Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-26 00:00:00

АТ КБ "ПриватБанк" звернулося в суд із позовом до [PERSON] , [PERSON] з вимогою стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором № НАН2GF01270157 від 12.07.2005 року в розмірі 255501,10 грн. станом на 24.01.2023 року, яка складається з: 220487,49 грн. заборгованості за кредитом (тілом кредиту) та 35013,61 грн. заборгованості за відсотками за користування кредитом. Такі вимоги позивач обґрунтовує тим, що на підставі кредитного договору № НАН2GF01270157 від 12.07.2005 року ПАТ КБ "ПриватБанк" зобов`язалося надати відповідачу [PERSON] кредит у розмірі 36678,87 доларів США на термін до 11.07.2025 року, а [PERSON] зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами в строки та в порядку, що встановлені кредитним договором. З метою забезпечення виконання основного зобов`язання, 12.07.2005 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] укладено договір поруки, за яким поручитель взяла на себе зобов`язання відповідати перед кредитором, на засадах солідарного боржника, за виконання в повному обсязі [PERSON] зобов`язань, що виникли або можуть виникнути в майбутньому на підставі кредитного договору\~№ НАН2GF01270157\~від 12.07.2005\~року.\~26.07.2016\~року між\~ПАТ КБ\~"ПриватБанк"\~та [PERSON] \~було підписано\~додаткову угоду\~до кредитного\~договору №\~НАН2GF01270157\~від 12.07.2005\~року,\~відповідно до\~якої змінено\~валюту кредиту\~з доларів\~США на\~гривню. У зв`язку із неналежним виконанням своїх зобов`язань як Позичальником, так і Поручителями, станом на 24.01.2023 року утворилась заборгованість перед АТ КБ "ПриватБанк", яка склала 255501,10 грн., що складається з: 220487,49 грн. заборгованості за кредитом (тілом кредиту) та 35013,61 грн. заборгованості за відсотками за користування кредитом, яку Банк просить суд стягнути на свою користь. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 07.04.2023 року позовну заяву Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за територіальною підсудністю передано до Фрунзенського районного суду м. Харкова. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 05.05.2023 року відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду в судовому засіданні. 26.05.2023 року від [PERSON] до матеріалів справи надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідачка просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що між нею та АТ КБ "ПриватБанк", 12.07.2005 року було укладено кредитний договір №HAH2GF01270157. Відповідно до п. 1.1. Договору Банк зобов`язався надати Позичальнику кредитні кошти шляхом надання готівки через касу на строк по 11.07.2025 року включно, у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у сумі 36 678,87 доларів США на наступні цілі: придбання квартири за адресою: [ADDRESS] у сумі 29 000,00 доларів США і на оплату страхових платежів у сумі 7678,87 доларів США. Додатковою угодою №1 від 26.07.2016 року до кредитного договору №HAH2GF01270157 від 12.07.2005 року було внесено зміни та валюту кредиту замінено на гривню. Пунктом 1.6. Додаткової угоди встановлено новий графік погашення кредиту (Додаток №1 до Додаткової угоди), який викладено в новій редакції та є невід`ємною частиною Додаткової угоди. Відповідно до пункту 1.6. Додаткової угоди погашення заборгованості за цим договором здійснюється в строки, зазначені в Графіку погашення кредиту, зазначеного в Додатку 1 до Додаткової угоди, що викладено в новій редакції та є невід`ємною частиною Додаткової угоди, а саме, до 11.07.2025 року включно. Пунктом 1.7. Додаткової угоди визначено, що згідно зі ст.ст. 212, 611, 651 Цивільного кодексу України при порушенні Позичальником строків погашення заборгованості, зазначених в Графіку погашення кредиту понад 1460 днів, щодо зобов`язань, строк яких не настав, Сторони узгодили, що терміном повернення кредиту вважається 1460-й день з моменту виникнення порушення. Заборгованість за Кредитом, починаючи з 1461 дня порушення, вважається простроченою. Відповідно до умов пункту 1.1. Кредитного договору, кредитом вважається кредитні кошти, які було надано готівкою на визначені у договорі цілі на строк по 11 липня 2025 року включно. Відповідно до умов Додаткової угоди пункт 1.1. Кредитного договору не змінювався, а отже не змінювався і строк надання кредитних коштів, що підтверджується пунктом 5 Додаткової угоди. Відповідно до пункту 5 Додаткової угоди всі інші умови Договору лишаються незмінними. Згідно пункту 6 Додаткової угоди Додаткова угода вступає в дію з моменту її підписання Сторонами та діє протягом строку дії Договору. Станом на теперішній час або станом на момент подання позовної заяви Банком, строк дії договору не було змінено. Останній платіж за вищевказаним договором від Відповідача надійшов на рахунок Банку - 25.01.2023 року. Банком у позовній заяві не доведено та не додано доказів про наявність простроченої заборгованості за кредитом понад 1460 днів, а також не доведено та не додано доказів щодо зміни строку дії Кредитного договору. А отже строк дії Кредитного договору залишається - 11.07.2025 року включно та у Банка немає підстав на стягнення заборгованості у розмірі 255501,10 грн. достроково до закінчення строку дії договору. Згідно з умовами абзацу третього п. 1.7. Додаткової угоди до Кредитного Договору заборгованість за Кредитом, до 1461 дня порушення, не вважається простроченою. Також, відповідачка зазначає, що банком не залучено до участі у справі її чоловіка [PERSON] та Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву. Банком у позовній заяві не доведено обставин щодо підтвердження надання кредитних коштів у повному обсязі (36678,87 доларів США) шляхом надання готівкою, згідно умов договору, розрахунок відсотків за користування кредитом та комісії від суми наданого кредиту в повному обсязі до позовної заяви не долучений, не доведено обставин щодо завершення строку дії договору. Також, відсутні докази надсилання відповідачам претензії щодо заборгованості та копії позовної заяви, не надав документального підтвердження надсилання такої претензії належному Відповідачу. За таких обставин, доводи АТ КБ «ПриватБанк» про те, що станом на момент подання позову мається заборгованість у вказаних у позові сумах не доведена, а отже наявні всі підстави для відмови в задоволенні позовних вимог. 19.06.2024 року до матеріалів справи надійшла відповідь на відзив АТ КБ\~"ПриватБанк",\~відповідно до\~якої зазначено,\~що Банком\~виконано всі\~умови укладеного\~між сторонами\~кредитного договору\~№ НАН2GF01270157\~від 12.07.2005\~року.\~Також,\~зазначено,\~що предметом позову, який підлягає доказуванню є розмір заборгованості за кредитним договором та Банк надав суду докази щодо наявності заборгованості за Договором (розрахунок заборгованості, виписку по рахунку). Відповідачі, в свою чергу, не спростували докази, надані Банком щодо цього факту. Отримавши кредитні кошти, боржник протягом тривалого часу сплачував чергові платежі по кредиту, на підтвердження цього надана виписка по рахунку. Таким чином, відповідно до ч. 2 ст. 638, ч. 2 ст. 642 ЦК України договір є дійсним, тобто фактичне прийняття пропозиції укладання договору дією. Твердження боржника, що банк не виконав свою частину умов кредитного договору щодо видачі коштів не відповідають дійсності. Також, у відзиві зазначено, що законом не встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання спірних правовідносин, однак Банком на адресу сторін направлялась відповідна претензія, яка не була задоволена. Одночасно, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Так, на даний час, відповідачі належним чином свої зобов`язання за Кредитним Договором не виконали, у зв`язку із чим наявні підстави для задоволення позовних вимог Банку в повному обсязі. 10.11.2023 року та 21.02.2024 року до матеріалів справи надійшла заява про долучення додаткових розрахунків за спірним кредитним договором. В судовому засіданні уповноважений представник позивача Рак Д.С. підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просив суд їх задовольнити з підстав, зазначених в позовній заяві. В судовому засіданні уповноважений представник відповідача [PERSON] - адвокат Гордейчук В.В. просив суд відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі з підстав, зазначених у відзиві на позов, зокрема зазначав, що строк вимоги за кредитним договором не настав. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомила, будь-яких заяв та клопотань не надала. З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані сторонами судового процесу докази, вислухавши представників позивача та першого відповідача, суд встановив наступне. 12.07.2005\~року між\~АТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] укладено кредитний договір № НАН2GF01270157, відповідно до п. 1.1 якого Банк зобов`язується надати позичальнику кредитні кошти шляхом: надання готівки через касу на строк по 11.07.2025 року включно, у вигляді непоновлювальної кредитної лінії в сумі 36678,87 дол. США на наступні цілі: придбання квартири за адресою: [ADDRESS] у сумі 29000,00 доларів США і на оплату страхових платежів у сумі 7678,87 доларів США, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,93% на місця на суму залишку заборгованості зк Кредитом і комісії у розмірі 0,18% від суми наданого кредиту щомісячно в період сплати плюс сума, розрахована відповідно до п. 3.11 даного договору. Погашення заборгованості за цим договором здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з "12" по "17" число кожного місяця позичальник повинен надати Банку кошти (щомісячний платіж" згідно графіка, зазначеного в додатку 1 для погашення заборгованості за Кредитним договором, що складається з заборгованості за кредитом, відсотками та комісією. Згідно з п.п. 2.1.1. п. 2.1. цього кредитного договору банк зобов`язується надати кредит шляхом і у межах сум, обумовлених у п. 1.1 даного договору, а також за умови виконання позичальником умов, передбачених п. 2.2.6. даного договору. Відповідно до п.п. 2.2.1.-2.2.4. п.2.2. вказаного кредитного договору позичальник зобов`язується: використати кредит на цілі, зазначені в п. 1.1 даного договору; сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до п. 1.1, 3.1, 3.2 даного договору; повну сплату відсотків за користування кредитом здійснити не пізніше дати фактичного повного погашення кредиту; сплатити банку комісію згідно п.п.1.1 та п. 3.11 даного договору. Пунктами 3.1.-3.2. зазначеного кредитного договору передбачено, що за користування кредитом у період з дати списання коштів із кредитного рахунку до дати погашення кредиту позичальник щомісяця в період сплати сплачує відсотки в розмірі, зазначеному в п. 1.1 даного договору. Згідно ст. 549 ЦК України, при порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, передбачених п.п. 1.1, 2.3.1, 2.3.2, 3.3 даного Договору, позичальник сплачує Банку відсотки за користування Кредитом у розмірі 2,28%, розраховані від суми залишку непогашеної заборгованості за Кредитом. Розраховані відповідно до цього пункту договору відсотки сплачуються позичальником окремо понад зазначену в п. 1.1 суми щомісячного платежу по кредиту разом з несплаченим залишком попереднього платежу. Згідно з п. 4.1. цього кредитного договору при порушенні позичальником будь-якого зобов`язання, передбачених п.п.2.2.2, 2.2.3 даного договору, банк має право нарахувати, а позичальник зобов`язується сплатити банку пеню в розмірі 1,00% від суми непогашеної заборгованості за кожний день прострочення платежу. З п. 2.1. статуту АТ КБ "ПриватБанк" встановлено, що АТ КБ "ПриватБанк" є правонаступником всіх прав та зобов`язань ПАТ КБ "ПриватБанк". Встановлено та сторонами не оспорюється факт укладання між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] кредитного договору від 12.07.2005 року та додаткових угод до нього, які є невід`ємними частинами основного кредитного договору. Факт отримання грошових коштів та наявності між сторонами у справі кредитних правовідносин відповідачами під час розгляду справи належними та допустимими доказам не спростований. Також,\~матеріалами справи підтверджено, що кредитні кошти позичальник [PERSON] отримала і відповідно до розрахунку заборгованості по кредитному договору частково погашала кредит. 26.07.2016\~року між\~ ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] \~ укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору № НАН2GF01270157 від 12.07.2005 року, відповідно до якої сторони дійшли згоди внести зміни в кредитний договір НАН2GF01270157 від 12.07.2005 року. Зокрема, пунктами 1-7 зазначеної додаткової угоди передбачено такі умови. Замінити валюту кредиту за договором з долара США на гривню. Заміна валюти кредиту здійснюється за курсом НБУ гривні до долара США, який на дату укладення цієї додаткової угоди складає 24,787745 грн. за один дол. США. Суму заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання цієї додаткової угоди зменшити на 71486,87 грн., а саме: відсотки у розмірі 32962,00 грн., комісія у розмірі 7219,68 грн., пеня у розмірі 31305,19 грн. Суму заборгованості за кредитом в розмірі 88734,50 грн. та сума заборгованості за відсотками, комісіями, пенею в розмірі 71486,87 грн. анулюється та є спрощенням боргу для позичальника. За користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати Банку відсотки в розмірі 18% річних у строк, зазначений в Графіку погашення кредиту. Позичальник зобов`язується здійснювати погашення кредиту в строки, зазначені в графіку погашення кредиту (Додаток №1 до цієї Додаткової угоди), що викладається в новій редакції та є невід`ємною частиною цієї угоди. В разі порушення позичальником строків по сплаті відсотків за користування кредитом та винагород, зазначених в Договорі, згідно ст. 212, 611, 651 ЦК України сторони узгодили протягом неналежного виконання позичальником зобовязань по сплаті відсотків за користування кредитом та винагород, передбачених Договором, далі Плата за Кредитом. Плата за Кредитом нараховується банком у розмірі фактично сплаченої позичальником. При цьому, позичальник за весь період неналежного виконання зобовязань по сплаті за Кредитом сплачує Банку неустойку в розмірі: 100% від розміру неналежно сплачених відсотків за користування кредитом та 100% від розміру неналежно сплачених винагород, передбачених Договором. Згідно ст.ст. 212, 611, 651 ЦК України при порушенні позичальником строків погашення заборгованості, зазначених в графіку погашення кредиту, за цим договором, понад 1460 днів, щодо зобов`язань, строк яких не настав, сторони узгодили, що терміном повернення кредиту вважається 1460 день з моменту виникнення порушення. Заборгованість за кредитом, починаючи з 1461 дня порушення, вважається просроченою. Терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 50 (п`ятдесят) років. Всі інші умови договору лишаються незмінними. Ця додаткова угода вступає в дію з моменту її підписання сторонами та діє протягом дії договору. Згідно з розрахунком, доданим до позовної заяви АТ КБ "Приватбанк", станом на 24.01.2023 року заборгованість за договором № НАН2GF01270157 від 12.07.2005 року становить 255501,10 грн., яка складається з: 220487,49 грн. заборгованість за кредитом (тілом кредиту) та 35013,61 грн. заборгованості за відсотками за користування кредитом. За приписами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, тобто норми про договір позики. Положеннями ч. 1 ст. 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦКУкраїни позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів,їх розмір визначається нарівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частиною 1 ст. 1050 ЦК України закріплено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Порушення відповідачами своїх зобов`язань за кредитним договором фактично доведене матеріалами справи. Положеннями ч. 2 ст. 1050 ЦК України передбачені наслідки порушення договору начальником, а саме - якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася. Аналіз зазначеної норми Закону дає можливість стверджувати про наявність права Кредитора вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, за наявності самого факту порушення боржником своїх зобов`язань щодо внесення періодичного платежу, незалежно від інших умов договору. Представник відповідачки [PERSON] вказує на передчасність позову, покликаючись на пункт додаткової угоди №1 від 26.07.2016 року, яким встановлено, що у разі порушення Позичальником строків погашення заборгованості, зазначених у Графіку погашення кредиту понад 1460 днів щодо зобов`язань, строк яких не настав, Сторони узгодили, що терміном повернення кредиту вважається 1460-й пень з моменту виникнення порушення. Заборгованість за Кредитом, починаючи з 1461 дня порушення, вважається простроченою. Проте, вказана умова договору містить у собі лише додаткову гарантію Кредитора щодо захисту своїх прав та законних інтересів, а не підміняє собою гарантоване ч. 2 ст. 1050 ЦК України право на дострокове стягнення залишку заборгованості у разі порушення Боржником своїх зобов`язань. Зазначена умова договору у першу чергу стосується права Банку нараховувати відсотки на прострочену заборгованість, оскільки за певних обставин визначає увесь залишок заборгованості як прострочений. Водночас, зазначена умова договору жодним чином не впливає на частину заборгованості, строк погашення якої вже настав (згідно Графіку), однак Відповідачкою відповідні платежі не внесені, тобто простроченої заборгованості, а отже і на право Банку вимагати залишок непогашеної суми боргу відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Крім того, відповідно до п. 2.3.6 Договору визначено право Банку стягувати Кредит до настання дати, передбаченої п. 1.1. вказаного Договору, в тому числі шляхом звернення стягнення на заставне майно, при настанні умов передбачених п. 2.3.2. Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому законодавство визначає різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), постановах Верховного Суду від 10 серпня 2022 року у справі № 754/16771/17 (провадження № 61-12636св21), від 01 вересня 2022 року у справі № 225/3427/15-ц (провадження № 61-18053св21) зазначено: «право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання»; «звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено у судовому рішенні. Якщо за рішенням суду про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана у повному обсязі, кредитор має лише право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а тому після вимоги про дострокове повернення всієї суми заборгованості за кредитним договором, банк мав право на стягнення з позичальника тільки сум, нарахованих відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не на стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом, комісії та пені». За умовами кредитного договору № НАН2GF01270157 від 12.07.2005 року сторони погодили кінцевий термін погашення кредиту по 11.07.2025 року включно. 10.01.2023 року АТ КБ "ПриватБанк" направило на адресу [PERSON] та [PERSON] повідомлення про наявність простроченої заборгованості в розмірі 76200,46 грн., з яких: 45351,12 грн. заборгованість за кредитом та 30849,34 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом. Просив у термін не пізніше 30 календарних днів з дати одержання цього повідомлення погасити прострочену заборгованість. В разі незадоволення/ігнорування претензії Банк вказав, що буде змушений примусово стягнути заборгованість за кредитним договором в порядку, передбаченому законодавством України. Проте, матеріали справи не містять належних доказів того, що відповідачі отримали вищевказане повідомлення. В подальшому, поштою 24.02.2023 року банк звернувся до суду з даним позовом та просив повернути суму кредиту в повному обсязі, а також нараховані проценти. При цьому, розрахунок заборгованості здійснено станом на 24.01.2023 року. Отже, суд вважає, що банком відповідачам пред`явлена вимога з оплати кредиту у зв`язку із наявністю заборгованості, яка виконана не була, тому право на дострокове стягнення виникло у банку з 24.02.2023 року (дата подачі даного позову до суду) і з цього часу строк кредитного договору банком був змінений і банк не мав підстав здійснювати нарахування відсотків. Всі кошти, які надійшли після 24.02.2023 року на виконання умов кредитного договору № НАН2GF01270157 від 12.07.2005 року, мають бути зараховані лише на оплату нарахованої заборгованості станом на день припинення зобов`язання, тобто на 24.02.2023 року. Таким чином, зазначена умова договору у першу чергу стосується права Банку нараховувати відсотки на прострочену заборгованість, оскільки за певних обставин визначає увесь залишок заборгованості як прострочений. Водночас, зазначена умова договору жодним чином не впливає на частину заборгованості, строк погашення якої вже настав (згідно Графіку), однак Відповідачем відповідні платежі не внесені, тобто простроченої заборгованості, а отже і на право Банку вимагати залишок непогашеної суми боргу відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України. За положеннями статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Таким чином, внаслідок неналежного\~виконання відповідачкою [PERSON] зобов`язань щодо повернення кредитних коштів утворилась заборгованість, яка станом на 24.01.2023 року складає 255501,10 грн. в тому числі: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) в розмірі 874926,57 грн. та заборгованість по відсоткам (в т.ч. прострочена) в розмірі 29791,91 грн. Вказана заборгованість підтверджується випискою по картковому рахунку та розрахунком представника позивача, який не спростований відповідачами. Разом з тим, за положеннями частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Виконання зобов`язання може забезпечуватися порукою, як одним із видів забезпечення виконання зобов`язання (частина перша статті 546 ЦК України). Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 547 ЦК України). За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України). Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частина друга статті 554 ЦК України). Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання. Підставою поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника. Обсяг відповідальності поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України). За змістом статті 559 ЦК України зміна обсягу зобов`язань боржника може бути підставою для припинення поруки. Зокрема, частиною першою цієї статті (у редакції, чинній на момент укладання договору поруки) було передбачено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення його обсягу відповідальності. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо. Висновок про припинення поруки на підставі частини першої статті 559 ЦК України залежить від установлених судом обставин щодо обсягу зобов`язання, на виконання якого надано поруку, та збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок зміни без його згоди забезпеченого зобов`язання. Для цього судам необхідно дослідити відповідні умови кредитного договору та договору поруки щодо порядку погодження поручителем змін до основного зобов`язання. Такі правові висновки щодо застосування статті 559 ЦК України наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 755/18438/16-ц (провадження № 14-275цс19). Приписи частини першої статті 559 ЦК України передбачають спеціальне регулювання порядку зміни забезпеченого порукою зобов`язання, а відтак і договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника з урахуванням волевиявлення та повідомлення, крім сторін цього договору, також поручителя і встановлюють правові наслідки неодержання згоди поручителя. Умови договору поруки про те, що поручитель при укладанні цього договору дає свою згоду на збільшення основного зобов`язання, не виключають необхідності узгодження певних вчинених в односторонньому порядку змін до основного зобов`язання із поручителем у належній формі. Аналогічні висновки містяться у пунктах 6.21, 6.22 та 6.27. постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 910/13109/18 (провадження № 12-7гс20). В судовому засіданні встановлено, що після укладення договору поруки від 12.07.2005 року, укладено додаткову угоду від 26.07.2016 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] до кредитного договору № НАН2GF01270157 від 12.07.2005 року. В матеріалах справи міститься договір поруки, в якому зазначено в п. 21, що датою його укладення є 26.07.2016 року, проте, поручитель [PERSON] підписала його 01.08.2016 року. Таким чином, судом достовірно не встановлено те, що [PERSON] , як поручитель, давала свою згоду на зміну умов договору. З огляду на викладене, установивши, що додатковою угодою від 26.07.2016 року до кредитного договору № НАН2GF01270157 від 12.07.2005 року змінено обсяг відповідальності позичальника, [PERSON] , як поручитель, згоди на зміну обсягу своєї відповідальності не надавала і про такі зміни повідомлена не була, суд дійшов висновку про припинення поруки. Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 21 лютого 2023 року у справі № 463/2979/21 (провадження № 61-10071св22). Враховуючи те, що порука [PERSON] припинена, заборгованість підлягає стягненню лише з [PERSON] .. Враховуючи обставини справи в сукупності і взаємозв`язку із нормами права, якими вони врегульовані, суд приходить до висновку про те, що вимоги АТ КБ\~"ПриватБанк" про стягнення з [PERSON] заборгованості в розмірі 255501,10 грн. станом на 24.01.2023 року, є обґрунтованими, доведеними та підлягають до задоволенню. В ході судового розгляду цієї справи не знайшли свого підтвердження належними, допустимими та достатніми доказами обставини, на які сторона відповідача посилалася в обґрунтування своїх заперечень щодо заявлених позовних вимог. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України, а саме з відповідачки на користь позивача стягуються витрати по оплаті судового збору в сумі 3832,52 грн. На підставі викладеного і

Outcome: partial