Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-19 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Скржешевський Максим Станіславович, звернулась до Жидачівського районного суду Львівської області із позовом до [PERSON] , в якому просить: розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем 25.01.2019 року у виконавчому комітеті Чорнобаївської сільської ради Білозерського району Херсонської області; після розірвання шлюбу залишити позивачці шлюбне прізвище « [PERSON] »; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі, а саме в розмірі 5000,00 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду з позовною заявою і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 25.01.2019 року у виконавчому комітеті Чорнобаївської сільської ради Білозерського району Херсонської області.За час перебування у шлюбі у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , який має інвалідність по хворобі Гішпрунга. Підставою для розірвання шлюбу, є ті обставини, що у подружжя відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя, відсутнє взажморозуміння. На даний момент сторони не підтримують шлюбних відносин, у кожного окреме госодарство та роздільний бюджет. В теперішній час між сторонами втрачено почуття любові і поваги один до одного. Приймаючи до уваги, що сім`я вже не існує, прожовження подружнього життя неможливе та недоцільне, оскільки суперечитиме особистим інтересам позивача та відповідача. Позивач наполягає на розірванні шлюбу в судовому порядку. Крім того, дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Оскільки для забезпечення належного рівня життя дитини потрібна фінасова участь обох батьків, а відповідач, який є здоровим, працездатним та таким, що отримує дохід, може сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі на рівні 5000,00 грн. Відповідач інших осіб на утриманні не має, він працездатний, отримує дохід, останнє відоме позиваці місце роботи відповідача «Білозерський райавтодор» Дочірнього підприємства «Херсонський облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України», його стан здоров`я дозволяє працювати, а відтак може сплачувати розмір аліментів, про який просить позивач. Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 01.11.2023 року позовну заяву залишено без руху. 08.11.2023 року предствником позивача - адвокатом Скржешевським М.С. подано заяву про усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою від 10.11.2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін у судове засідання. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, однак від представника позивача надійшла заява у якій останній просить розглядати справу за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, 19.02.2024 року подав заяву, згідно якої просить суд розірвати шлюб без його участі.Також просить суд врахувати, що він сплачує 25% ндитині від першого шлюбу - [PERSON] , [INFO] . Офіційно оформлений «Білозерський райавтодор» Дочірнього підприємства «Херсонський облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України». З 24.02.2022 року не працює і не розраховує. Відповідно до вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ч.1 ст.112 Сімейного кодексу Українисуд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу Українисуд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.114 Сімейного кодексу Україниу разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що 25.01.2019 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , укладено шлюб, який зареєстровано у виконавчому комітеті Чорнобаївської сільської ради Білозерського району Херсонської області, актовий запис №02, про що видано свідоцтво про шлюб Серія [NUMBER] від 25.01.2019 року (а.с.32). За час перебування у шлюбі в сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] (а.с.8). Судом встановлено, що сторони не проживають разом, спільного господарства не ведуть та шлюбні відносини між ними фактично припинені, що відповідачем не заперечується. Вирішуючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з даним позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. Таким чином, зважаючи на те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти розірванняч шлюбу, суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов в частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню. На підставі ст. 113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка просить суд після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». Вирішуючи позовну вимогу про стягнення аліментів на утримання дитини, суд враховує таке. Відповідно до довідок №1314-7001891013, №1314-7001891192 від 21.09.2023 року, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , взятті на облік, як внутрішньо переміщені особи 30.08.2022 року та фактично проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с.14-15). Судом встановлено, що малолітній [PERSON] , [INFO] , проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні, що відповідачем не заперечується. Згідно довідки департаменту соціальної політики Кропивницької міської ради серії ДДА №113410, [PERSON] , [INFO] є дитиною з інвалідністю (а.с.9). Відповідно до вимог ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 Сімейного кодексу України визначено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до положень ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За приписами вищезазначених правових норм на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими. За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які платник аліментів зобов`язаний сплачувати щомісячно з метою матеріального утримання дитини. Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. З 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить - 2563 гривні (ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік»). Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України). Як уже зазначалось вище, позивач просить стягнути з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 5000 грн., покликаючись на те, що відповідач інших осіб на утриманні не має, працездатний, отримує дохід, останнє відоме позиваці місце роботи відповідача «Білозерський райавтодор» Дочірнього підприємства «Херсонський облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України», його стан здоров`я дозволяє працювати, а відтак може сплачувати розмір аліментів, який просить позивач. При цьому, суд зазначає, що позивач не надала доказів на підтвердження можливості відповідачем сплачувати аліменти у вказаному розмірі. Посилання позивача на те, що саме така сума може надати їй можливість на належному рівні утримувати сина, враховуючи вартість життя, не є підставою для стягнення аліментів з відповідача у вказаній нею сумі. Одночасно, суд також критично оцінює та не приймає доводи відповідача про те, що останній сплачує 25% дитині від першого шлюбу, оскільки на підтвердження цих обставин не надав суду жодних належних доказів. Також суд враховує те, що батьки мають рівні обов`язки щодо утримання дітей і відповідач має обов`язок брати участь в утриманні своєї дитини. Згідно до ст. 191 ч. 1 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позов. Враховуючи вищезазначені обставини, зокрема постійне проживання дитини з матір`ю, яка здійснює догляд за нею, а також обов`язок обох батьків утримувати дітей та те, що відповідач є особою працездатного віку, зважаючи на законодавчо визначений розмір прожиткового мінімуму на дитину, суд приходить до висновку, що позов про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина підлягає частковому задоволенню, та вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти у твердій грошові сумі розмірі 2563 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 30.10.2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити, що у відповідності до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог. Оскільки, за позовну вимогу про стягнення аліментів на утримання дитини позивач звільнена від сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 550,33 грн., виходячи з розрахунку 2563 грн. (розмір задоволених позовних вимог) х 1073,60 грн. (ставка судового збору): 5000 грн. (розмір заявлених позовних вимог) = 550,33 грн., що буде пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved