Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-21 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з зазначеним позовом у якому просить стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь Державного навчального закладу «Сумське міжрегіональне вище професійне училище» заборгованість по сплаті житлово-комунальних послуг у розмірі 33753,38 грн, та судовий збір у розмірі 1073,60 грн. Свої вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрована в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , з 20.06.2007 Разом з нею зареєстровані її діти: донька [PERSON] , 2005 р.н.; син [PERSON] , 2006 р.н., донька [PERSON] - 2017 р.н. За відповідачем закріплено кімнату № [NUMBER] , права приватної власності на дану кімнату у неї та членів її родини немає. Зазначений будинок (навчальний гуртожиток) знаходиться в державній формі власності, а саме Міністерства освіти і науки України та знаходиться на балансі Державного навчального закладу «Сумське міжрегіональне вище професійне училище». Відповідач відмовляється укладати Договір на тимчасове проживання в гуртожитку з Державним навчальним закладом «Сумське міжрегіональне вище професійне училище». З постанови Верховного суду України від 30.10.2012 р. по справі 6-59цс13 та висновків Постанови Верховного суду України від 20 квітня 2016 року по справі 6-2951цс15 вбачається, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача на користь Державного навчального закладу «Сумське міжрегіональне вище професійне училище» становить 33753,38 грн. (тридцять три тисячі сімсот п`ятдесят три гривні 38 копійок). 25.10.2023 по справі Ковпаківським районним судом м.Суми ухвалено заочне рішення. Ухвалою суду від 10.01.2024 заочне рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 25.10.2023 скасоване, справу призначено до судового розгляду на 10:15 07.02.2024. 22.01.2024 представником відповідача до суду надано відзив, згідно якого заперечує щодо стягнення з відповідачки заборгованості за житлово-комунальні послуги оскільки остання не є власником квартири та з 2019 року не користується житлово-комунальними послугами, оскільки позивач перешкоджає їй у користуванні кімнатою, внаслідок чого вимушена орендувати інше житло, вважає що не проживання відповідачки у кімнаті гуртожитку унеможливлює стягнення з неї витрат по сплаті житлово-комунальних послуг, зазначає що позивачем не надано доказів на підтвердження розміру заборгованості, крім не підписаної відомості. Тож просить відмовити у задоволенні позову, застосувати наслідки пропуску позивачем строків позовної давності, розгляд справи здійснювати без участі представника відповідача. 06.02.2024 представником позивача надано відповідь на відзив, згідно якого позовні вимоги підтримав в повному обсязі, на спростування доводів представника відповідачки зазначив, що відповідачка користується виділеною їй кімнатою, що підтверджується відмітками про перебування в кімнаті №521 в Журналі обліку відвідувачів гуртожитку ДНЗ «Сумське міжрегіональне ВПУ, крім того у 2021 році було укладено договір про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги, враховуючи споживання наданих комунальних послуг просить відповідачкою з неї як споживача підлягає стягненню заборгованість за їх споживання. Щодо незгоди з розміром заборгованості, зазначає, що відповідачка як і всі мешканці гуртожитку отримає квитанції на оплату житлово-комунальних послуг, скарг на нарахування або будь якої незгоди відповідачем до бухгалтерського відділу не надавалося, в судовому порядку розмір нарахувань не оспорювався. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, клопотав про їх задоволення, відповідачка у задоволенні позову просила відмовити, посилаючись на невизнання розміру заборгованості. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрована в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , з 20.06.2007 р. Разом з нею зареєстровані її діти: донька [PERSON] , 2005 р.н.; син [PERSON] , 2006 р.н., донька [PERSON] - 2017 р.н. За відповідачем закріплено кімнату № [NUMBER] , права приватної власності на дану кімнату у неї та членів її родини немає. Зазначений будинок (навчальний гуртожиток) знаходиться в державній формі власності, а саме Міністерства освіти і науки України та знаходиться на балансі Державного навчального закладу «Сумське міжрегіональне вище професійне училище». Відповідач відмовляється укладати Договір на тимчасове проживання в гуртожитку з Державним навчальним закладом «Сумське міжрегіональне вище професійне училище». З постанови Верховного суду України від 30.10.2012 р. по справі 6-59цс13 та висновків Постанови Верховного суду України від 20 квітня 2016 року по справі 6-2951цс15 вбачається, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача на користь Державного навчального закладу «Сумське міжрегіональне вище професійне училище» за період з за 01.01.2018 по 01.02.2023 становить 33753,38 грн, а саме: за 2018 рік: 4444,06 грн; за 2019 рік: 6072,66 грн; за 2020 рік: 7718,47 грн; за 2021 рік: 3194,14 грн; за 2022 рік: 10175,65 грн; за 01.01.2023 - 01.03.2023 рік: 2148,40 грн., що підтверджується долученими до позову відомостями заборгованості завіреними підписом директора Камишанської В. та гербовою печаткою позивача. Відповідачем не надано жодних доказів на спростування зазначеного розміру заборгованості та відомостей щодо оскарження нарахувань за житлово-комунальні послуги, що б спростовувало розмір зазначеної заборгованості. Доводи представника відповідача щодо не проживання з 2019 року відповідачки у зазначеному житлі були спростовані самою відповідачкою під час судового розгляду, яка не заперечувала що користується кімнатою та комунальними послугами, а висловила незгоду лише з розміром заборгованості. Клопотання представника відповідача про застосування позовної давності до спірних правовідносин не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч.1 ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини 1 та 5 статті 261 ЦК України). Відповідно до ч. 3 і 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно з п.37 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 830 визначено, що розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, якщо інший порядок та строки не визначені договором. Оскільки заборгованість за надання житлово-комунальних послуг нараховувалась позивачем щомісяця, то перебіг загальної позовної давності слід відраховувати від кожного щомісячного платежу. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Плати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі № 712/8916/17. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який набрав чинності 02.04.2020, під час\~дії карантину,\~встановленого Кабінетом\~Міністрів України\~з метою\~запобігання поширенню\~коронавірусної хвороби\~(COVID-19),\~строки,\~визначені ст.\~257,\~258,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів №211 від 11.03.2020 постановлено установити з 12.03.2020 до 22.05.2020 на всій території України карантин, який неодноразово продовжувався до 30.06.2023. Позовна заява була подана 31.07.2023, позивач просить стягнути заборгованість за період з 2018 по 2023 роки, ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» яким ЦК України був доповнений п. 12 прикінцевих та перехідних положень набрав чинності 02.04.2020, тому позовне давність не може бути застосована до заборгованості, право вимоги за якою настало після 02.04.2017. Отже, між сторонами виникли зобов`язальні житлово-комунальні правовідносини, що регулюються Цивільним кодексом України. Згідно ч.1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямовані на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Згідно ч.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, які не передбачені актами цивільного законодавства, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до п.п. 1.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлений обов`язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору та оплачувати житлово - комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Обов`язок, а не право власника квартири як споживача послуг укласти договір на надання житлово - комунальних послуг та оплачувати житлово - комунальні послуги у строки встановлені договором або законом, передбачений н.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою КМУ від 08.10.1992 року №572 із змінами та доповненнями. Відповідно до ст.162 ЖК України плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно з вимогами п. З ст. 20 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» споживач зобов`язаний своєчасно здійснювати оплату житлово - комунальних послуг. Відповідно до ст.21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець, зобов`язаний: забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, здійснювати контроль за технічним станом інженерного обладнання будинків, квартир, приміщень; утримувати в належному технічному стані, здійснювати технічне обслуговування та ремонт внутрішньо будинкових мереж, вживати заходів щодо ліквідації аварійних ситуацій, усунення порушень якості. Згідно ст. 66,67,68 ЖК України наймачі (власники квартири) зобов`язані своєчасно сплачувати квартплату (експлуатаційні витрати) щомісяця. Згідно із ст. 162 Житлового кодексу України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. У відповідності з п.п. 4, 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 р. № 572 зі змінами від 24.01.2006 р. та п. 5 ч. З ст. 20, ст. 32 Закону України «Про житлово комунальні послуги», власник квартири зобов`язаний сплачувати послуги в повному обсязі у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Враховуючи, що відповідач свої зобов`язання щодо сплати за житлово-комунальні послуги не виконав, отже, право позивача порушене і підлягає захисту, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість но сплаті житлово-комунальних послуг у розмірі 33753,38 грн. Вирішуючи питання про судові витрати в справі, суд керується положеннями статті 141 ЦПК України, тож стягненню з відповідачів на користь позивача підлягає сплачений ним при зверненні з позовом до суду судовий збір у сумі 1073,60 грн.

Outcome: approved