Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-13 00:00:00

\~ \~ \~ \~У липні 2020 року позивачка звернулася до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що віна має спільну з відповідачем дитину [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що в подальшому рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва шлюб з відповідачем було розірвано. Місце мешкання спільної дитини встановлено не було, але при цьому відповідач фактично силою забрав дитину та перестав надавати доньці можливість мешкати разом зі нею. Крім того, через деякий час між ними почались суперечки навіть відносно часу та тривалості її зустрічей з донькою, що призвело до того, що відповідач створював перешкоди, які не давали їй можливості бачити рідну дитину. Рішенням Виконавчого комітету Миколаївської міської Ради № 1240 від 21 листопада 2019 року була визначена її участь у вихованні дитини. Але відповідач не дотримується даного графіку та продовжує перешкоджати спілкуванню із донькою. Вказує, що вона любить доньку та бажає брати участь у її вихованні, проводити з нею час, зробити вагомий вклад у її виховання та розвиток, і тому віна вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав батька. При вирішення спору просила врахувати, що батьки мають рівні та обов`язки щодо дитини, а також те, що слід враховувати і доцільність проведення побачень дітей з батьками без присутності іншої сторони, оскільки особисті конфліктні відносини між сторонами не повинні порушувати інтереси дітей, спричиняти на них негативний вплив. Відповідач не має права перешкоджати їй в побаченнях з дитиною, в активному прийнятті участі у вихованні дитини. Просила суд зобов`язати відповідача не чинити перешкод у спілкування з донькою та визначити наступні способи участі у вихованні дитини: кожен перший та третій тиждень місяця з 18.00 годин п`ятниці по 18.00 годин неділі, з правом ночівлі за місцем, обраним позивачем, без супроводу батька, 1,5 місяці літніх канікул для оздоровлення та один тиждень зимових канікул з правом ночівлі за місцем, обраним позивачем, без супроводу батька, наступний день\~після дня\~народження дитини,\~а також\~у святкові\~дні -\~Новий рік\~(01\~січня кожного\~року).\~Різдво,\~Великдень (згідно\~з православним\~церковним календарем)\~з 10:00\~до 14:00\~годин,\~за місцем,\~обраним позивачем,\~без супроводу\~батька. 22.02.2021 року на адресу суду від представника відповідача [PERSON] , адвоката Дорошенко (Зеленської) А.П. надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній позовні вимоги визнав частково з огляду на наступне. Зазначає, що вимоги з приводу зобов`язання відповідача не перешкоджати позивачу спілкуватись з неповнолітньою дитиною [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~та брати\~участь у\~її вихованні\~не підлягають\~задоволенню за\~безпідставністю та\~за відсутністю\~спору і\~перешкоді спілкування\~дитини з\~матір`ю з\~боку відповідача\~за цією\~вимогою. Як до прийняття рішенням від 21.11.2019 року виконавчим комітетом Миколаївської міської ради, так і після його прийняття, відповідач жодного разу не перешкоджав побаченню дитини з позивачем. Напроти, вмовляв доньку на зустріч із позивачем, тоді як дитина категорично відмовлялась від зустрічей з матір`ю. Категорично відмовляється дитина ночувати у позивача, а іноді і зустрічатись пояснюючи це тим, що остання не приділяє їй увагу та навіть залишає дитину на свого рідного брата, покидаючи приміщення мешкання до ранку. Встановлення побачень та спілкування доньки із матір`ю не може відбуватися з примусом утримування дитини в себе вдома проти її волі. Навіть тоді, коли є офіційний графік побачень з правом ночівлі. Зазначена позовна вимога очевидно ґрунтується на здійсненні примусового утримання дитини (людини) проти її волі і суперечить конституційним засадам прав людини і громадянина в Україні. Вимоги, про які позивач просить суд, самі по собі, у контексті «за місцем, обраним позивачем» визначають обмеження бажань та інтересів дитини у її згоді на таке перебування в тому місці та очевидно не можуть бути задоволені судом, як такі, що обмежують конституційні права людини, проти її волі. Проте, відповідач не заперечує проти задоволення позовних вимог щодо визначення графіку, який встановлено Службою у справах дітей у рішенні № 1240 від 21.11.2019 року щодо спілкування позивача із спільною донькою [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~однак така\~вимога може\~бути задоволена\~з обов`язковою\~вказівкою у\~рішенні суду\~про встановлення\~порядку спілкування\~із дитиною\~лише за\~бажанням дитини, без примусового утримування дитини в себе вдома , в будь-яких інших місцях на розсуд позивача проти волі дитини та із врахуванням інтересів дитини та стану її здоров`я. 30 червня 2021 року до суду надійшов висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради, яким визначено, що з метою збереження родинних стосунків між матір`ю та донькою, беручи до уваги інтереси дитини, прийняття участі позивачки [PERSON] у вихованні та утриманні малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , орган опіки та піклування вважає за доцільне надати їй можливість спілкування з дитиною кожний перший та третій тиждень місяця з 18.00 п`ятниці до 18.00 неділі з правом ночівлі, наступний день після дня народження дитини, Новий рік, осінні канікули та 1 місяць літніх канікул для оздоровлення, враховуючи бажання та інтереси дитини. Час та порядок графіку зустрічей може змінюватися за взаємною домовленістю між батьками. Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 13.07.2021 року було задоволено клопотання представника відповідача адвоката [PERSON] та призначено бесіду [PERSON] , [INFO] , з психологом, доручити проведення бесіди з дитячим психологом у Миколаївському міському центрі соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 19 листопада 2021 року Миколаївський міський центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді направив відповідну інформацію щодо проведеної бесіди на адресу суду. У судове засідання позивачка не з`явилась, направила на адресу суду заяву про розгляд справи без її участі, та наполягала на задоволені позовних вимог у повному обсязі. У судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник адвокат Зеленська А.П., позовні вимоги визнали частково, з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву. У судовому засіданні представник Органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради Таворська Л.В. просила суд вирішити спір з урахуванням думки малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , допитаної у якості свідка, які вона висловила під час судового розгляду. Дослідивши матеріали даної цивільної справи, давши належну оцінку наданим доказам, взявши до уваги думку малолітньої дитини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступних підстав. Пунктом 2\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року № 2\~передбачено, що відповідно до статей\~55,\~124 Конституції України\~та\~статті 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст. ст.\~15,\~16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до\~ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2\~ст. 2 СК України, сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання врегульовано\~Сімейним кодексом України. Згідно із ч. 6\~ст. 7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Відповідно до ч. 7\~ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених\~Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України. Статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства"\~визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Судовим розглядом встановлено, [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 31 травня 2013 року, який було розірвано на підставі рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 03 листопада 2016 року. У шлюбі у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу та на час розгляду справи донька сторін - [PERSON] , [INFO] , проживає разом із батьком [PERSON] , де для неї створені відповідні умови проживання. Між [PERSON] та [PERSON] після розлучення склалися напружені взаємовідносини в питанні участі мами у вихованні дитини. Рішенням виконавчого\~комітету Миколаївської\~міської ради\~№ 1240\~від 21\~листопада 2019\~року визначено\~участь матері\~ [PERSON] \~у вихованні\~малолітньої дитини\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~надавши їй\~можливість побачень\~з донькою,\~а саме\~становлено графік\~спілкування з\~дитиною:\~кожний перший\~та третій\~тиждень місяця\~з 18:00 п`ятниці до\~18:00\~неділі з\~правом ночівлі,\~наступний день\~після дня народження дитини, Новий рік, осінні канікули та 1 місяць літніх канікул для оздоровлення, враховуючи бажання та інтереси дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Метою законодавчого закріплення права батьків на спілкування з дитиною і є насамперед захист інтересів дитини. Здійснення батьками своїх прав і виконання обов`язків повинно ґрунтуватися на повазі до прав дитини і її людської гідності. Відповідно до ч. ч. 4, 5\~ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Разом з тим орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до ч. ч. 1, 2\~ст.141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 153 СК України\~передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене. Згідно положень\~ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства"\~дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів; батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У відповідності до\~ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 158 СК України\~встановлено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. За змістом\~ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Одним із принципових положень, закріплених у Декларації прав дитини, проголошеної 20.11.1959 року Генеральною Асамблеєю ООН, є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. ст. 3, 18 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з пунктом 1 статті 3 Конвенції, дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги в якості першочергового міркування при прийнятті в її відношенні будь-яких дій або рішень як в державній, так і в приватній сфері. Більш того, в ньому втілений один з фундаментальних принципів Конвенції. Метою законодавчого закріплення права батьків на спілкування з дитиною і є насамперед захист інтересів дитини. Здійснення батьками своїх прав і виконання обов`язків повинно ґрунтуватися на повазі до прав дитини і її людської гідності. Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради, наданого до суду 30 червня 2021 року, визначено, що з метою збереження родинних стосунків між матір`ю та донькою, беручи до уваги інтереси дитини, прийняття участі [PERSON] у вихованні та утриманні малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , орган опіки та піклування вважає за доцільне надати їй можливість спілкування з дитиною кожний перший та третій тиждень місяця з 18.00 п`ятниці до 18.00 неділі з правом ночівлі, наступний день після дня народження дитини, Новий рік, осінні канікули та 1 місяць літніх канікул для оздоровлення, враховуючи бажання та інтереси дитини. Час та порядок графіку зустрічей може змінюватися за взаємною домовленістю між батьками. Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 13.07.2021 року було задоволено клопотання представника відповідача адвоката [PERSON] та призначено бесіду [PERSON] , [INFO] , з психологом, доручити проведення бесіди з дитячим психологом у Миколаївському міському центрі соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 19 листопада 2021 року на виконання зазначеної ухвали, на адресу суду надійшла наступна інформація від Миколаївського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді. 17.11.2021 року психологом Миколаївського міського центру соціальних служб проведено психологічну роботу, спрямовану на визначення ставлення малолітньої дитини [PERSON] до батька [PERSON] та матері - [PERSON] . В ході роботи з дитиною використовувалися відповідні діагностичні методики визначення ставлення до батьків з урахуванням вікових особливостей. Проаналізувавши отримані результати, встановлено, що дитина як свою сім`ю сприймає себе, батька, бабусю, дідуся, Юлію, Таїсію та [PERSON] . Стосунки з батьком є емоційно близьким, неконфліктними. Між ними спостерігається психоемоційний зв`язок. Батько виступає для [PERSON] значимою особистістю в житті. З його боку вона відчуває любов, піклування, зацікавленість її інтересами. По відношенню до нього має позитивні почуття, орієнтується на його думку. Стосунки з матір`ю є напруженими, емоційно відстороненими. По відношенню до матері має поведінкові прояви, що свідчать про демонстрацію відчуження від одного з батьків, які розлучилися, та віддавання переваги іншому. На даний час будь-які спроби матері налагодити стосунки сприймаються дитиною як загроза щодо порушення відносин з тим з батьків, з яким вона має міцний союз та надає перевагу - з батьком. Мати є важливою особистістю у житті дитини. Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою\~статті 5 СК України\~передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально\~враховувати інтереси дитини. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Суд - це фактично останній інструмент, який підлягає використанню при вирішенні сімейних спорів, коли спір неможливо вирішити іншим шляхом. Водночас розлучення має відбутися таким чином, щоб батько і матір як і раніше співпрацювали при виконанні батьківських обов`язків. \~Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини). \~Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. \~\~У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою\~статті 7 СК України\~сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до\~статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. \~Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя\~статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). \~Згідно зі\~статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства»\~на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Система правосуддя прислухається до дітей, серйозно ставиться до їх думок і має гарантувати захист прав дитини. Дитина, яка внутрішнім законодавством визнається такою, що має достатній рівень розуміння, під час розгляду судовим органом справи, що стосується її, наділяється правами: отримувати всю відповідну інформацію; отримувати консультацію та мати можливість висловлювати свої думки; клопотати про призначення спеціального представника під час розгляду судовим органом справ, бути поінформованою про можливі наслідки реалізації своїх думок та про можливі наслідки будь-якого рішення (статті 3, 4 Європейської конвенції про здійснення прав дітей 1996 року). Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Разом з тим, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не буде відповідати інтересам дитини (стаття 12 Конвенції про права дитини,\~стаття 171 СК України,\~стаття 14 Закону України «Про охорону дитинства»). \~Думка дитини може бути висловлена у письмових доказах (висновках органів опіки та піклування, спеціалістів тощо); електронних доказах (відео-, аудіоматеріалах); висновках психологічної експертизи; показаннях самої дитини, присутньої в залі судового засідання або з використанням режиму відеоконференції. Суд враховує висловлену дитиною думку системно, з`ясовуючи належно фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню питання місця проживання дитини. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб (постанова Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 404/3499/17). При оцінці пояснень дитини необхідно враховувати її вік на момент опитування, рівень розвитку та психологічні особливості, притаманні відповідному віку. Під час судового розгляду суд вислухав пояснення дитини [PERSON] , [INFO] , які вона давала в присутності [PERSON] , завідувача сектору захисту прав, свобод і законних інтересів дітей служби у справах дітей адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради, як органу опіки та піклування. Дитина [PERSON] , [INFO] , у судовому засіданні пояснила, вона проживає з батьком майже все своє життя, що вона любить маму, хоче з нею спілкуватися, але не бажає на даний час залишатися у неї з ночівлею. Це вона пояснила тим, що раніше, коли вона залишалася у мами на ночівлю, мама вкладала її спати, а потім покидала помешкання з подругами на всю ніч, крім того, їй некомфортно знаходитися в приміщенні із новим чоловіком мами. Представник служби у справах дітей [PERSON] у судовому засіданні просила суд врахувати надані пояснення дитини при винесенні рішення. Суд під час розгляду справи прийшов до переконання, що сторонам слід налагодити відносини між собою в частині досягнення належного спільного виховання дитини та знайти спільні мирні шляхи вирішення питання щодо можливості спілкування позивача з дитиною, а позивачу слід дослухатись до побажань своєї дитини щодо необхідності як фізичного, так і духовного розвитку дитину, враховуючи інтереси доньки, такі графіки навчання, додаткових занять, спортивних секцій, стану здоров`я. Крім того, суд наголошує, що саме матері [PERSON] потрібно докласти зусиль, щоб налагодити стійкий емоційний зв`язок з дитиною. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що судом встановлено, що сторони на даний час не можуть дійти спільної згоди, враховуючи пояснення самої дитини, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме в частині встановлення графіку побачень дитини з матір`ю та відходить від запропонованого висновком графіку. Суд вважає за необхідне зазначити про те, що саме батьки, як матір, так і батько, несуть відповідальність по відношенню до малолітньої дитини, та саме вони повинні докласти усіх зусиль для того, щоб у їх дітей виникало прагнення бути як із мамою, так і з татом. При цьому, варто відзначити, що на обох батьках лежить відповідальність за збереження психічної рівноваги дитини, що досягається шляхом уникнення конфліктних, напружених стосунків між батьками, та в родині в цілому, оскільки, саме це в подальшому може бути причиною початку емоційних розладів у дитини. Важливо підтримувати позитивні, неконфліктні взаємини, зберігати незгоду між собою у таємниці від дитини, досягти співробітництва в інтересах дитини. З урахуванням вищевикладеного, на підставі зібраних доказів, приймаючи до уваги пояснення дитини та те, що в добровільному порядку сторони не дійшли згоди щодо визначення порядку спілкування позивачки з дитиною, суд дійшов висновку про необхідність встановити графік спілкування з дитиною наступним чином: Кожну першу та третю суботу місяця з 10.00 години до 19.30 години; Кожну другу та четверту неділю місяця з 10.00 години до 18.00 години. Місце зустрічей, час та порядок графіку зустрічей може змінюватися за взаємною домовленістю між батьками - [PERSON] та [PERSON] , з урахуванням бажання та інтересів дитини [PERSON] щодо визначених зустрічей. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги\~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Outcome: partial