Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-20 00:00:00

08.12.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» в особі представника - Грибанова Дениса В`ячеславовича, звернулось до суду з позовною заявою, відповідно до якої просить суд стягнути з відповідачки на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором №9754517407 від 03.02.2020 в розмірі 14179,50 грн, у тому числі 7424,59 грн основного боргу, 0,89 грн заборгованості за відсотками, 6754,02 грн заборгованості за щомісячними відсотками та заборгованість за кредитним договором №9733031211 від 06.09.2018 в розмірі 3481,09 грн у тому числі 1077,98 грн основного боргу, 223,83 грн заборгованості за відсотками, 2179,28 грн заборгованості за щомісячними відсотками; стягнути з відповідачки судові витрати. В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що 06 вересня 2018 року [PERSON] подала до ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» заяву про приєднання до умов отримання кредитів та заяву №9733031211 від 06.09.2018 на отримання кредиту. 03 лютого 2020 року між [PERSON] та ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» було укладено кредитний договір №9754517407. ТОВ «ФК «ЦФР» свої зобов`язання за укладеними кредитними договорами виконало, відповідачці обумовлену суму коштів надало, однак відповідачка взятих на себе зобов`язань щодо повернення грошових коштів не виконала. На підставі договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016, укладеного між ТОВ «ФК «ЦФР» та Акціонерним товариством «Таскомбанк» первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору. 02.12.2022 між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №НІ/11/7-Ф, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язується передати АТ «Таскомбанк» суму фінансування, а АТ «Таскомбанк» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги за кредитними договорами в обсязі та на умовах, які існують на дату відступлення. Відповідно до Додатку 1 Реєстр прав вимоги Договору факторингу № НІ/11/7-Ф від 02.12.2022 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором №9733031211 від 06.09.2018 у розмірі 3481,09 грн та за кредитним договором №9754517407 від 03.02.2020 у розмірі 14179,50 грн. Оскільки відповідачка взятих на себе зобов`язань щодо повернення кредитних коштів не виконала, позивач як новий кредитор був змушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав з даним позовом. Ухвалою Краснопільського районного суду Сумської області від 25.12.2023 відкрито провадження у даній справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, розгляд справи по суті призначено у судовому засіданні на 25.01.2024 та у зв`язку з неявкою відповідачки розгляд справи відкладений до 21.02.2024. Відповідачка у судове засідання не прибула, однак 21.02.2024 подала до суду заяву за вх. № 568/24, у якій визнала позовні вимоги та просила проводити розгляд справи без її участі. Така позиція відповідачки відповідає закріпленому у пункті 1 частини другої статті 49 ЦПК України праву відповідача визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Приписи частини першої статті 206 ЦПК України також надають відповідачці право визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі. Відповідно до частини четвертої даної статті у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не вбачає підстав для відмови у прийнятті визнання позову відповідачкою, а тому доходить висновку про наявність правових підстав для ухвалення рішення. Представник позивача у судове засідання не прибув, 10.01.2024 подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі та просив позов задовольнити у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Неявка сторін, належним чином повідомлених про дачу і місце проведення судового засідання, не перешкоджає розгляду справи. У відповідності до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням наявні у справі докази, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 06.09.2018 [PERSON] подала до ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» заяву про приєднання до умов отримання кредитів та заяву №9733031211 від 06.09.2018 на отримання кредиту, підписанням якої підтвердила згоду, що ця заява разом з паспортом кредиту становлять кредитний договір. ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» свої зобов`язання за укладеним кредитним договором виконало та надало [PERSON] кредитні кошти на вказаний у договорі строк та зі сплатою відсотків за користування кредитом. 03.02.2020 між [PERSON] та ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» було укладено кредитний договір №9754517407, згідно умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» надало [PERSON] кредитні кошти. На підставі договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016, укладеного між ТОВ «ФК «ЦФР» та Акціонерним товариством «Таскомбанк» первісний кредитор передав (відступив) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор набув права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та сплатив первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору. Сторони погодили, що первісний кредитор має право щоденно передавати новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор зобов`язаний набувати такі права вимоги шляхом підписання відповідних реєстрів прав вимоги із зазначенням ціни договору та розміру заборгованостей позичальників. 02.12.2022 між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №НІ/11/7-Ф, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язався передати АТ «Таскомбанк» суму фінансування, а АТ «Таскомбанк» зобов`язався відступити ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги за кредитними договорами в обсязі та на умовах, які існують на дату відступлення. Відповідно до Додатку 1 «Реєстр прав вимоги Договору факторингу № НІ/11/7-Ф від 02.12.2022» ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором №9733031211 від 06.09.2018 у розмірі 3481,09 грн, у тому числі 1077,98 грн основного боргу, 223,83 грн заборгованості за відсотками, 2179,28 грн заборгованості за щомісячними відсотками та за кредитним договором №9754517407 від 03.02.2020 у розмірі 14179,50 грн, у тому числі 7424,59 грн основного боргу, 0,89 грн заборгованості за відсотками, 6754,02 грн заборгованості за щомісячними відсотками. Як зазначає позивач, з моменту отримання ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги до відповідачки, а саме з 02.12.2022 позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій за неналежне виконання договірних зобов`язань. Однак станом на момент звернення позивача з позовною заявою до суду [PERSON] так і не сплатила суму заборгованості, яка виникла через невиконання нею умов кредитних договорів. Суд зазначає, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення цивільного законодавства, які регулюють питання виконання зобов`язань, відповідальності за порушення зобов`язання, а також питання, пов`язані з кредитом. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Відповідно до частин першої і другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 вказаного Кодексу порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частина перша статті 612 цього ж Кодексу передбачає, що б оржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За змістом частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до статті 1082 даного Кодексу боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15, «боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимогиіншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашеннязаборгованості первісному кредитору. ... неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняєйого від обов`язку погашення кредиту взагалі». Відтак навіть за умови, що відповідач з будь-яких підстав не отримала повідомлення про відступлення права вимоги від позивача, має місце той факт, за яким відповідач не мала жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті існуючої заборгованості на рахунки первісного кредитора, які вказані у кредитному договорі, і таке виконання було б належним відповідно до вимог статті 516 ЦК України. Відповідно до частин першої та третьої статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України). Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. В силу зазначеного вище саме на позивача покладено обов`язок довести суду факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення позичальником зобов`язання, а на відповідача - обов`язок довести належне виконання договірних зобов`язань чи спростувати розмір існуючої заборгованості у разі заперечення проти вимог позивача, або ж право визнати позовні вимоги повністю чи частково. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Позивачем у встановленому порядку доведено факт укладення кредитних договорів між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та відповідачкою, факт надання відповідачеві кредитних коштів шляхом зарахування коштів на банківський картковий рахунок, також позивачем доведений той факт, що він у встановленому законом порядку набув право вимоги до відповідачки за вказаними кредитними договорами. Доказів виконання відповідачкою своїх договірних зобов`язань у повному обсязі матеріали справи не містять, натомість відповідачка визнала позовні вимоги, про що подала до суду відповідну заяву. Зважаючи на викладене, суд доходить висновку про правомірність, обґрунтованість позовних вимог та про їх задоволення. Щодо вирішення питання про судові витрати суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Згідно з положеннями частини 1 статті 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи, що до початку розгляду справи по суті відповідачка визнала позов, позивачу за рахунок відповідачки підлягають відшкодуванню 50 відсотків витрат по сплаті судового збору у розмірі 1342,00 грн. Відповідно до частини третьої статті 7 Закону України «Про судовий збір» у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, відтак позивачу підлягає поверненню з державного бюджету 1342,00 грн судового збору, що становить 50 відсотків від суми судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved