Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-15 00:00:00

У серпні 2023 року [PERSON] звернувся в суд з вищевказаною позовною заявою, в якій просив визнати обставини пропуску ним строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] у м. Вінниця, поважними та визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті [INFO] [PERSON] на три місяці після набрання рішенням законної сили. Позов мотивовано тим, що [INFO] померла його мати [PERSON] . За життя спадкодавець [PERSON] залишила заповітне розпорядження, яким заповіла на його ім`я, а також на ім`я [PERSON] належне їй на праві власності все своє майно. До дня смерті [PERSON] була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] . У червні 2023 року позивач та його двоюрідна сестра [PERSON] , як спадкоємці за заповітом, звернулися до державного нотаріуса Зайоми Т.Р. з метою оформлення свідоцтв про право на спадщину за заповітом, однак дізнались, що вони фактично пропустили строк для прийняття спадщини. У зв`язку із пропуском строку на прийняття спадщини та відсутністю документів, що підтверджують фактичне прийняття спадщини, державним нотаріусом їм було відмовлено у прийнятті відповідної заяви та рекомендовано звернутися до суду із позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Із заявою до нотаріального органу про прийняття спадщини у встановлений законом строк він не звернувся з об`єктивних, істотних причин, а саме значною відстанню між місцем проходження служби та місцем знаходження спадкового майна. Заява до нотаріального органу про відмову від прийняття спадщини ним не подавалася. На даний час він має намір прийняти спадщину та оформити свої спадкові права після смерті [PERSON] . Посилаючись на наведені обставини та положення ч. 3 ст. 1272 ЦК України, просить визначити йому додатковий строк тривалістю 3 (три) місяці з дня набрання рішенням законної сили для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . 10.08.2023 року суддею ухвалено відкрити провадження у даній справі та її розгляд проводити за правилами загального позовного провадження (а.с. 30-31). Ухвалою суду від 05.09.2023 року витребувано: - від Другої Київської державної нотаріальної контори Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) належним чином засвідчені копії матеріалів спадкової справи щодо майна [PERSON] , яка померла [INFO] ; - від Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації інформацію щодо місця постійного проживання та реєстрації [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , на момент її смерті, а також осіб, які були зареєстровані та фактично проживали разом із померлою [PERSON] на момент її смерті [INFO] (а.с. 41, 42). Ухвалою суду від 10.10.2023 року залучено до участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача [PERSON] та [PERSON] (а.с. 90, 91). 16.11.2023 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті (а.с. 122, 123). Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином (а.с. 145). Проте, 16.02.2024 року направив на адресу суду телефонограму, в якій просить розглянути справу за його відсутності та позов задовольнити (а.с. 155). Представник Погребищенської міської ради в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся відповідно до вимог ЦПК України, проте 16.02.2024 року від представника відповідача - головного спеціаліста юриста відділу правового забезпечення Нагорняк В.А. надійшла заява, в якій вона просить розглядати cправу у її відсутність, позов визнає (а.с. 149-154). Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - [PERSON] та [PERSON] , будучи належним чином повідомленими в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили (а.с. 143, 144). Натомість, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - [PERSON] та [PERSON] 14.11.2023 року надіслали до канцелярії суду пояснення, в яких зазначили, що вважають причину пропуску строку прийняття спадщини [PERSON] поважною та просять суд задовольнити позов [PERSON] до Погребищенської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини (а.с. 104-119). В силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, встановивши суть спірних правовідносин, що склалися між сторонами, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що визнання представником відповідача позову слід прийняти, а позов задовольнити, виходячи із наступного. Так, судом встановлено, що 14.12.2009 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Станилівської сільської ради народних депутатів Погребищенського району Вінницької області, зареєстрований в реєстрі за № 56, згідно із яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що її буде належати за законом на день її смерті, заповідає [PERSON] та [PERSON] (а.с. 81). [INFO] в м. Вінниця Вінницької області померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 23.11.2021 року, про що зроблено відповідний актовий запис за № 501 (а.с. 14). Згідно витягу з реєстру територіальної громади м. Києва № 99369727 від 19.09.2023 року про зареєстрованих/знятих з реєстрації осіб у житловому приміщенні [PERSON] , [INFO] , була зареєстрована одна в період з 04.07.1978 по 23.11.2021 за адресою: [ADDRESS] (а.с. 50-52). Із матеріалів спадкової справи № 94/2022 від 15.02.2022 року щодо майна [PERSON] , яка померла [INFO] , вбачається, що 14.12.2009 року [PERSON] за життя, користуючись своїм правом, передбаченим статтею 1234 ЦК України, зробила заповітне розпорядження, яким заповіла усе своє майно [PERSON] та [PERSON] . Заповіт посвідчений 14.12.2009 року секретарем Станилівської сільської ради Погребищенського району Вінницької області, зареєстрований в реєстрі за № 56 (а.с. 81). Разом з тим, з матеріалів спадкової справи № 94/2022 від 15.02.2022 року щодо майна [PERSON] , яка померла [INFO] , вбачається, що 15.12.2009 року [PERSON] за життя, користуючись своїм правом, передбаченим статтею 1234 ЦК України, зробила заповітне розпорядження, яким заповіла належну їй на праві особистої власності квартиру [ADDRESS] , [PERSON] та [PERSON] . Заповіт посвідчений 15.12.2009 року секретарем Станилівської сільської ради Погребищенського району Вінницької області, зареєстрований в реєстрі за № 57 (а.с. 64). Також із матеріалів спадкової справи № 94/2022 від 15.02.2022 року щодо майна [PERSON] , яка померла [INFO] , вбачається, що [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину за заповітом на квартиру [ADDRESS] , після смерті спадкодавця шляхом подання відповідних заяв державному нотаріусу Другої Київської державної нотаріальної контори. В матеріалах спадкової справи відсутні будь - які заяви про відкликання чи скасування означених заяв (а.с. 56, 57). Окрім того, як вбачається із матеріалів спадкової справи № 94/2022 від 15.02.2022 року щодо майна [PERSON] , яка померла [INFO] , 27.12.2022 року позивач [PERSON] подав відповідну заяву про прийняття спадщини за заповітом державному нотаріусу Другої Київської державної нотаріальної контори, в якій вказав, що у зв`язку з тим, що він пропустив строк прийняття спадщини, просить надати йому постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 74). Державним нотаріусом Другої Київської державної нотаріальної контори Зайомою Т.Р. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 14.06.2023 № 2203/02-31, якою відмовлено [PERSON] і [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , у зв`язку з пропущенням ними строку на прийняття спадщини та відсутністю документів, що підтверджують фактичне прийняття спадщини (а.с. 15-17). Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 ст. 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. За змістом ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. У частині другій та четвертій статті 1236 ЦК України передбачено, що заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Згідно з частинами 2, 3 ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. При складенні заповідачем декількох заповітів може мати місце їх «конкуренція», оскільки необхідно з`ясувати, який саме заповіт (заповіти) визначає (визначають) спадкоємця (спадкоємців) і/або спадкове майно. Аналіз частини другої та третьої статті 1254 ЦК України дозволяє констатувати, що законодавець для випадку, коли заповідачем складено декілька заповітів, передбачив правила, що повинні враховуватися для того, щоб визначити який саме заповіт (заповіти) визначає (визначають) спадкоємця (спадкоємців) і/або спадкове майно. Такі правила полягають в тому, що: -по-перше, внаслідок складення нового заповіту відбувається втрата чинності попереднім заповітом. Тобто, якщо новий заповіт повністю суперечить попередньому заповіту, то новий заповіт скасовує попередній заповіт і визначення спадкоємця (спадкоємців) і/або спадкового майна відбувається на підставі останнього заповіту; -по-друге, внаслідок складення нового заповіту відбувається часткова втрата чинності попереднім заповітом. Тобто, якщо новий заповіт частково суперечить попередньому заповіту, то новий заповіт тільки частково скасовує попередній заповіт і визначення спадкоємця (спадкоємців) і/або спадкового майна відбувається на підставі двох заповітів. У справі, яка розглядається, перший заповіт від 14 грудня 2009 року за реєстровим № 56 стосувався всього спадкового майна та спадкоємців [PERSON] і [PERSON] (а.с. 81), натомість другий заповіт від 15 грудня 2009 року за реєстровим № 57 стосувався тільки квартири під [ADDRESS] , яку спадкодавець заповіла спадкоємцям [PERSON] та [PERSON] (а.с. 64). Отже, за обставинами розглядуваної справи новий заповіт тільки частково скасовує попередній заповіт і визначення спадкоємців і спадкового майна відбувається на підставі двох заповітів. Таким чином, визначення спадкоємців [PERSON] та [PERSON] , які спадщину після смерті спадкодавця [PERSON] прийняли у встановленому законом порядку (а.с. 56, 57), щодо квартири під [ADDRESS] , відбулося згідно заповіту від 15 грудня 2009 року за реєстровим № 57. Разом з тим, все інше спадкове майно, яке належало на праві власності спадкодавцю [PERSON] , повинно спадкуватися на підставі заповіту від 14 грудня 2009 року за реєстровим № 56, як частина спадщини, що не охоплена новим заповітом від 15 грудня 2009 року за реєстровим № 57, спадкоємцями [PERSON] та [PERSON] . Однак, спадкоємці за заповітом від 14 грудня 2009 року за реєстровим № 56 [PERSON] та [PERSON] у становлений законом строк спадщину після смерті спадкодавця [PERSON] не прийняли. Предметом позову в даній справі є визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Отже, належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. За відсутності таких спадкоємців відповідачем виступає територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 2516/1356/12-ц (провадження № 61-28938св18). Таким чином, Погребищенська міська рада, як орган місцевого самоврядування наділений повноваженнями розпоряджатися майном територіальної громади, до якої може перейти право власності на частину спадкового майна (крім вищезазначеної квартири), після смерті спадкодавця у разі визнання його судом відумерлою спадщиною, є належним відповідачем у справі, оскільки інші спадкоємці, які б прийняли спадщину за заповітом від 15 грудня 2009 року за реєстровим № 56, відсутні. За змістом ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. За правилами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Отже, визнання позову представником відповідача Погребищенської міської ради, що є належним відповідачем у справі (а.с. 149-154), не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, в тому числі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - [PERSON] та [PERSON] , які позовні вимоги позивача [PERSON] визнали та просять їх задовольнити (а.с. 104-119). Звертаючись із позовом до суду, позивач вказував на те, що він вчасно не подав заяву про прийняття спадщини, оскільки до закінчення шестимісячного строку з часу відкриття спадщини проходив службу у військовій частині [NUMBER] , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про проходження служби, виданою військовою частиною [NUMBER] (а.с. 19). За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Ураховуючи те, що позивач, будучи спадкоємцем за заповітом, був позбавлений можливості звернутися до нотаріального органу із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк, оскільки до закінчення шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини проходив службу у військовій частині, яка знаходиться на великій відстані від місця знаходження спадкового майна, то причини пропуску ним строку на прийняття спадщини суд вважає поважними, що відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України є підставою для визначення [PERSON] додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Крім того, за змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним безстороннім судом, встановленим законом. Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя. Тобто Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства. Гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Вжиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Отже, вирішуючи питання про визначення спадкоємцеві додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, суд має враховувати принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав заявника в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Такий висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 17.10.2018 року у справі №681/203/17. В контексті обставин справи та беручи до уваги визнання позову представником Погребищенської міської ради, суд вважає, що визначення позивачу додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини після смерті спадкодавця буде відповідати принципам свободи заповіту та пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав позивача в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. В силу ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. З огляду на викладене суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved