Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-25 00:00:00

До Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області надійшла заява ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», якою вони просять стягнути з [PERSON] в якому просила стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за кредитним договором № 22461-08/2022 у розмірі 47200 гривень, та вирішити питання про відшкодування позивачу судових витрат зі сплати судового збору. В судове засідання сторони не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Представник позивача просив розглянути справу без участі представника позивача. У випадку неявки відповідача, не заперечував проти розгляду справи у заочному порядку та ухвалення заочного рішення. Відповідач у встановлений йому строк правом на подачу відзиву на позов не скористався. За таких обставин, а також в силу положень частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Тому суд, на підставі частини 1 статті 280 ЦПК України, здійснював розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати. Позиції учасників справи. Позиція позивача полягала в тому, що між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та відповідачем був укладений договір №22461-08/2022, зобов`язання за якими цією установою були виконані шляхом видачі кредиту у розмірі 11800 гривень, на умовах строковості, зворотності і платності. Але відповідач свої зобов`язання по поверненню кредиту та сплаті процентів за користування ним, у строки і порядку встановлені договором, не виконав. Тому, у цієї установи виникло право вимоги до відповідача на суму 47200 гривень, з яких: 11800 гривень - це основна сума боргу та 35400 гривень - сума боргу по відсотках. Проте, оскільки вказана установа відступила права вимоги за договором до відповідача позивачу, саме останній отримав право вимоги уплати боргу за цим договором. Позиція відповідача. Правом на подачу відзиву на позов не скористалася, і будь-які докази суду не надала; була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, але не з`явилася без повідомлення причин; представник позивача просив розглянути справу у заочному порядку. Оцінка суду (щодо фактів). 29 серпня 2022 року, [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] ) та ТОВ "ФК «Інвеструм" уклали між собою договір про надання фінансового кредиту №22461-08/2022, з додатком №1 (а.с.6-7,8-зворот). І зокрема, за цим договором компанія взяла на себе зобов`язання видати [PERSON] кредит у гривні у розмірі 11800 гривень, а [PERSON] взяла на себе зобов`язання повернути кредит до 22 вересня 2022 року та сплачувати проценти у розмірі 365% річних від суми кредиту. І свої зобов`язання за договором, компанія виконала у повному обсязі, оскільки видала [PERSON] вказаний у договорі кредит, що підтверджується розрахунком (а.с.45-50), але остання у повному обсязі та у вказані строки свої обов`язки не виконала, що підтверджується тим же розрахунком. Також сторони уклали заявки на відстрочення виконання зобов`язання за Договором про надання фінансового кредиту від 21.09. 12.10. 22.10. 02.11. та 16.11.2022 року за якими продовжили строк повернення кредиту по 25 листопада 2022 року (а.с.10,11,12,13,14). Але остання все одно не виконала свої обов`язки через що, станом на 29 червня 2023 року, у компанії виникло право вимоги до [PERSON] щодо сплати кредиту у розмірі 11800 гривень та сплати процентів за користування ним у розмірі 35400 гривень (а.с. 20). Проте, 29.06.2023 року між ТОВ "ФК «Інвеструм" та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №29062023, відповідно до якого компанія відступила на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі за договором 22461-08/2022 від 29 червня 2023 року, що укладений між ТОВ "ФК «Інвеструм" та [PERSON] (а.с.6-7). Що підтверджується підписаним Актом прийому-передачі реєстру боржників та витягом з нього (а.с.18,19). І у зв`язку із цим, а також оскільки [PERSON] продовжила не виконувати свої грошові зобов`язання за кредитним договором № 22461-08/2022, станом на 29 червня 2023 року, але вже перед новим кредитором за цим договором: ТОВ « ФК «Європейська агенція з повернення боргів», у [PERSON] виник борг по кредиту у розмірі 11800 гривень, борг по сплаті процентів за користування ним у розмірі 35400 гривень (а.с.20), що в загальній сумі складає 47200 гривень. Зміст спірних правовідносин. Отже, із встановлених обставин вбачається, що між позивачем ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та відповідачем [PERSON] дійсно виникли цивільні (зобов`язальні) правовідносини у сфері споживчого кредитування, в яких позивач виступає новим кредитором, а відповідач - боржником, та в межах яких між ними виник спір щодо права позивача, як нового кредитора у цьому зобов`язанні, отримати кредит та проценти за користуванння ним, на підставі договору. Оцінка суду (щодо права). Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів: Положення пункту 1 та 22 частини 1 статті 92 Конституції України гарантують, що права людини і громадянина, його основні обов`язки, а також засади цивільно-правової відповідальності визначаються виключно законами України. Зокрема, положення частини першої статті 509 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. При цьому, в силу положень частини другої статті 509, пункту першого частини другої статті 11 та частини першої статті 629 ЦК України зобов`язання можуть виникати з договорів, які стають обов`язковими для виконання сторонами, що їх уклали. Виходячи з положень частини першої статей 1054, 1055 ЦК України та пунктів 22,23 частини першої статті 1, частини першої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» №1023-ХІІ від 12 травня 1991 року, договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем (банком або іншою фінансової установою) та споживачем (фізичною особою) у письмовій формі, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими процентами у розмірі та порядку, що передбачений договором. При цьому, з огляду на положення статті 207 ЦК України, такий договір може бути укладений шляхом обміну сторонами одним або декількома документами, в яких зафіксовано його зміст, та які підписані обома сторонами: споживачем, як однією стороною договору, та уповноваженим на це представником кредитодавця із скріпленням печаткою кредитодавця, як другою стороною договору, при цьому підписи можуть бути електронними за письмовою згодою сторін. Як вже було встановлено судом, [PERSON] та ТОВ "ФК «Інвеструм" уклали між собою договір №22461-08/2022 відповідно до якого, компанія взяла на себе зобов`язання надати [PERSON] кредит у гривні у розмірі 11800 гривень. І вона взяті на себе зобов`язання виконала повністю. Виходячи з положень частин першої статей 526, 529 та 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу; кредитор має право приймати від боржника виконання його обов`язку частинами, якщо це встановлено договором; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зокрема, за вказаним договором, [PERSON] взяла на себе зобов`язання, за договором № 22461-08/2022, повернути кредит у розмірі 11800 гривень до 22 вересня 2022 року та сплачувати проценти у розмірі 365% річних від суми кредиту. Відповідно до положень частини першої статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання (виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання). Але, як вже було встановлено судом, [PERSON] взяті на себе зобов`язання належним чином не виконувала. У зв`язку з чим, у неї як позичальника, дійсно утворилась заборгованість спочатку перед первинними кредиторами, а потім і перед новим кредитором (позивачем) за договором №22461-08/2022 у розмірі 47200 гривень, з яких: 11800 гривень - заборгованість за кредитом; 35400 гривень - заборгованість за процентами за користування кредитом. Тож зважаючи на викладене, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем взятих на себе грошових зобов`язань, а тому і доведеним факт порушення права позивача, як нового кредитора у цих зобов`язаннях, на отримання від відповідача вказаних вище сум боргу. Тому, матеріально-правові вимоги позивача до відповідача слід визнати обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню повністю. Оцінка суду щодо судових витрат. В силу положень частини 1 статті 133 і пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких відносяться і витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А згідно з пунктом 1 частини 2 статті 141 ЦПК України, інші витрати, пов`язані з розглядом справи (до яких відносяться і витрати на професійну правничу допомогу) покладаються у разі задоволення позову на відповідача. З огляду на це та те, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, а сплачений позивачем судовий збір документально підтверджений і складає 2684 гривні (а.с.5), він підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у вказаному розмірі.

Outcome: approved