Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-19 00:00:00

Рух справи 18.01.2022 до Солом`янського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, датована 06.01.2022, за підписом представника позивача - адвоката Шабанова С.В. (діє на підставі ордеру), в якій позивач просить суд зобов`язати КП «Київтеплоенерго» провести перерахунок заборгованості за послуги гарячого водопостачання і водовідведення по особовому рахунку № [NUMBER] , що відкритий на ім`я [PERSON] . Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.01.2022 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л. Справу фактично передано судді по реєстру 21.01.2022. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 28.01.2022 вказану позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засі дання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України /далі - ЦПК України/). Обґрунтування позову В позовній заяві вказується, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , в якій з 2015 по 2019 рік, облік гарячого водопостачання здійснювався лічильником води E-T 1,5-U № 10151420 DN 15. Зазначається, що відповідач, починаючи з жовтня 2016, при визначенні об`ємів споживання гарячої води використовує нормативи споживання, а не показання приладу обліку, ігноруючи ту обставину, що позивач взагалі не користується послугами гарячого водопостачання завдяки встановленню бойлера. Зі слів позивача, 23.12.2019 було здійснено монтаж нового лічильника, про що було складено відповідний акт, яким зафіксовано показники старого лічильника на момент його демонтажу, але перерахунок заборгованості за такими показниками відповідачем здійснено не було. В позові звертається увага на те, що внаслідок неправомірних дій відповідача та неврахування показників приладу обліку, споживачу нараховано заборгованість за фактично невикористану гарячу воду в сумі 11 576,69 за період з жовтня 2016 по грудень 2019 включно. Вказується, що у відповіді на адвокатський запит щодо неправомірного нарахування заборгованості без врахування приладу обліку та надання її детального розрахунку, КП «Київтеплоенерго» зазначило, що з 01.12.2019 ознаку наявності лічильника знято у зв`язку з не проходженням чергової повірки, у зв`язку з чим за період з 2016 по 2019 роки було нараховано заборгованість за нормативами споживання без урахування показників засобу обліку. Також в позові зазначається, що 22.12.2021, представник позивача звернувся до КП «Київтеплоенерго» з заявою про проведення перерахунку заборгованості за послуги гарячого водопостачання і водовідведення по особовому рахунку № [NUMBER] в задоволенні якої було відмовлено з мотивів необхідності повірки засобу обліку (який вже замінено 01.12.2019) та надання всіх квитанцій, що підтверджують факт оплати наданих послуг з 01.08.2018 по 31.08.2021. Позивач наголошує, що плата за послуги з водопостачання споживачем, у квартирі якого встановлений засіб обліку гарячої води, вноситься за нормативами споживання у разі несправності засобів обліку гарячої води з моменту виявлення такої несправності КП «Київтеплоенерго». Зауважує, що КП «Київтеплоенерго» своїх обов`язків з повірки індивідуального засобу обліку не виконувала, а відтак жодних несправностей виявлено не було, що виключає можливість нарахування заборгованості позивачу за нормативами споживання. У зв`язку з такими обставинами, просить захистити порушені права та інтереси, ухваливши рішення про задоволення позовних вимог. Щодо правової позиції відповідача 04.05.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву, датований 01.05.2023, за підписом представника КП «Київтеплоенерго» - Ральчук Н.В. (діє на підставі довіреності), в якому відповідач просить у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити у повному обсязі (а.с. 43-46). У відзиві зазначається, що заборгованість позивача до 01.05.2018 обліковується КП «Київтеплоенерго» у зв`язку з укладенням договору № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії), відповідно до якого ПАТ «Київенерго» відступило, а КП «Київтеплонерго» набуло право грошової вимоги до боржників, щодо виконання ним грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг централізованого опалення та гарячого водопостачання. Зауважується, що КП «Київтеплоенерго» розпочало свою діяльність з 01.05.2018, а відтак воно не було виконавцем послуг з гарячого водопостачання та водовідведення, що унеможливлює здійснення перерахунку заборгованості позивача до вказаної дати. Отже, на думку відповідача, позовні вимоги позивача щодо здійснення перерахунку до травня 2018 року у розмірі 4 598,12 грн є безпідставними. Щодо зобов`язання КП «Київтеплоенерго» здійснити перерахунок за послуги з гарячого водопостачання і водовідведення за особовим рахунком № [NUMBER] за період з 01.05.2018, відповідач наголошує, що нарахування заборгованості позивачу здійснювалося за нормами споживання у зв`язку з тим, що останнім не передавалися показання квартирного засобу обліку гарячої води виконавцю відповідних комунальних послуг, що є порушенням абз. 2 ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання». При цьому, зазначається що за даними програмного комплексу КП «Київтеплоенерно» міститься інформація про оснащеність з вересня 2015 системи гарячого водопостачання квартири [ADDRESS] , вузлом розподільного обліку гарячої води, який знято з абонентського обліку у грудні 2019 у зв`язку з заміною. Вказується, що оскільки за особовим рахунком за зазначеною адресою були відсутні оновлені дані про повірку квартирного лічильника гарячої води та інформація щодо проведення чергової повірки не надавалась, у програмному комплексі КП «Київтеплоенерго» було знято ознаку його наявності з 01.12.2019. Щодо проведення повірки засобу обліку відповідач вказує, що така повірка здійснюється за рахунок власників вузла обліку з наступним повідомленням про це виконавця послуг з наданням свідоцтва про метрологічну повірку. Як наголошує відповідач, споживачем жодного разу не передавались показники квартирного засобу обліку гарячої води, а тому нарахування послуг з централізованого постачання гарячої води проводилось за нормами споживання. Окрім того, на думку відповідача, такий спосіб захисту як проведення перерахунку, не передбачений положеннями ст. 16 Цивільного кодексу України, а тому такі вимоги не можуть бути задоволені. Фактичні обставини справи, встановлені судом Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне. До позовної заяви долучено акт виконаних робіт від 23.12.2019 ТОВ «Теплоаквабуд» з якого вбачається здійснення заміни лічильника гарячої води, а також фіксація показань попереднього лічильника (а.с. 8). Також до позовної заяви долучено копії адвокатських запитів від 08.12.2021 (а.с. 6, 8) та від 22.12.2021 (а.с.11), адресовані КП «Київтеплоенерго», а також відповіді на них від 20.12.2021 (а.с. 7, 11) та від 05.01.2022 (а.с. 14) КП «Київтеплоенерго» на такі запити. На виконання ухвали Солом`янського районного суду від 28.01.2022, відповідачем надано детальні розрахунки заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] , особовий рахунок № [NUMBER] , споживач: [PERSON] , а саме: -за період з 01.07.2015 по 30.04.2018 з якого вбачається, що заборгованість споживача становить: за послуги централізованого опалення: 46,10 грн; за послуги постачання гарячої води: 4 598,12 грн (а.с. 32); -за період з 01.05.2018 по 31.12.2019 з якого вбачається, що заборгованість споживача становить: за послуги централізованого опалення: 844,33 грн; за послуги постачання гарячої води: 6 978,57 грн (а.с. 33). В якості додатків до відзиву на позовну заяву, відповідачем долучено, зокрема Додаток № 2 до договору про відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018 № 602-18 з якого вбачається, що право вимоги ПАТ «Київенерго» до [PERSON] на суму 4 598,12 грн було відступлено КП «Київтеплоенерго» (а.с. 47). Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. За змістом п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» власники (співвласники) приміщень у будівлі, в якій окремі приміщення є самостійними об`єктами нерухомого майна, у разі приєднання такого будинку (будівлі) до зовнішніх інженерних мереж або обладнання такого будинку (будівлі) системою автономного теплопостачання, автономного гарячого водопостачання, автономного водопостачання, зобов`язані забезпечити оснащення належних їм приміщень вузлами розподільного обліку відповідно теплової енергії, гарячої води, питної води, крім випадків, передбачених частинами п`ятою - сьомою цієї статті. Як зазначено у ч. 1 ст. 6 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» обслуговування та заміна вузлів комерційного обліку здійснюються оператором зовнішніх інженерних мереж відповідно до цього Закону, якщо інше не передбачено договорами про надання комунальних послуг, укладеними відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», з урахуванням вимог Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність». Оператори зовнішніх інженерних мереж зобов`язані формувати і підтримувати в наявності обмінний фонд вузлів комерційного обліку. Витрати оператора зовнішніх інженерних мереж на обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку (їх складових частин) відшкодовуються споживачами відповідної комунальної послуги, а також власниками (співвласниками) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання у такій будівлі, шляхом сплати виконавцю комунальної послуги плати за абонентське обслуговування - за умови укладення індивідуальних договорів або індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньо-будинкових систем про надання комунальних послуг та з урахуванням особливостей, визначених цим Законом і Законом України «Про житлово-комунальні послуги». У разі якщо виконавець комунальної послуги не є оператором відповідних зовнішніх інженерних мереж, він зобов`язаний забезпечити розподіл, збір та перерахування сплачених споживачами та власниками (співвласниками) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання, коштів на обслуговування та заміну вузла комерційного обліку оператору зовнішніх інженерних мереж відповідно до договору. Частина четверта статті 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» визначає, що періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування і монтаж) вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання теплової енергії та води в квартирах (приміщеннях) будинку, здійснюються за рахунок власників таких вузлів обліку, якщо інше не встановлено договором. Порядок подання таких засобів на періодичну повірку, обслуговування та ремонт, а також порядок оплати за періодичну повірку, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) встановлюються Кабінетом Міністрів України. Порядок надання комунальних послуг, права та відповідальність споживачів і виконавців цих послуг регламентувався Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, а згодом - Правилами надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2019 № 690. Пункти 9, 30, 32 Правил № 630 визначали, що квартирні засоби обліку води і теплової енергії беруться виконавцем на абонентський облік, а їх періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) проводяться за рахунок виконавця, до обов`язків якого входить контроль міжповіркових інтервалів, повірка квартирних засобів обліку, їх обслуговування та ремонт, у той час як обов`язком споживача є своєчасна оплата наданих послуг за цінами і тарифами, встановленими згідно з вимогами законодавства. Відповідно до Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», який набрав чинності 02.08.2017 та постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 02.11.2017 № 1344, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг виконала перерахунок вартості тарифів та вилучила з них витрати, пов`язані з обслуговуванням та повіркою загальнобудинкових та індивідуальних засобів обліку, тим самим поклавши обов`язок на власника індивідуального засобу обліку води за власний рахунок здійснювати їх періодичну повірку, обслуговування та ремонт, у тому числі їх демонтаж, транспортування та монтаж після повірки. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27.03.2019 у справі № 229/1539/17 (провадження № 61-27909сво18) міститься правовий висновок про те, що саме виконавець послуги несе відповідальність за своєчасну повірку засобу обліку води, встановленого у будинку споживача, його обслуговування і ремонт, в тому числі демонтаж, транспортування та монтаж після повірки. При цьому, Верховний Суд послався, зокрема, на те, що згідно з ч. 4 ст. 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» від 05.06.2014 року № 1314-VII, який набрав чинності 01.01.2016, в редакції, чинній до 01.08.2017, тобто на час повідомлення позивача про сплив строку повірки його приладу обліку і нарахування йому за послуги з водопостачання за нормами споживання (вересень 2016 року) періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну і теплову енергію, газ і воду), що є власністю фізичних осіб, здійснюються за рахунок суб`єктів господарювання, що надають послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання. Відповідальність за своєчасність проведення періодичної повірки, обслуговування та ремонту (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті електричну і теплову енергію, газ і воду), що є власністю фізичних осіб, покладається на суб`єктів господарювання, що надають послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання. Періодична повірка проводиться за рахунок тарифів на електро-, тепло-, газо- і водопостачання. Порядок подання таких засобів на періодичну повірку, обслуговування та ремонт, а також порядок оплати за періодичну повірку, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) встановлюються Кабінетом Міністрів України. Пункт 10 Правил № 630 визначає, що справляння плати за нормативами (нормами) споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається, за винятком випадків, передбачених абзацом п`ятим пункту 15 цих Правил. Виконавець і споживач не мають права відмовлятися від врахування показань засобів обліку. Як вказує відповідач та не спростовує позивач, споживачем ( [PERSON] ) показники квартирного засобу обліку гарячої води у спірний період не передавались. Плата за послуги з водопостачання споживачем, у квартирі якого встановлений засіб обліку гарячої води, вноситься згідно з нормативами (нормами) споживання у разі несправності засобів обліку води і теплової енергії, що не підлягає усуненню, з моменту її виявлення (абзац п`ятий пункту 15 Правил № 630). Аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що за наявності у квартирі засобу обліку гарячої води оплата за надані послуги здійснюється згідно з показаннями такого засобу, за винятком випадку виявлення його несправності, що не підлягає усуненню. Не проведення виконавцем періодичної повірки, обслуговування та ремонт засобу обліку води не є підставою для неврахування його показників, якщо у спірний період їх проведення було обов`язком виконавця послуг, оскільки невиконання ним такого обов`язку не може мати негативних наслідків для споживача. У справі, яка є предметом розгляду, встановлено, що в спірній квартирі з 2015 по 2019 рік, облік гарячого водопостачання здійснювався лічильником води E-T 1,5-U № 10151420 DN 15. Суд наголошує, що відповідно до ЗУ «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», який набрав чинності 02.08.2017 та Постанови НКРЕКП № 1344 від 02.11.2017 Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг виконала перерахунок вартості тарифів та вилучила з них витрати, пов`язані з обслуговуванням та повіркою загальнобудинкових та індивідуальних засобів обліку, тим самим поклавши обов`язок на власника індивідуального засобу обліку води за власний рахунок здійснювати їх періодичну повірку, обслуговування та ремонт, у тому числі їх демонтаж, транспортування та монтаж після повірки. Таким чином, до 28.11.2017 періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки, що є власністю фізичних осіб, здійснювалась за рахунок суб`єктів господарювання, а з 29.11.2017 повірка та ремонт засобів квартирних приладів обліку води, які знаходяться у власності фізичних осіб, здійснюється за кошти абонентів (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11.05.2021 у справі № 215/6483/19, провадження № 61-13355св20). Тобто з 29.11.2017 всі роботи пов`язані з періодичною повіркою (демонтаж,транспортування та монтаж) здійснюються за рахунок власників засобів вимірювальної техніки. Суд виходить із того, що до 28.11.2017 періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки, що є власністю фізичних осіб, здійснювалась за рахунок суб`єктів господарювання, а з 29.11.2017 повірка та ремонт засобів квартирних приладів обліку води, які знаходяться у власності фізичних осіб, здійснюється за кошти абонентів. Отже, на час виникнення у позивача обов`язку здійснити повірку засобу квартирного приладу обліку води, така повірка мала бути здійснена за рахунок позивача. Іншого позивач у справі належними та допустимими доказами не довів. Як вбачається з пояснень сторін у справі, позивач у встановлений строк, визначений у свідоцтві про повірку робочого засобу вимірювальної техніки E-T 1,5-U № 10151420 DN 15, повірку лічильника не здійснив. Відповідно до п. 15 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 № 630, засоби обліку води і теплової енергії, встановлені у квартирі (будинку садибного типу) та на вводі у багатоквартирний будинок, підлягають періодичній повірці. У п. 20 Правил № 630 передбачено зазначено, що плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Відповідно до п. 21 Правил у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення - з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства. Таким чином, у відповідності з діючим законодавством України, нарахування за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за спірною адресою здійснювалось згідно встановлених норм та тарифів по кількості зареєстрованих осіб, без врахування показів лічильника. Посилання позивача у позові на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 27.03.2018 у справі № 229/1539/17 та постанові Київського апеляційного суду від 23.11.2021 у справі № 759/23657/20 не заслуговують на увагу, оскільки у справі, яка розглядається, та у справах, на які посилається заявник, встановлені різні фактичні обставини. Крім того, у справах, на які посилається заявник, правовідносини виникли до 28.11.2017, коли періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки, що є власністю фізичних осіб, здійснювалась за рахунок суб`єктів господарювання, у той час як у справі, яка переглядається, спірні правовідносини виникли після внесення змін до законодавства України, згідно з якими повірка засобів квартирних приладів обліку води, які знаходяться у власності фізичних осіб, здійснюється за власний рахунок абонента (споживача). Враховуючи наведене, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог. Пункт 1 статті 6 Конвенції з прав людини зобов`язує національні суди обґрунтовувати свої рішення. Це зобов`язання не можна розуміти як таке, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, і питання дотримання цього зобов`язання має вирішуватись виключно з огляду на обставини справи (див. рішення від 09.12.1994 у справах «Руіз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), п. 29, та «Гарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26). Ці принципи застосовувалися в низці справ проти України (див., наприклад, рішення від 15.11.2007 у справі «Бендерський проти України» (Benderskiy v. Ukraine), заява № 22750/02, п.п. 42-47; від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України» (Pronina v. Ukraine), заява №63566/00, п. 25; від 07.10.2010 у справі «Богатова проти України» (Bogatova v. Ukraine), заява № 5231/04, п.п. 18, 19). З огляду на відмову у позові, судові витрати позивача у справі покладаються на нього ж. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed