Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-19 00:00:00

Позивач звертаючись з позовом до суду просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» на свою користь безпідставно отримані грошові кошти в сумі 21237,70 грн., 1419,14 грн. три відсотки річних за користування коштами та 7383,83 грн. інфляційних збитків; стягнути з Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича на свою користь безпідставно отримані грошові кошти в сумі 3950,37 грн., 186,62 грн. три відсотки річних за користування коштами та 970,98 грн. інфляційних збитків та відшкодувати за рахунок відповідачів понесені судові витрати. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 21 травня 2021 року приватним нотаріусом Києво - Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О. В. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №12166 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» заборгованості у розмірі 21237,70 грн. На підставі виконавчого напису нотаріуса №12166 від 17.05.2021 року, приватним виконавцем Клименко Р. В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження [NUMBER] від 01.06.2021 року про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» заборгованості у розмірі 21237,20 грн. Також, в рамках виконавчого провадження Приватним виконавцем винесено постанову про стягнення із [PERSON] основної винагороди за виконавчим провадженням у розмірі 2123,77 грн. та мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 669,00 грн.. У зв`язку із вжиттям заходів примусового виконання, 23.07.2021 року [PERSON] в рахунок погашення заборгованості у виконавчому провадженні [NUMBER] було сплачено 24030,47 грн. Цього ж дня Приватним виконавцем було винесено постанову про закриття вищезазначеного виконавчого провадження. Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 17.08.2023 року у справі №755/12389/21 позов [PERSON] до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» задоволено повністю, визнано таким. що не підлягає виконанню виконавчий напис нотаріуса №12166, вчинений 17.05.2021 року приватним нотаріусом Києво - Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною.. За наведених обставин, грошові кошти, які були стягнуті за виконавчим написом нотаріуса №12166 від 17 травня 2021 року є безпідставно набуті, та посилаючись на ст. 1212 Цивільного кодексу України, позивач просить стягнути їх з відповідачів. Ухвалою суду від 19 жовтня 2023 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного провадження без виклику сторін, роз`яснено відповідачу його право подати відзив на позовну заяву стосовно позовних вимог. 20 листопада 2023 року на адресу Дніпровського районного суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву від Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Р. В., відповідно до якого, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, свої вимоги обгрунтовує тим, що в провадженні приватного виконавчця перебувало виконавче провадження [NUMBER] з примусового виконання виконавчого напису №12166, виданого 17 травня 2021 року приватним нотаріусом Києво - Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О. В. про стягнення з боржника [PERSON] заборгованості у розмірі 21237,70 грн. 01 червня 2021 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження [NUMBER]. 23 липня 2021 року позивачем було сплачено заборгованість в повному обсязі за виконавчим прловадженням [NUMBER], яка в подальшому була перерахована стягувачу, у зв`язку з чим виконавче провадження було закінчено. Також, в межах вищезазначеного виконавчого провадження з боржника було стягнуто розмір основної винагороди, що становить 2123,77 грн., що становить 10% від суми, яка підлягає стягненню за виконавчим документом. Відповідач вказує. що оскільки відповідачем у справах про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню виступає стягувач, то відшкодування витрат виконавчого провадження, відкритого на підставі такого виконавчого документа у разі визнання його таким, що не підлягає виконанню доцільно здійснювати за рахунок стягувача. Також, вказує, що в матеріалах справи відсутні докази того, що постанова приватного виконавця про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження були оскаржені та визнані неправомірними, а тому, вважати що правових підстав для стягнення витрат виконавчого провадження - немає. 08.01.2024 року на адресу Дніпровського районного суду міста Києва надійшли заперечення від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» щодо витрат на професійну правничу допомогу. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною другою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства, серед іншого, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК України). Як вбачається з матеріалів справи, 01 червня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Клименко Р. В. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження [NUMBER] з примусового виконання Виконавчого напису нотаріуса №12166, виданого 17.05.2021 року про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» суму заборгованості у розмірі 21237,70 грн. Також, 01 червня 2021 року приватним виконавцем винесена постанова про стягнення з боржника основної винагороди в сумі 2123,77 грн.. та постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 669,00 грн. (а. с. 26-29). 23.07.2021 року приватним виконавцем винесена постанова про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання Виконавчого напису нотаріуса №12166, виданого 17.05.2021 року про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» суму заборгованості у розмірі 21237,70 грн. (а. с. 31) Рішенням Дніпровського районного суду від 17 серпня 2023 року визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 17 травня 2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною, зареєстрований в реєстрі за №12166, яким звернуто стягнення зі [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» заборгованості за кредитним договором №307856202 від 16 вересня 2019 року, загальна сума, що підлягає стягненню 21 237,70 грн. Як вбачається з відповіді на адвокатський запит від 26.09.2023 року (вих.№2852), приватний виконавець повідомив представника [PERSON] про те, що в межах виконавчого провадження [NUMBER] з [PERSON] було стягнуто 24030,47 грн.. які були розподілені наступним чином: 21237,70 грн. - сума заборгованості перед стягувачем; 2123,77 грн. основна винагорода приватного виконавця; 669,00 грн. - витрати виконавчого провадження. (а. с. 38) Обгрунтовуючи підстави звернення з даним позовом до суду, позивач просить застосувати ст. 1212 ЦК України, відповідно до змісту якої, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. (ст. 1215 Цивільного кодексу України) Згідно ч.1 ст.1213 ЦК України, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 02.10.2013 року № 6-88цс13 предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акту, правочинну або інших підстав, передбачених ст.11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. За наведених обставин, суд приходить до висновку, що позивач має право на повернення безпідставно набутих коштів, які були стягнуті на підставі виконавчого напису нотаріуса, який в подальшому було визнано таким, що не підлягає виконанню. Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі статті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Отже, встановивши, що правові підстави набуття відповідачем грошових коштів у сумі 21237,70 грн., що стягненні з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» на підставі виконавчого напису нотаріуса, який у подальшому визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, відпали, таким чином, кошти, що отримані відповідачем в сумі 21237,70 грн. підлягають поверненню позивачу відповід но до статті 1212 ЦК України. Аналогічний висновок викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18, від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18. Щодо позовних вимог [PERSON] у частині стягнення з ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» інфляційних збитків у сумі 7383 грн. 83 коп. та трьох процентів річних у розмірі 1419 грн. 14 коп., за період з 24.07.2021 року по 14.10.2023 рік, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори та інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтю 625 ЦК України розміщено у розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України. Отже, положення розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні (підрозділ 1 розділу ІІІ книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу ІІІ книги 5 ЦК України). Таким чином, дія ст. 625 ЦК України поширюється на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення (договір чи делікт), у тому числі й на позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі ст. 1212 ЦК України. Тому у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних та інфляційні нарахування від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду України від 01 червня 2016 року у справі № 910/22034/15, від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14 та у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17, від 16 травня 2018 року у справі № 14-16цс18, а також у постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі №908/2552/17. Відтак, наявні законні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України інфляційних втрат та трьох відсотків річних, нарахованих на позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі ст. 1212 ЦК України. Разом з тим, суд не погоджується з наданим стороною позивача розрахунками трьох відсотків річних та інфляційних збитків, оскільки безпідставно отримані грошові кошти підлягають поверненню з моменту, коли така підстава відпала, тобто, з дня набрання законної сили рішення суду про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Оскільки рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 17 серпня 2023 року набрало законної сили 17 вересня 2023 року, таким чином, три відсотки річних та інфляційні збитки повинні розраховуватись зі вказаного періоду до 14 жовтня 2023 року. Таким чином, три відсотки річних за вказаний період будуть становити суму у розмірі 48,80 грн. Щодо інфляційних збитків, суд зазначає наступне. Так, відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові 07.04.2020 у справі №910/4590/19 зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відтак, вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги (пункт 43 мотивувальної частини постанови). Цивільним кодексом України, як основним актом цивільного законодавства, не передбачено механізму здійснення розрахунку інфляційних втрат кредитора у зв`язку із простроченням боржника у виконанні грошового зобов`язання. При розрахунку інфляційних втрат у зв`язку із простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003, та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007. Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 ЦК України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови КМУ №1078). Така правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.06.2020 у справі №905/21/19 і в даному випадку Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду не вбачає необхідності від неї відступати. Статтею 625 ЦК України передбачено право особи отримати компенсацію інфляційних збитків за весь період прострочення. Якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - "дефляція", то це не змінює його правової природи і не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою КМУ №1078 від 17.07.2003. Водночас, на практиці існують різні підходи до застосування механізму розрахунку інфляційних втрат у порядку частини другої статті 625 ЦК України у разі, якщо прострочення виконання грошового зобов`язання становить неповний місяць. З огляду на таке, Об`єднана палата Касаційного господарського суду вважає за доцільне роз`яснити, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця. Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці. Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме: - час прострочення у неповному місяці більше пів місяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу; - час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується. Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних. Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду не вбачає необхідності відступу від такого способу розрахунку інфляційних збитків у порядку статті 625 ЦК України, оскільки він не суперечить зазначеній нормі права та законодавству, яке застосовується при розрахунку інфляційних збитків. За наведених обставин, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» суми інфляційних збитків, оскільки розрахунковий період охоплює не повний місяць. Відповідно до позовних вимог, позивач просить стягнути з Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича на свою користь безпідставно отримані грошові кошти в сумі 3950,37 грн., 186,62 грн. три відсотки річних за користування коштами та 970,98 грн. інфляційних збитків. Як вбачається з матеріалів справи, 01 червня 2021 року приватним виконавцем винесена постанова про стягнення з боржника основної винагороди в сумі 2123,77 грн.. та постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 669,00 грн., вказана грошова сума в межах виконавчого провадження була внесена позивачем 23 липня 2021 року. Оскільки вказані постанови приватного виконавця були винесені в межах виконавчого провадження, під час вчинення виконавчих дій, до цього часу не скасовані у визначеному законом порядку, а відтак, у суду немає підстав вважати що стягнуті з боржника на користь приватного виконавця основна винагорода та мінімальні витрати виконавчого провадження є безпідставно набутими коштами. За наведених обставин, позовні вимоги про стягнення з Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича на свою користь безпідставно отриманих грошових коштів в сумі 3950,37 грн., 186,62 грн. три відсотки річних за користування коштами та 970,98 грн. інфляційних збитків є необгрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 2. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За таких обставин, оцінивши докази, подані позивачем докази, встановивши характер спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів підлягають частковому задоволенню, ухвалюючи рішення, суд присуджує до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» на користь [PERSON] безпідставно отриманих грошових коштів у розмірі 21237,70 грн. та 3% річних в сумі 48,80 грн., в іншій частині - позовні вимоги не підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» на користь [PERSON] понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 672,33 грн. пропорційно задоволеним позовним вимогам. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно положень ч. 1, 2 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України) При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц. При розгляді справи судом питання про відшкодування витрат на правничу допомогу учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань і саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (саме така позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц). Як убачається з матеріалів справи 15.06.2023 року між [PERSON] та адвокатом Дзюба Максим Юрійович укладено Договір про надання правової допомоги № 15/06/2023. Відповідно до п. 3 Договору, Всі понесені Адвокатом витрати, пов`язані з виконанням доручення відшкодовуються клієнтом на підставі наданого Адвокатом звіту. Відповідно до Акту виконаних робіт№1 (надання послуг), адвокатом наведено перелік виконаних робіт, з урахуванням витраченого часу на суму 5000,00 грн.. Згідно пункту 25 постанови Верховного Суду від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20 зауважено, що: «Судова колегія зазначає, що КАС України (та відповідно, ЦПК України) у редакції, чинній з 15.12.2017, імплементував нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено.» Таким чином, відсутність квитанції про сплату за надану правову допомогу не може бути безумовною підставою для відмови у відшкодуванні правових витрат. Таким чином, з урахуванням часткового задоволення позову, суд вважає доведеним, правомірним та співмірним відшкодування відповідачем ТОВ`ФК «Онлайн Фінанс» на користь позивача суми витрат, понесених позивачем на правничу допомогу пропорційно задоволеним позовним вимогам, у розмірі 3131,19 грн., надання оплата якої підтверджена долученими до матеріалів справи доказами. Враховуючи наведене та

Outcome: partial