Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-25 00:00:00

Позивач [PERSON] через представника адвоката Замшу Д.Д. звернувся до суду із позовною заявою про в встановлення факту родинних відносин та визнання недійсним договору купівлі-продажу, обґрунтовуючи позов тим, що [INFO] у віці 103 років померла [PERSON] 1901 року народження, після її смерті відкрилася спадщина. Вказує, що [PERSON] була його бабусею. З лютого 1965 року [PERSON] була пенсіонером за віком, постійно проживала в с.Дібрівка Бобринецького району Кіровоградської області. Однак, підтвердити факт родинних стосунків між ним та [PERSON] документально він не має змоги. Крім того, у березні 2021 року він від [PERSON] дізнався про угоду купівлі-продажу права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом від 15.05.2000 року, яка укладена між [PERSON] , та громадянкою [PERSON] , згодом остання отримала Державин акт на право приватної власності на землю ІІ-КР № 024625 від 02.07.2001 року. Вказує, що відчуження права на земельну частку (пай) відбулося в період дії заборони на таке відчуження. Позивач також здійснював догляд за [PERSON] , однак йому невідомо було про наявність як права на земельну частку (пай) так і про договір. Також звертає увагу на той факт, що довіреність на представництво інтересів [PERSON] видана 12.05.2000 року, а сама угода складена15.05.2000 року. Також йому відомо, що [PERSON] , яка є також родичкою [PERSON] , стверджувала, що будь-яких довіреностей від [PERSON] на представництво її інтересів вона не отримувала, будь- яких угод від її імені вона не укладала.Ввважає, що підпис від імені [PERSON] на купівлі-продажу тільки ззовні схожий на її підпис, тому вважає цей договір недійсним. \~ \~ \~ \~Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 03 серпня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 20 жовтня 2023 року клопотання представника позивача адвоката Замши Д.Д.про витребування письмових доказів задоволено. Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 03.11.2023 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] та представник позивача адвокат Замша Д.Д. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити з підстав зазначених у позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник відповідача [PERSON] адвокат Яриш Д.В. в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив у повному обсязі та просив суд відмовити в їх задоволенні. До суду подав відзив, який обґрунтований тим, що позивач [PERSON] просить встановити юридичний факт про те, що померла громадянка [PERSON] 1901 року народження є його рідною бабусею. При цьому, [PERSON] зазначає, що встановлення даного факту йому потрібне для оформлення права на спадщину в порядку, визначеному законом. Вказує, що [PERSON] , [PERSON] , до дня своєї смерті постійно проживала зі своєю донькою [PERSON] , а тому остання є такою що прийняла спадщину (ч.3 ст. 1268 ЦК України). В свою чергу, відповідач [PERSON] не являється спадкоємцем [PERSON] , а тому є неналежним відповідачем у даній справі в частині позовних вимог щодо встановлення факту родинних відносин. В своєму позові позивач [PERSON] зазначає, що [PERSON] , на підставі сертифікату КР № 0077932 та договору купівлі-продажу від 15.05.2000 року № 940 отримала Державний акт на право приватної власності на землю II КР № 024625 від 02.07.2001 року. Однак, позивачем не взято до уваги, що з моменту видачі Державного акта, вищезгадані сертифікат та договір купівлі-продажу втратили свою юридичну силу, а тому не можуть бути визнані недійсними. Крім того, орієнтовно у 2021 році [PERSON] продала спірну земельну ділянку за нотаріально-посвідченим договором купівлі-продажу громадянину [PERSON] . Тому на даний час [PERSON] вже не являється власником земельної ділянки. За таких обставин визнання недійсним договору купівлі-продажу права на земельну частку пай від 15.05.2000 року в судовому порядку не призведе до відновлення прав позивача (в разі доведення їх порушення). Крім того вказує, що 12 травня 2000 року [PERSON] домовилася про купівлю права на земельну частку (пай) особисто з [PERSON] , яка у присутності нотаріуса висловила свою згоду на продаж своєї земельної частки. При цій розмові були також присутні рідна дочка [PERSON] - [PERSON] та рідний онук - [PERSON] . Тобто ще 12.05.2000 році цим особам було відомо про намір [PERSON] продажу права на земельну частку (пай). Як вбачається зі свідоцтва про смерть [NUMBER] від 15.09.2004 року [PERSON] померла [INFO] , тобто майже через чотири роки після укладення договору купівлі-продажу. За життя [PERSON] в межах трирічного строку позовної давності до суду не зверталася з позовом про оскарження договору купівлі-продажу належної їй земельної частки (паю). Спадкоємці [PERSON] - [PERSON] (дочка) та [PERSON] (онук) будучи обізнаними з укладенням [PERSON] договору купівлі-продажу також не зверталися до суду за його оскарження. Ввважає, що позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду без поважних причин. Вказує, що [PERSON] , будучи сватом відповідача [PERSON] , допомагав переоформити сертифікат КР № 0077932 на державний акт на право приватної власності на землю II КР № 024625 від 02.07.2001 року. Також він був добре обізнаний в кого [PERSON] придбала земельну ділянку, коли і за яких обставин. На цій підставі просить відмовити в задоволені позову в повному обсязі та стягнути витрати на правничу допомогу (а.с.48-53). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, до суду не надійшло заяв чи клопотань. Відзив також не подав. Згідно ч. 8\~ст. 178 ЦПК України\~у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши письмові докази в їх сукупності приходить до висновку про відмову в задоволенні позову виходячи з наступного. Як передбачено ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.ч. 1,5,6\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] у віці 103 років померла [PERSON] , 1901 року народження, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Бобринецького районного управління юстиції видано свідоцтво про смерть від 15.09.2001 року (а.с.10). За життя [PERSON] 15.05.2000 року уклада з [PERSON] договів купівлі-продажу права на земельну частку (пай), площею 6,18 га в земельній ділянці колишнього КСП ім. XX з`їзду КПРС Бобринецького району, яке належало їй на підставі сертифікату КР № 0077932 виданим Бобринецькою районною державною адміністрацією 03.10.1997 року за №554. Вказаний договір укладено у письмовій формі, посвідчено натаріально та зареєстровано у реєстрі за №940 (а.с.12). З державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ- КР №024625 від 02.07.2001 року, встановлено, що [PERSON] на праві приватної власністі належить земельна ділянка площею, 5,68 га, що розташована на території Бобринецької міської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.13). Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 25.10.2023 року №74468014 та Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 25.10.2023 року №74467990 спадкова справа після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , Бобринецької державною нотаріальною конторою Кіровоградської області не заводилася (а.с.74-76). Відповідно до частини 1 статті\~2\~ЦПК\~України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття\~5\~ЦПК\~України). Положеннями статей\~15,\~16\~ЦК\~України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (пункт 5 частини другої статті 293 ЦПК України). Відповідно до пункту 1 частини першої статті\~315\~ЦПК\~України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Юридичні факти - це життєві обставини чи факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин. Встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб в судовому порядку можливо лише тоді, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. За наявності спору про право суд у порядку позовного провадження може розглядати справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в тому числі й факту родинних відносин, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення або особа не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факти, що мають юридичне значення. Зокрема, справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Попри те, звертаючись до суду з позовом у цій справі, [PERSON] посилався на те, що він є рідним онуком померлої [PERSON] , але жодного належного та допустимого доказу на підтвердження цього факту до суду не надав. Також позивач не довів належними та допустимими доказами тих обставин, що він є спадкоємцем майна померлої [PERSON] , та що він прийняв спадщину після її смерті або вважаються такими, який прийняв спадщину. Відповідно до статті\~1216\~ЦК\~України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею\~1217\~ЦК\~України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі статтею\~1218\~ЦПК\~України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (частина перша статті\~1220\~ЦК\~України). Відповідно до частини першої статті\~1266\~ЦК\~України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша\~статті 1269 ЦК України). За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81\~ЦПК\~України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті\~77\~ЦПК\~України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття\~79\~ЦПК\~України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті\~80\~ЦПК\~України). За змістом статті\~89\~ЦПК\~України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оскільки позивачем не доведено в судовому засіданні належними та допустимими доказами того, що позивач є спадкоємцем майна померлої [PERSON] , який прийняв або вважається таким, що прийняв спадщину, тому не довів й порушення його права спадкоємця спірним договором купівлі- продажу земельної частки (паю) від 15.05.2000 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого 15.05.2000 року в.о. державного нотаріуса Бобринецької державної нотаріальної контори. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. Разом із тим Велика Палата Верховного Суду констатує, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Аналогічні правові\~позиції викладені\~в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06.10.2022 року у справі №925/593/21 та КГС ВС від 29\~серпня 2023\~року у справі №\~910/5958/20. Реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, позивач зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, у свою чергу, - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує такі свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 лютого 2022 року у cправі №\~\~922/1045/21. Оскільки позивачем не доведено, а ні факту родинних відносин із спадкодавцем, а ні факту прийняття спадщини, а також позивачем у справі про визнання недійсним правочину також не доведено, що він є заінтересованою особою, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин, тому наявні всі підстави для відмови в позові. Враховуючи вищевикладене, суд відмовляє в задоволені позову в повному обсязі з підстав необґрунтованості та недоведеності позовних вимог. Крім того, від представника відповідача [PERSON] адвоката Яриш Д.В. до суду надійшла заява про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 12000,00 грн. За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1-4\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений\~ст. 141 ЦПК України, у відповідності до ч. ч. 1, 2 якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до вимог ч.8\~ст.141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно ч. 4\~ст. 137 ЦПК України\~розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Неспівмірність витрат на правничу допомогу із передбаченими законом критеріями є підставою для подання стороною-опонентом клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка подає таке клопотання, але стороною відповідача такого клопотання не заявлено. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входять до предмету доказування у справі. Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару\~або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів\~на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам, в іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду при розгляді справи\~№ 910/13071/19.\~ Відповідно до\~ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. За приписами ч. 3\~ст. 27 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу врегульовано\~Главою 63 Цивільного Кодексу України. Зокрема,\~ст. 903 ЦК України\~передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Стаття 632 ЦК України\~регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадку і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна в договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору. Згідно\~ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначається в договорі про надання правової допомоги. \~ \~ \~ \~Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та\\або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами\~статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом у постанові від 06.03.2019 року у справі № 922/1163/18. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи. Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат. Згідно ч. 4\~ст. 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Судом встановлено, що при подачі відзиву до суду представник відповідача [PERSON] адвокат Яриш Д.В. визначив орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу у справі в сумі 9000,00 грн. 21 серпня 2023 року між [PERSON] та адвокатом Яриш Дмитром Валерійовичем, укладено Договір про надання правової/правничої допомоги, відповідно до якого адвокат зобов`язується надати клієнту правову допомогу у даній справі (а.с.113-114). Відповідно даного договору розділу 1 п.п.1.1 адвокат зобов`язується за завданням замовника надавати замовнику правову допомогу , а замовник зобов`язується оплатити надання послуг та фактичні витрати адвоката, необхідні для виконання цього договору. 05 лютого 2024 року між [PERSON] та адвокатом Яриш Дмитром Валерійовичем, укладено Додаткову угоду №1 до договору про надання правової/правничої допомоги від 21 серпня 2023 року, якою погоджено вартість послуг (а.с.115). Згідно даної Додаткової угоди, п.п.2.1. надання правової (правничої) допомоги, а саме представництво інтересів замовника в суді першої інстанції, аналіз судової практики в подібних спорах, підготовка та подання відзиву, процесуальних заяв та клопотань, участь в судових засіданнях в суді першої інстанції, тощо, становить фіксований розмір гонорару 12000,00 грн. На виконання умов договору позивачем надано до суду детальний опис (надання послуг) до договору про надання правової/правничої допомоги від 21.08.2023 року (а.с.116) та акт приймання передачі до Договору про надання правової/правничої допомоги від 21.08.2023 року (а.с.117). Отже, враховуючи, що у задоволені позову відмовлено повністю, відповідач отримав правову допомогу та поніс витрати на правову допомогу, з урахуванням складності справи та фактично виконаних робіт, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку про те, що заяву представника відповідача [PERSON] адвоката Яриш Д.В. слід задовольнити та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 12000,00 гривень у рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, докази щодо понесення таких витрат подано у строк, встановлений ч.8\~ст.141 ЦПК України. На підстапві ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду, покласти на позивача. \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed