Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-21 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON] ) звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON] ) про стягнення заборгованості за договором позики. Позовні вимоги мотивовані тим, що 27.12.2019 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач передала відповідачу грошові кошти в розмірі 4 000 дол. США, які останній зобов`язався повернути до 31.12.2020. Однак, [PERSON] порушив умови договору, а саме грошові кошти у розмірі 4 000 дол. США в строк до 31.12.2020 не повернув, у зв`язку із чим позивач звернулась з даним позовом до суду та просить стягнути вказану суму з відповідача. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача проценти за користування позикою відповідно до ст. 1048 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) у розмірі 82 877,80 грн.. Ухвалою суду від 17.01.2024 відкрито провадження у даній справі та призначено її в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін для розгляду справи по суті в судове засідання. 22.01.2024 відповідач в приміщенні Дарницького районного суду м. Києва отримав ухвалу суду про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви з доданими до неї документами, що підтверджується його власноручним підписом у супровідному листі від 17.01.2024 (а.с. 22). В судовому засіданні, яке відбулося 22.02.2024, представник позивача заявлені вимоги підтримала, з підстав викладених у позові, та прохала суд задовольнити їх в повному обсязі. Щодо нарахування суми процентів за користування позикою вказала, що їх розмір був визначений на рівні облікової ставки Національного банку України станом на дату подання даного позову до суду. Відповідач заперечував проти заявлених позовних вимог та прохав суд відмовити у задоволенні даного позову в повному обсязі. При цьому, факт написання ним розписки про отримання від позивача коштів в сумі 4 000 дол. США, яка міститься в матеріалах справи, визнав, однак зазначив, що кошти у вказаному розмірі він отримав не від позивача, а від [PERSON] . Окрім того, 20.02.2024 відповідачем було подано письмові заперечення з доданими до них документами, однак, суд повернув їх без розгляду, як такі, що подані з порушенням процесуальних строків на їх подання, про поновлення яких він не просив. Суд, в порядку спрощеного позовного провадження, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Що стосується заявлених позовних вимог в частині стягнення грошових коштів за договором позики суд зазначає наступне. З матеріалів справи вбачається, що 27.12.2019 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач передала відповідачу грошові кошти в розмірі 4 000 дол. США, які останній зобов`язався повернути до 31.12.2020. Однак, [PERSON] порушив умови договору, а саме грошові кошти у розмірі 4 000 дол. США в строк до 31.12.2020 не повернув. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. А частиною 2 ст. 1047 цього Кодексу передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. При цьому, згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідач умов договору позики у визначені у ньому строки не виконав, внаслідок чого у нього перед позивачем утворилась заборгованість у розмірі 4 000 доларів США. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. А згідно зі стст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. При цьому, суд погоджується з тим, що позивачем обґрунтовано зазначено про наявність правових підстав для стягнення боргу у розмірі 4 000 доларів США. Статтею статті 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Частинами 1 та 2 статті 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане в гривнях. Якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення позовних щодо стягнення заборгованості за невиконання договору позики у розмірі 4 000 доларів США. Щодо заявлених позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування позикою суд зазначає наступне. Судом встановлено, що предметом спірного договору позики є іноземна валюта - долари США та розмір одержання процентів його умовами не передбачено. Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Облікова ставка НБУ є основною процентною ставкою, одним із монетарних інструментів за допомогою якого НБУ встановлює для суб`єктів грошово-кредитного ринку України орієнтир за вартістю коштів на відповідний період, не є сталою величиною, змінюється рішенням правління НБУ та встановлюється виключно для національної валюти України - гривні. Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено єдиний розмір процентів, якщо такі договором позики не передбачені, - на рівні облікової ставки НБУ, яка встановлюється виключно для національної валюти України, тому вказана норма та, як наслідок, право позикодавця вимагати сплати процентів від суми позики, може бути надане та реалізоване лише у разі, якщо позика отримана у гривні, оскільки НБУ не визначає мінімальної вартості іноземних валют, що є прерогативою відповідних органів іноземних держав. Таким чином, у випадку отримання позики в іноземній валюті без обумовленої сторонами у ньому умови такої складової грошового зобов`язання як розмір і порядок сплати процентів від суми позики, положення частини першої статті 1048 ЦК України не можуть бути застосовані, з огляду на відсутність передбаченого ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором механізму (формули) їх застосування та нарахування. Конвертація суми позики в іноземній валюті для визначення розміру процентів на рівні облікової ставки НБУ в національну валюту України - гривню буде суперечити частинам першій, третій статті 1049 ЦК України щодо обов`язку позичальника. Під час вирішення питання про можливість нарахування та стягнення процентів від суми позики у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки НБУ, згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України, необхідно мати на увазі, що такі проценти нараховуються у разі: 1) якщо у договорі позики не зазначені проценти або не вказано, що він безпроцентний; 2) предметом договору позики є грошові кошти у національній валюті України - гривні; 3) період нарахування процентів від суми позики - є період дії договору позики в межах строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати кредитору борг (що відбувається у разі повернення боргу періодичними платежами), оскільки на період після закінчення цього строку позика не надавалась. Вказана правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі №464/3790/16-ц (провадження №14-465цс18). Таким чином, враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування отриманими в борг коштами за період з 27.12.2019 по 19.12.2023 у розмірі 82 877,80 грн., нарахованих відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України на суму боргу в іноземній валюті. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України суд здійснює розподіл судових витрат між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, враховуючи часткове задоволення позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1 480,92 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial