Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на його користь 34\~913 грн основного грошового боргу, 3% річних за період з 06.09.2022 по 06.07.2023 785 грн 54 коп., а всього 35\~698 грн 54 коп. Крім того, просить стягнути понесені ним судові витрати, а саме 1073,60 грн судового збору та 1400 грн за надання правничої допомоги по складанню позовної заяви. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 06 вересня 2022 року між сторонами у справі був укладений договір позики за яким позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 900 дол. США та 2000,00 грн, а відповідач зобов`язався повернути борг у строк до жовтня-листопада 2022 року. Натомість відповідач у визначений договором строк коштів не повернув, відповідно грошове зобов`язання є простроченим. Посилаючись на положення\~ст. 625 ЦК України\~позивач вказує, що загальна сума грошових коштів, на ястягнення яких він претендує, становить 34\~913 грн основного боргу, та 3% річних від суми 34\~913 грн за період з 06.09.2022 по 06.07.2023, тобто за 9 місяців 785,54 грн, а всього 35\~698,54 грн. Ухвалою суду від 09.10.2023 відкрито провадження у справі та призначений розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою суду від 05.12.2023 позов залишено без руху. 02.01.2023, на виконання ухвали про залишення позову без руху, позивачем надано оригінал боргової розписки. Позивач попередньо надав заяву про слухання справи у його відсутність, позов підтримує в повному обсязі. Відповідач відзиву чи будь-якої заяви на адресу суду не подавала. Із наявного в матеріалах справи поштового відправлення вбачається, що судом здійснювалось повідомлення про розгляду справи, шляхом направлення судової кореспонденції на адресу, зазначену в позовній заяві, однак така кореспонденція була повернута на адресу суду не врученою, із відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання». Відповідно до положень ч. 8\~ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 06.09.2022 між позивачем [PERSON] , як позикодавцем, та відповідачем [PERSON] , як позичальником, був укладений договір позики за яким позикодавець передав позичальникові грошові кошти в сумі 900,00 доларів США та 2000,00 гривець, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві суму позики в строк встановлений цим договором, а саме в період двох місяців: жовтень-листопад 2022, надавши в заставу земельну ділянку. Факт отримання суми позики підтверджується розпискою, власноручно написаною позичальником 06.09.2022 . До матеріалів справи також додано роздруківку із офіційного валютного курсу НБУ на 06.09.2022, відповідно до якого станом на 06.09.2022 один долар США коштував 36,5686 грн. Відповідно до розрахунку суми позовних вимог наданих позивачем, останній просить стягнути з відповідача 3% річних від суми 34910 грн, за період з 06.09.2022 по 06.07.2023 785,54 коп. Відповідно до\~ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1049 ЦК України\~передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно зі\~ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до\~ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Статтею 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1\~ст. 207 ЦК України,\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) зроблено висновок, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року (провадження № 6-63цс13), від 02 липня 2014 року (провадження № 6-79цс14), від 13 грудня 2017 року (провадження № 6-996цс17) та постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року в справі № 383/976/15-ц (провадження № 61-10361св18), від 25 березня 2020 року в справі № 569/1646/14-ц (провадження № 61-5020св18). У матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достатні докази того, що відповідач повністю чи частково виконав свої зобов`язання за вказаним договором позики та повернув повністю або частково кошти саме за цим договором позики. З огляду на наведене, ураховуючи, що строк надання коштів завершився у листопаді 2022 року, суд дійшов висновку, що позивач обґрунтовано вимагає стягнення з відповідача позичених останньому коштів в сумі основного зобов`язання у розмірі 900 дол. США, що відповідно до наданої позивачем роздруківки офіціального курсу НБУ, станом на 06.09.2022 становить 36,5686 на 1 долар США, тобто складає 32\~913,00 грн (900?36,57) та 2000,00 грн. Таким чином загальна сума заборгованості за борговою розпискою становить 34\~913,00 грн. Крім того, позивачем зазначені вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача відсотків за розпискою в розмірі 785,57 гривень станом на 06.07. 2023 року. Стосовно зазначеної позовної вимоги щодо стягнення відсотків суд зазначає наступне. Згідно з частиною другою\~статті 625 ЦК України,\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Водночас,\~Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану»\~\~доповнено, серед іншого,\~розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України\~пунктом 18, згідно якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Враховуючи положення ч. 2\~ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, оскільки заявлений до стягнення період нарахування трьох відсотків річних знаходиться в межах періоду дії в Україні воєнного стану, з відповідача не може бути стягнуто визначені\~ст. 625 ЦК України\~суми. Відтак, позов підлягає частковому задоволенню - щодо вимог про стягнення основної суми боргу в розмірі 34\~913,00 грн, а в частині стягнення трьох процентів річних в сумі 785,54 грн, суд відмовляє. Відповідно до положень\~ст. 141 ЦПК України\~підлягають розподілу між сторонами судові витрати позивача пов`язані зі сплатою судового збору пропорційно до частини задоволених позовних вимог. Відповідно до наданої позивачем квитанції про сплату судового збору, останнім за подання позову до суду сплачено 1073 грн. Враховуючи, що позов задоволено частково, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1049,98 грн. Щодо витрат на професійну правничу допомогу. За положеннями ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Позивач просив стягнути із відповідача на свою користь витрати на правову допомогу у розмірі 1400 грн. Як вбачається з положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Конституція України у ст. 59 гарантує кожному право на професійну правничу допомогу. У відповідності до ст. 1312\~Конституції України, для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура. Згідно з положеннями ч. ч. 1-5 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На обґрунтування вимог про стягнення витрат на професійно- правничу допомогу суду під час розгляду справи було надано квитанцію адвоката Нановської Г.В. №220 від 19.07.2023, відповідно до якої [PERSON] за складання позовної заяви та досудової підготовки сплатив 1400 грн, а також акт виконаних робіт, по наданню правничої допомоги [PERSON] адвокатом Нановською Г.В. Пунктом 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене, те, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що пропорційною даній категорії справи та обсягу здійсненої адвокатом роботи, буде відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 1369,19 грн. \~\~\~\~\~\~

Outcome: partial