Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи її тим, що 21.05.2005 року між ним та [PERSON] , був укладений шлюб, який зареєстровано виконавчим комітетом Верхньоворотівської сільської ради Воловецького району Закарпатської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний актовий запис за № 5. Від даного шлюбу у подружжя є двоє дітей: - [PERSON] , [INFO] (Свідоцтво про народження, виданий 04.11.2005 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, бланк серія [NUMBER] та зроблений актовий запис 1186. - [PERSON] , [INFO] (Свідоцтво про народження, виданий 11.05.2011 року Виконкомом Верхньоворітської сільської ради Воловецького району Закарпатської області, бланк серія [NUMBER] та зроблений актовий запис 12. Позивач зазначає, що останнім часом сімейне життя між ними поступово почало погіршуватися. Почалися постійні сварки, розлад у стосунках, непорозуміння один одного. Внаслідок чого подальше спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити його інтересам та інтересам дітей. Вказані обставини привели до постійних сварок та втрати почуття поваги та любові між ними. Вважає, що надання строку на примирення не виправить стан шлюбних відносин, оскільки вказані вище обставини продовжуються протягом тривалого часу, а спроби примирення між ними в минулому не принесли жодних результатів. Тому, це лише погіршить стан відносин з Відповідачем та продовжить їх перебіг в часі. За таких обставин, позивач просить суд шлюб, який був укладений 21.05.2005 року, між ним та [PERSON] , розірвати. У судовому засідання [PERSON] позов підтримав з викладеними в такому мотивами та просив задоволити. [PERSON] у судовому засіданні з позовом не погодилася. Просила суд відмовити у задоволенні позову. Представник відповідачки адвокат Косарева Козлова Л.О. підтримала думку своєї довірительки. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та подані сторонами заяви, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Як вбачається з оригіналу свідоцтва про одруження серії [NUMBER] виданого 21.05.2005 року, між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано виконавчим комітетом Верхньоворотівської сільської ради Воловецького району Закарпатської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний актовий запис за № 5. Від даного шлюбу у подружжя є двоє дітей: - [PERSON] , [INFO] (Свідоцтво про народження, виданий 04.11.2005 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, бланк серія [NUMBER] та зроблений актовий запис 1186. - [PERSON] , [INFO] (Свідоцтво про народження, виданий 11.05.2011 року Виконкомом Верхньоворітської сільської ради Воловецького району Закарпатської області, бланк серія [NUMBER] та зроблений актовий запис 12. Відповідно до ч.3 ст.109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Судом встановлено, що спільне життя у сторін не склалося, спільне господарство як подружжя не ведуть, життя, яке б ґрунтувалося на почуттях взаємної любові, дружби та поваги немає. Спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Приписами ст.110 СК України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно ст. 112 СК України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Спору щодо проживання дітей та їх утримання між подружжям не має. Спору щодо поділу спільного майна подружжя сторонами не заявлялося. Враховуючи вищенаведені обставини справи та аналізуючи наведені вище норми СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому шлюб між сторонами, слід розірвати. Що стосується судового збору, то такий слід стягнути з відповідачки на користь держави.

Outcome: approved