Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [PERSON] з 31.07.1991 року мешкає та зареєстрований в квартирі [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання №03-18218-2021 від 09.08.2021, квартира не приватизована, і разом з ним зареєстрований повнолітній син від першого шлюбу [PERSON] , [INFO] , який із 2016 року фактично не проживає та переїхав проживати до матері, за адресою: [ADDRESS] , де фактично і мешкає, однак з реєстрації місця проживання не знявся, особистих речей немає, комунальні постуги не сплачує. Він добровільно виїхав з квартири, забравши всі свої речі і перешкод у проживанні у квартирі ніхто не чинив. Реєстрація відповідача у зазначеній квартирі створює для позивача перешкоди у вільному користуванні, оскільки вимушений нести додаткові витрати зі сплати комунальних платежів, та не може без згоди відповідача зареєструвати в квартирі свою дружину, чим порушуються права подружжя, тому вимушений звернутись до суду. Ухвалою судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 13.03.2023 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вказаною позовною заявою; ухвалено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження з призначенням в підготовче судове засідання з повідомленням сторін. Ухвалою судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10.04.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою від 28.04.2023 Червонозаводського районного суду м.Харкова заяву [PERSON] про повернення до стадії підготовчого провадження задоволено. Ухвалою судді Червонозаводського районного суду м.Харкова від 12.09.2023 року закрито підготовче та призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовну заяву, просив її задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про дату та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток. Також, відповідач викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Враховуючи, що відповідно до положень ст. 128 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, а також те, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, а відповідач відзив не подав, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Представник третьої особи Громов О.В. в першому судовому засіданні не заперечував щодо заявленого позову, в дане судове засіданні також не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про дату та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Більше того, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02 вересня 2010 року, "Смірнова проти України" від 08 листопада 2005 року, "Матіка проти Румунії" від 02 листопада 2006 року, "Літоселітіс проти Греції" від 05 лютого 2004 року та інші). Приймаючи до уваги наведені положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, предмет спору, його значення для сторін, за письмової згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Оцінивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Стороні зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 81 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставиш які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщення осіб з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 06.02.2023 за адресою: [ADDRESS] зареєстровані особи: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ( а.с.6). Згідно витягу з Єдиного державного демографічного реєстру [PERSON] , [INFO] проживає за зареєстрованим місцем за адресою: [ADDRESS] з 2018 року (а.с.8). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] батьками якого є: [PERSON] , [PERSON] ( а.с.9). Як вбачається із копії свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого повторно, серії [NUMBER] шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 12 серпня 2014 року, актовий запис № 83 ( а.с.10). Також, відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстрували шлюб 08 листопада 2016 року ( а.с.11). \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Згідно акту, укладеного та підписаного за участю сусідів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , вони засвідчують факт того, що [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] не проживає за вказаною адресою. Місце перебування [PERSON] на теперішній час невідоме (а.с. 17). \~ \~ \~ \~В судовому засіданні в якості свідка допитано [PERSON] який пояснив, що він мешкає за адресою : [ADDRESS] . Зазначив, що родину знає давно, є їх сусідом та підтвердив, що син позивача [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] з 2017 року, оскільки останній переїхав жити до матері, пару раз приходив в гості до батька, перешкод у користуванні квартирою ніхто не чинив, наразі він знаходиться за кордоном, відомо що комунальні платежі оплачувалия тільки позивачем. Також підтвердив, що підписував акт разом з [PERSON] , [PERSON] , що [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , на теперішній час не проживає за вказаною адресою. Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилається на те, що через реєстрацію відповідача за вказаною адресою, він не може реалізувати відповідно до законодавства свої права, у зв`язку з чим просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 71 ЖК України, право на житло за відсутнім громадянином зберігається протягом 6 місяців з часу вибуття. Відповідно до вимог ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного суду України від 12.04.1985 за № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу УСРСР» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Коли відсутній повернувся на жилу площу за згодою членів сім`ї, його не можна вважати таким, що втратив право на жилу площу. Якщо ж він вселився в жиле приміщення всупереч волі членів сім`ї і був відсутнім понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати його таким, що втратив право на жилу площу. Коли в жилому приміщенні не залишалися члени сім`ї особи, яка була відсутня, його повернення в це приміщення до часу розгляду спору в суді є істотною обставиною, але вона не може бути безспірною підставою до відмови в позові, а повинна оцінюватись у сукупності з іншими обставинами. Наявність рішення суду про право громадянина користуватися жилим приміщенням не є перешкодою до розгляду і задоволення позову про визнання його таким, що втратив це право з мотивів, що після набрання рішенням законної сили або після його виконання він був відсутнім понад шість місяців, у тому числі і в тих випадках, коли строк для виконання рішення не скінчився. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Будь-яких доказів, що [PERSON] чинять перешкоди у користуванні квартирою, суду не надано. Відповідно до вимог ст. 163 ЖК України, у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане житлове приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Відповідач не проживає за місцем своєї реєстрації понад 3 роки, житловою площею квартири не користується, житлово-комунальні послуги та витрати на утримання квартири не сплачує, домовленості з позивачем про збереження користування житлом понад строк укладено не було, а тому правових підстав для подальшої його реєстрації у квартирі, яку винаймає позивач, наразі немає, внаслідок чого відповідача необхідно визнати таким, що втратив право користування вищевказаною квартирою. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Враховуючи, що відповідач [PERSON] відсутній у жилому приміщенні понад шість місяців без поважних підстав і його відсутність підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню .

Outcome: approved