду використання (на підставі рішення № 13 Майдан-Чернелівецької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області від 15 лютого 2019 року). Таким чином, всупереч вимогам статтей 116, 118, 121 Земельного кодексу України, [PERSON] , при зверненні до ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області із клопотанням про затвердження проекту землеустрою від 31 липня 2019 року, та, зазначаючи при цьому, що не скористався правом безоплатної приватизації земельної ділянки по даному виду використання, надав недостовірну інформацію, оскільки раніше використав право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Окрім цього, при здійсненні функцій із розпорядження землями, зокрема здійснюючи розгляд клопотання [PERSON] , про передачу спірної земельної ділянки у власність, посадові особи Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, перевіривши його та встановивши вже реалізоване ним право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, відповідно до вимог ч. 6 ст. 186-1 ЗК України, мали не допустити зазначених порушень, відмовити у погодженні та затвердженні відповідного проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, який не відповідає положенням закону, відмовити [PERSON] , у передачі спірної земельної ділянки у власність. Однак, Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, приймаючи оспорюваний наказ, не перевірило факт реалізації [PERSON] права на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, тим самим порушивши вимоги ст. 19 Конституції України, Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, статтей 116-118 ЗК України, ст. 186-1 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), статтей 2, 6 Закону України "Про землеустрій", що призвело до безпідставного вибуття землі із державної власності. Спірна земельна ділянка вибула із державної власності внаслідок незаконного повторного використання [PERSON] права на безоплатну приватизацію земельних ділянок одного виду використання, тобто поза волею власника цих земельних ділянок держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (на час видання наказу). Тому, наказ Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області № 2- 13563/15-19-СГ від 13 серпня 2019 року, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано із земель державної власності у власність [PERSON] земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 2,00 га з кадастровим номером 0520280400:02:004:0175, що розташована на території Верхівської сільської ради Барського району Вінницької області для ведення особистого селянського господарства, суперечить актам цивільного законодавства і порушує інтереси держави, а тому є незаконним. Обставини даної справи свідчать про те, що спірна земельна ділянка вибула з державної власності без достатньої правової підстави, поза волею власника Українського народу, тоді як видача Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області № 2-13563/15-19-СГ від 13 серпня 2019 року не свідчить про наявність у держави, яка діє від імені Українського народу, волі на вибуття вказаної землі з державної власності з огляду на неправомірність дій органу виконавчої влади по передачі цієї землі у власність. У подальшому 22 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Жмеринського нотаріального округу Вінницької області посвідчено договір дарування № 1243 земельної ділянки з кадастровим номером 0520280400:02:004:0175, що розташована на території Верхівської сільської ради Барського району Вінницької області, згідно з яким [PERSON] подарував зазначену земельну ділянку [PERSON] . Відповідно до актуальної інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Держаного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, власником земельної ділянки з кадастровим номером 0520280400:02:004:0175 є [PERSON] . При цьому, [PERSON] набула у власність вказану земельну ділянку в особи, яка з огляду на зазначені обставини, не мала права її відчужувати, а тому спірна земельна ділянка підлягає витребуванню у [PERSON] на користь держави. Враховуючи те, що наказ Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області № 2-13563/15-19-СГ від 13 серпня 2019 року, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано із земель державної власності у власність [PERSON] земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства площею 2,00 га з кадастровим номером 0520280400:02:004:0175, що розташована на території Копайгородської селищної територіальної громади (колишня територія Верхівської сільської ради Барського району Вінницької області), є незаконним, а тому зазначена земельна ділянка підлягає витребуванню у [PERSON] у комунальну власність. У судовому засіданні представник позивача прокурор Барського відділу Жмеринської окружної прокуратури Вінницької області Півнюк С. М. позов підтримав в повному обсязі, просив задовольнити. У судове засідання представник позивача Копайгородської селищної ради Жмеринського району Вінницької області не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання. Селищний голова Копайгородської селищної ради Жмеринського району Вінницької області Л. Кушнір подала до суду заяву, в якій позов підтримує, просить розглянути справу у відсутності представника Копайгородської селищної ради Жмеринського району Вінницької області. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позов визнала в повному обсязі. У судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання. Представник Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області М. Римський подав до суду пояснення про те, що 23 січня 2019 року на адресу Головного управління надійшло клопотання (вх. № Ка 1029/0/94-19) [PERSON] про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га у власність, що розташована на території Верхівської сільської ради Барського району Вінницької області у власність для ведення особистого селянського господарства із земель запасу сільськогосподарського призначення (рілля). До вищевказаного клопотання [PERSON] було додано усі документи та графічні матеріали, які передбачені положеннями статті 118 Земельного кодексу України. Варто звернути увагу суду також на те, що у згаданому клопотанні [PERSON] зазначив, що правом безоплатної приватизації земельної ділянки по даному виді цільового призначення не скористався. За результатами розгляду клопотання [PERSON] , у зв`язку з відсутністю підстав для відмови у наданні відповідного дозволу, Головним управлінням було прийнято наказ № 2-2113/15-19-СГ "Про надання дозволу на розробления документації із землеустрою" від 21 лютого 2019 року. 01 сепня 2019 року на адресу Головного управління на адресу надійшло клопотання (вх. № К-14601/0/94-17) [PERSON] про затвердження проекту землеустрою клопотання щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2,0000 га, яка розташована на території Верхівської сільської ради Барського району Вінницької області. За результатами розгляду вищевказаного клопотання [PERSON] та у зв`язку з відсутністю підстав для відмови у затвердженні проектної документації Головним управлінням було прийнято оскаржуваний наказ № 2-13563/15-19-СГ "Про надання у власність" від 13 серпня 2019 року. Враховуючи вищевикладене, при прийнятті зазначеного наказу Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області діяло виключно в межах та в спосіб передбачений чинним законодавством. Щодо здійснення Головним управлінням при розпорядженні земельною ділянкою перевірки факту реалізації [PERSON] права на безоплатне отримання земельної ділянки, варто зазначити наступне. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (тут і далі в редакції Закону чинного на час прийняття оскаржуваного наказу) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі державна реєстрація прав) офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Положеннями статті 6 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено організаційну систему державної реєстрації прав становлять: 1) Міністерство юстиції України та його територіальні органи; 2) суб`єкти державної реєстрації прав: виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації; акредитовані суб`єкти; 3) державні реєстратори прав на нерухоме майно (далі державні реєстратори). Виконавчі органи сільських, селищних та міських рад (крім міст обласного та/або республіканського Автономної Республіки Крим значення) набувають повноважень у сфері державної реєстрації прав відповідно до цього Закону у разі прийняття відповідною радою такого рішення. Також, відповідно до статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", до повноважень суб`єктів державної реєстрації прав належить: 1) забезпечення: проведення державної реєстрації прав; ведення Державного реєстру прав; взяття на облік безхазяйного нерухомого майна; формування та зберігання реєстраційних справ. Зберігання реєстраційних справ у паперовій формі здійснюється виключно виконавчими органами міських рад міст обласного та/або республіканського Автономної Республіки Крим значення, Київською, Севастопольською міськими, районними, районними у містах Києві та Севастополі державними адміністраціями за місцезнаходження відповідного майна; 2) здійснення інших повноважень, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Більше того, відповідно до пункту 2 частини 3 статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення. Отже, з аналізу вищевказаних норм законодавства чітко визначено суб`єктний склад органів державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, а також визначено обсяг відповідних повноважень при вчиненні реєстраційних дій. Також, позивач в позовній заяві зазначає про те, що Головне управління приймаючи оспорюваний наказ, не перевірило факт реалізації [PERSON] права на безоплатне отримання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, порушило вимоги земельного законодавства, що призвело до безпідставного вибуття землі із державної власності. Однак, дані доводи позивача є трактованими на свій лад та не відповідають дійсності, оскільки позивач не здійснює посилання на відповідні норми законодавства, які б свідчили про те, що Головне управління при розпорядженні земельними ділянками сільськогосподарського призначення зобов`язане здійснювати перевірку фактів реалізації громадянами права на безоплатну приватизацію земельних ділянок, а також не вказує які саме вимоги законодавства були порушені Головним управлінням. Разом з тим, варто зазначити, що дійсно за [PERSON] до прийняття наказу ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області № 2-13563/15-19-СГ від 13 серпня 2019 року про надання земельної ділянки у власність, вже було зареєстровано право власності на земельну ділянку із цільовим призначенням 01.03 на підставі рішення № 13 Майдан-Чернелівецької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області від 15 лютого 2019 року, що підтверджується наявною в матеріалах справи інформацією з Державного ресогру речових прав на нерухоме майно. З вищезазначеного вбачається, що [PERSON] звертаючись 01 серпня 2019 року до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області із клопотанням про затвердження землевпорядної документації та надання земельної ділянки у власність (повторно), фактично увів орган виконавчої влади в оману, оскільки зазначив, що правом безоплатної приватизації земельної ділянки по даному цільовому призначенню не скористався. І, як зазначено вище, Головне управління не мало змоги та не було зобов`язане здійснювати перевірку фактів подвійної приватизації земельних ділянок громадянами. Отже, в даному випадку має місце факт подвійного набуття [PERSON] земельних ділянок у приватну власність із цільовим призначенням 01.03 - для ведення особистого селянського господарства, що у свою чергу є порушенням ч. 4 ст. 116 Земельного кодексу України. Просив позовну заяву задовольнити та розглянути справу у відсутності представника Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно зі ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Згідно з ч. 4 ст. 116 ЗК України передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду цільового призначення. Відповідно до п. "б" ч. 1 ст. 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм у власність земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара. Встановлено, що 15 лютого 2019 року в межах норм безоплатної передачі за [PERSON] оформлено право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства, площею 2 га, за кадастровим номером 6821586400:05:049:0172, що підтверджується копією рішення № 13 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. [PERSON] за межами населених пунктів на території Майдан-Чернелівецької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області, видано 15 лютого 2019 року 24-ю сесією сільської ради VІІ скликання Майдан-Чернелівецької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області (а.с. 19). Згідно з копією наказу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність № 2-13563/15-13-СГ від 13 серпня 2019 року надано у влласність [PERSON] земельну ділянку із земель державної власності сільськогосподарського призначення, розташовану на території Верхівської сільської ради Барського району Вінницької області, площею 2,0000 га, із кадастровим номером 0520280400:02:004:0175 - для ведення особистого селянського господарства (код цільового призначення - 01.03) (а.с. 20). Відповідно до договору дарування земельної ділянки від 22 жовтня 2020 року, зареєстровано в реєстрі за № 1243, [PERSON] безоплатно передав у власність [PERSON] земельну ділянку площею 2,0 га, призначену для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: Вінницька область, Барський район, Верхівська сільська рада, кадастровий номер 0520280400:02:004:0175 (а.с. 21-22). Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру пра власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за [PERSON] 19 квітня 2019 року зареєстровано право власності на земельну ділянку, площею 2 га, кадастровий номер 6821586400:05:049:0172 на підставі рішення органу місцевого самоврядування, серія та номер 13, видано 15 лютого 2019 року Майдан-Чернелівецькою сільською радою Деражнянського району Хмельницької області (а.с. 25-27). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за [PERSON] 20 грудня 2019 року зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером 050280400:02:004:0175 на підставі наказу, серії та номеру 2-13563/15-19-СГ, виданого Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області, 22 жовтня 2020 року право власності припинено та зареєстровано за [PERSON] на підставі договору дарування земельної ділянки № 1243, видано 22 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Барського районного нотаріального округу Вінницької області Лободи С. Л. (а.с. 28-29). Згідно відповіді Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області № 0-2-0.6-1620/2-22 від 25 травня 2022 року на лист Жмеринської окружної прокуратури Вінницької області № 52-887вих-22 від 05 квітня 2022 року стосовно надання документів відносно передачі земельних ділянок [PERSON] наказом Головногоуправління Держгеокадастру у Вінницькій області про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою № 2-2113/15-13-СГ від 21 лютого 2019 року надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,00 га із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Верхівської сільської ради Барського району Вінницької області, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства (код цільового призначення - 01.03) (а.с. 34); згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-0515883212019, на заяву (запит) надано земельну ділянку з кадастровим номером 0520280400:02:004:0175, для ведення особистого селянського господарства, площею 2,0000 га (а.с. 36-40); надано у власність [PERSON] земельну діляну із земель державної власності сільськогосподарського призначення, розташовану на території Верхівської сільської ради Барського району Вінницької області, площею 2,0000 га, із кадастровим номером 0520280400:02:004:0175 - для ведення особистого селянського господарства (код цільового призначення - 01.03) (а.с. 41). Відповідно до відповіді селищного голови Копайгородської селищної ради Жмеринського району Вінницької області № 717 від 12 грудня 2022 року Копайгородська селищна рада Жмеринського району Вінницької області не вживала жодних заходів та вживати не буде, у зв`язку з відсутністю коштів в бюджеті для сплати судового збору. Просить здійснити Жмеринську окружну прокуратуру Вінницької області представництво в суді в інтересах Копайгородської селищної ради Жмеринського району Вінницької області щодо витребування земельної ділянки у комунальну власність Копайгородської селищної ради Жмеринського району Вінницької області (а.с. 45-46). Згідно з клопотанням [PERSON] до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 22 січня 2019 року, [PERSON] просить надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га на території Верхівської сільської ради Барського району Вінницької області у власність для ведення ОСГ із земель резерву запасу сільськогосподарського призначення. Повідомив, що правом безоплатної приватизації земельної ділянки по даному виді цільового призначення не скористався (а.с. 105). Відповідно до клопотання [PERSON] до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 31 липня 2019 року [PERSON] просить затвердити проект землеустрою та передати у власність земельну ділянку, площею 2,0000 га на території Верхівської сільської ради Барського району Вінницької області для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення (а.с. 106). Згідно з ч. 6 ст. 9 Закону України "Про Державний земельний кадастр" (в редакції чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) державний кадастровий реєстратор має доступ до всіх відомостей Державного земельного кадастру, самостійно приймає рішення про внесення відомостей до нього, надання таких відомостей, про відмову у здійсненні таких дій. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України "Про Державний земельний кадастр" (в редакції чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) відомості про земельну ділянку містять інформацію про її власників (користувачів), зазначену в частині другій статті 30 цього Закону, зареєстровані речові права відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно з ч. 1 ст. 30 Закону України "Про Державний земельний кадастр" (в редакції чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) для державних кадастрових реєстраторів інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у зв`язку із здійсненням ними повноважень, визначених цим Законом, надається в електронній формі шляхом безпосереднього доступу до цього реєстру відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно зі ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане такому набувачеві на електронному аукціоні у порядку, встановленому для приватизації державного та комунального майна. Крім того, згідно з ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно п. 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" (далі - Пленум) якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК України). Якщо в такій ситуації (саме так обґрунтовано підставу позову) пред`явлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, суду під час розгляду справи слід мати на увазі правила, встановлені статтями 387, 388 ЦК України. У зв`язку із цим суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК України звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів. Відповідно до підп. 2 п. 25 Пленуму до вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3 частини першої статті 388 ЦКУкраїни) відносяться, зокрема, такі випадки, як вчинення правочину під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника власника з другою стороною, тобто у всіх випадках, коли майно вибуло з володіння поза волею власника (або законного володільця). Згідно з підп. 1 п. 26 Пленуму відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 216 ЦК України, наслідком недійсності правочину є застосування двосторонньої реституції незалежно від добросовісності сторін правочину. Разом із тим ч. 3 ст. 216 ЦК України передбачено, що правові наслідки недійсності угоди застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Цивільним кодексом України передбачено засади захисту права власності. Зокрема, ст. 387 ЦК України власнику надано право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Оскільки добросовісне набуття в розумінні ст. 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з незаконного володіння. Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, передбаченого статтями 215, 216 ЦК України. У разі встановлення наявності речово-правових відносин, до таких відносин не застосовується зобов`язальний спосіб захисту. У зобов`язальних відносинах захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені ст. 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача. Наведене узгоджується з постановою судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 04 грудня 2012 року в справі № 3-55гс12. Відповідно до підп. 5 п. 10 постанови Пленуму ВСУ від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" рішення суду про витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (статті 19, 27 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV (1952-15) "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень"). Згідно з п. 42 постанови Великої Палати Верховного Суду України від 12 лютого 2020 року в справі № П/811/1640/17 метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (див. принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю у пункті 89 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц). Відповідно до п. 37 постанови Великої Палати Верховного Суду України від 07 липня 2018 року в справі № 653/1096/16-ц предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння. Згідно з п. 43 постанови Великої Палати Верховного Суду України від 12 лютого 2020 року в справі № П/811/1640/17 з огляду на вказане в разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване в цьому реєстрі за відповідачем. Крім того, відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема, й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь держави. \~ \~ \~ \~Згідно ч. 1 ст. 14 Конституції України, ч. 1 ст. 1 ЗК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Згідно з ч. 2 ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Згідно з ч. 2 ст. 4 ЗК України завданням земельного законодавства, яке включає в себе цей Кодекс та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин, є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель. Відповідно до ст. 5 ЗК України принципами земельного законодавства є, зокрема, поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва (а); забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави (б); невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом (в). Стаття 80 ЗК України закріплює суб`єктний склад власників землі, визначаючи, що громадяни та юридичні особи є суб`єктами права власності на землі приватної власності, територіальні громади є суб`єктами права власності на землі комунальної власності та реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, держава, реалізуючи право власності через відповідні органи державної влади, є суб`єктом права власності на землі державної власності. Згідно з ч. 1 ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам, є комунальною власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Згідно з ч. 1 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Прийняття рішення про передачу в приватну власність землі державної чи комунальної власності позбавляє Український народ загалом (ст. 13 Конституції України) або конкретну територіальну громаду правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі відповідно державної чи комунальної власності. В цьому контексті в сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (статті 14, 19 Конституції України). Отже правовідносини, пов`язані з вибуттям земель із державної чи комунальної власності, становлять "суспільний", "публічний" інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної чи комунальної власності, такому суспільному інтересу не відповідає. Враховуючи викладене вище, суд вважає за необхідне позов задовольнити повністю та витребувати у [PERSON] на користь держави в особі Копайгородської селищної ради Жмеринського району Вінницької області земельну ділянку, площею 2 га, з кадастровим номером 0520280400:02:004:0175, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Копайгородської селищної територіальної громади Жмеринського району Вінницької області (колишня територія Верхівської сільської ради Барського району Вінницької області). Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи . З урахуванням вимог, передбачених ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд стягує на користь позивача з відповідача документально підтверджені витрати понесені на сплату судового збору за подання позовної заяви в розмірі 2481 грн, витрати зі сплати судового збору за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 1240 грн. На підставі ч. 1 ст. 13, ст. 14, ч. 2 ст. 19 Конституції України, частин 1, 3 ст. 215, частин 1,3 ст. 216, ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 319, статей 387,\~388\~ЦК України, ч. 1 ст. 1, ч. 2 ст. 4, пунктів "а", "б", "в" ст. 5, статтей 80, 81, ч. 1 ст. 83, ч. 1 ст. 84, частин 1, 4 ст. 116, п.\~"б"\~ч.\~1\~ст.\~121, ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 152 ЗК України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", ч. 6 ст. 9, ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 30 Закону України "Про Державний земельний кадастр",

Outcome: approved