Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-22 00:00:00

У листопаді 2023 року позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві приватної власності належали кімнати №№ 10,13 в квартирі спільного заселення [ADDRESS] . У 2013 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. З цього часу [PERSON] добровільно виїхав з вищевказаного житлового приміщення. Наразі, співвласниками кімнати № [NUMBER] в квартирі спільного заселення [ADDRESS] є позивачі [PERSON] , [PERSON] , а також неповнолітня [PERSON] , від імені якої у цій цивільній справі в силу приписів ст. 244 ЦК України діє її законний представник - мати [PERSON] . Власником кімнати № [NUMBER] в квартирі спільного заселення [ADDRESS] є позивач [PERSON] . Зауважує, що відповідач не проживає та не є власником кімнат №№ [NUMBER] , [NUMBER] в квартирі спільного заселення [ADDRESS] . Проте залишається зареєстрованим за вказаною адресою, що порушує право позивачів на вільне розпорядження і користування майном. Враховуючи викладене, позивачі просять визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - кімнатами №№ [NUMBER] , [NUMBER] в квартирі спільного заселення [ADDRESS] , судові витрати по справі просять залишити за позивачами. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 13.11.2023 відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим примішенням та постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Згідно з ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до ч.8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Разом з тим, у відповідності до ст.ст. 174, 178 ЦПК України відповідач скористався своїм правом та направив суду заяву, в якій зазначив, що позов визнає та просив провести розгляд справи за його відсутності. За даних обставин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.8 ст. 178 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. У відповідності до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч.ч. 1, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 25.04.2012 Відділом приватизації житлового фонду Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації видано свідоцтво про право власності, яке посвідчує, що кімнати №№ 10,13 в квартирі спільного заселення № 15, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] становить 26/100 частини квартири, належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та членам його сім?ї [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - в рівних долях. Відповідно до договору дарування частки квартири від 11.05.2023, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марченком А.В., [PERSON] передає безоплатно у власність, а [PERSON] приймає безоплатно у власність 15/400 часток, які складають кімнати № 10 квартири спільного заселення, що розташована за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 9069777780000. Згідно договору купівлі-продажу частки квартири від 11.05.2023 [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] передають у власність, а [PERSON] приймає у власність та зобов`язується сплатити обговорену грошову суму за належні продавцям на праві приватної особистої спільної часткової власності 11/100 часток, які складають кімнату № [NUMBER] квартири спільного заселення, що розташована за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 906977780000. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 20.11.2013 між [PERSON] та [PERSON] розірвано шлюб. Згідно Інформації Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Голосіївської РДА № 102184209 від 10.11.2023 [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», - закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). 05.10.2023 Актом заступника директора КП «Спецжитлобуд» затверджено факт не проживання у квартирі [ADDRESS] [PERSON] , 1977 року народження. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст. 150 ЖК України, а також відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб, розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 47 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч.1 ст. 163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Відповідно до ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Статтею 72 ЖК УРСР передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Частиною 1 статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до п. 26 Постанови Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 № 207 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підстав рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таку ж правову позицію висловив Верховний Суд України у своїй постанові 6-467цс15 від 01.07.2015. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач скористався своїм правом та направив суду заяву, в якій зазначив, що позов визнає та просив провести розгляд справи за його відсутності. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки під час розгляду справи, відповідач визнав позов у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Разом з цим, позивачі в позовній заяві зазначили, що просять судовий збір залишити за ними. За таких обставин, оскільки судом встановлено, що відповідач позов визнав, окрім того, більше року без поважних причин не проживає за адресою: [ADDRESS] , квартира спільного заселення [NUMBER], в якій він зареєстрований, при цьому витрат на утримання вказаної квартири не несе, суд приходить до висновку, що останній втратив право користування вказаним житловим приміщенням, а тому вважає за необхідне визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , квартира спільного заселення [NUMBER]. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.

Outcome: approved