Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-12 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якої дії представник адвокат Батраков М.Ю., звернулася до суду з позовом до [PERSON] , про позбавлення його батьківських прав стосовно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] та стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини, зазначивши третьою особою - Виконавчий комітет Новодністровської міської ради як орган опіки та піклування. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з часу розірвання шлюбу відповідач жодного разу не бачив дитину, ніяким чином не піклується про нього, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться успіхами [PERSON] , станом здоров?я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для отримання ним освіти - тобто створились умови, які тільки шкодять інтересам дитини. Відповідач покладених на нього законом обов?язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні сина. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку [PERSON] . Дитина знаходиться на повному утриманні матері. На підставі викладеного, [PERSON] просить суд позбавити батьківських прав - [PERSON] та стягнути з останнього аліменти у розмірі від його заробітку (доходу) на утримання малолітнього сина [PERSON] . Ухвалою Новодністровського міського суду Чернівецької області від 16.01.2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Позивач та її представник у підготовче засідання не з`явилися, надали суду заяви, в яких просили справу розглянути за їх відсутності, також зазначили, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач у підготовче засідання також не з`явився, подав 13.02.2024 року заяву, в якій не заперечував проти позбавлення його батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON] , що свідчить про визнання відповідачем позовних вимог [PERSON] . Представник Виконавчого комітету\~Новодністровської міської\~ради як\~орган опіки\~та піклуванняу\~підготовче засідання\~не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без участі їх представника. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 статті 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Судом досліджуються представлені письмові докази на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилався позивач. Судом установлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Відомості про батька записані відповідно до ст. 122 СК України (а.с. 12). Дитина та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10,11,15). Актом обстеження сім`ї від 30.10.2023 року та актом від 15.01.2024 року засвідчено, що [PERSON] проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Зі слів дитини з татом зв`язок не підтримує та не пам`ятає, коли була зустріч з татом (а.с.18). З наданої суду характеристики на учня 6-Б класу [PERSON] вбачається, що матір цікавиться успіхами сина, постійно підтримує зв`язок з школою та класним керівником, систематично відвідує батьківські збори (а.с.19). Відповідно до довідки від 06.10.2023 року, за період навчання (2022/2023, 2023/2024) батько [PERSON] не брав участі у вихованні сина, жодного разу не відвідував батьківські збори, не спілкувався з вчителями, не цікавився навчанням та поведінкою [PERSON] (а.с.20). Позивач надала довідки з місця роботи №ДБ-00000042 від 05.10.2023 року, №3/123 від 05.10.2023 року та характеристику від 05.10.2023 року, із яких вбачається, що сукупний дохід позивача за рік становить 130\~513,83 грн. без утримання податків; працює з 08 грудня 2016 року по теперішній час техніком 1 категорії відділу капітального будівництва; зарекомендувала себе як відповідальну та дисципліновану працівницю (а.с.21-23). Як вбачається із заключення ЛКК №20, 21 від 10.01.2024 року, виданих комунальним некомерційним підприємством Центр первинної медико-санітарної допомоги м.Новодністровськ, [PERSON] та [PERSON] здорові (а.с.16-17). Згідно з рішенням Виконавчого комітету Новодністровської міської ради від 10.11.2023 за №219/15, затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до його малолітнього сина, [PERSON] , де вказано, що для забезпечення найкращих інтересів дитини, беручи до уваги заяву [PERSON] та додані до неї документи, Виконавчий комітет Новодністровської міської ради, як орган опіки і піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до його малолітнього сина [PERSON] (а.с.24). Згідно зі ст.ст.12, 81, 82 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Проводячи оцінку досліджених доказів, суд вважає, що вони відповідають змісту статей 77, 80 ЦПК України щодо належності, допустимості, достовірності кожного з них окремо та у своїй сукупності, та відповідно достатності їх для прийняття у справі законного та справедливого рішення. У суду відсутні мотиви, які є підставою для відхилення цих доказів та про їх відхилення не заявлено клопотання жодної із сторін. Враховуючи наведене, досліджуючи представлені суду докази, суд дійшов висновку про доведеність позовних вимог, а саме, що відповідач [PERSON] не виконує своїх батьківських обов`язків стосовно [PERSON] , [INFO] . Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, ст. 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про дитину. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст. 165 СК України). Ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини має місце, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною. В обсязі, необхідного для її самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини і допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо. На підставі викладеного, враховуючи, що відповідач протягом тривалого часу не виконує батьківські обов`язки щодо своєї дитини [PERSON] , не цікавиться його життям, не приймає участі в його вихованні, не надає матеріальної допомоги на його утримання, не відвідує та не спілкується з дитиною без поважних причин, що є свідомим ухиленням відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, таке невиконання батьківських обов`язків не пов`язане із наявністю душевної хвороби чи іншого тяжкого захворювання або з інших незалежних причин, приймаючи до уваги висновок органу опіки та піклування, яким встановлений факт невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків, необхідно дійти висновку, що позбавлення відповідача батьківських прав відносно [PERSON] , відповідає інтересам дитини, та з урахуванням відношення відповідача до своїх батьківських обов`язків, необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно ч.ч. 2, 3\~ст. 166 СК України\~особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. \~\~ \~ \~ \~ \~\~За приписами\~ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч. 3\~ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2\~ст. 182 СК України\~розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років з 1 січня 2024р. становить 3196, 00 грн. Суд враховує, що виключно позивачці, як матері дитини, із якою остання проживає, належить право визначення способу стягнення аліментів із відповідача - батька дитини, а тому стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання їхнього сина слід проводити у частці від усіх видів заробітку (доходу) відповідача. При визначенні розміру частки заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, суд вважає, що аліменти слід стягувати в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, відтак позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Визначений вище розмір аліментів, на думку суду, є обґрунтованим, справедливим та таким, що не порушуватиме права дитини. Відповідно до ч. 1\~ст. 191 СК України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно п. 1 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Проте, положеннями статті 142 ЦПК України передбачено порядок розподілу судових витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду. За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічна норма викладена і в ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Таким чином, якщо відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то в судовому рішенні повинно бути вирішено питання про повернення позивачу з державного бюджету половини сплаченого ним судового збору при поданні позовної заяви, а інша половина судового збору покладається на відповідача. На підставі викладеного, оскільки до початку розгляду справи по суті від відповідача надійшла заява про визнання позову, при подачі позову до суду позивачем сплачений судовий збір за вимогу про позбавлення батьківських прав у розмірі 1211,20 грн. і суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог повністю, наявні підстави для повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору при поданні позову та стягнення із відповідача на користь [PERSON] решти 50 відсотків судового збору. Так як\~позивач відповідно\~до п.\~3\~ч.\~1\~ст.\~5\~Закону України\~«Про судовий\~збір» звільнена\~від сплати\~судового збору\~в частині\~вимоги про\~стягнення аліментів,\~враховуючи положення\~ст.\~141\~та 142\~ЦПК України,\~такий підлягає\~стягненню із\~відповідача на\~користь держави\~в розмірі\~50відсотків\~судового збору\~в сумі 605, 60 грн.

Outcome: approved