Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-26 00:00:00

Заступник керівника Черкаської окружної прокуратури в інтересах держави звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання незаконним та скасування рішення Медведівської сільської ради № 15-40/VІІІ від 22.10.2021 року в частині затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0 га, зміни її цільового призначення та передачі із комунальної власності територіальної громади у приватну власність [PERSON] , витребування вказаної земельної ділянки від відповідачок [PERSON] , ФОП [PERSON] у комунальну власність Медведівської територіальної громади. В обгрунтування позовову зазначає, що [PERSON] , будучи депутатом Медведівської сільської ради Чигиринського району (нині - Черкаського) Черкаської області та відповідно до підпункту «б» п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією в порушення вимог п. 2 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» не повідомила у встановленому Законом порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів при прийнятті участі у розгляді питання щодо затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, та надання їх у власність зі зміною цільового призначення, для ведення особистого селянського господарства» та прийняла рішення при наявності у неї реального конфлікту інтересів проголосувавши «за» при розгляді на п`ятнадцятій сесії Медведівської сільської ради від 22.10.2021року питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, та надання їх у власність зі зміною цільового призначення для ведення особистого селянського господарства, а саме своїй дочці [PERSON] , свекрусі [PERSON] та чоловікові [PERSON] , чим вчинила адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, відповідальність за які передбачена ч. 1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП. Згідно з постановою Чигиринського районного суду Черкаської області від 19.12.2022 року [PERSON] визнано винною у вчиненні правопорушення, пов`язані з корупцією, відповідальність за які передбачена ч. 1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП. та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави, а також стягнуто судовий збір. Вказана постанова суду першої інстанції залишена без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 10.02.2023 року та набрала законної сили. Згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у власності [PERSON] перебуває земельна ділянка площею 2,0 га, кадастровий номер 7125481800:01:000:1062, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2497554571080, отримана останнім на підставі рішення Медведівської сільської ради № 15-40/VІІІ від 22.10.2021 року. В свою чергу, вказана земельна ділянка передана в оренду ФОП [PERSON] на підставі договору оренди землі від 30.12.2021 року, про що внесені відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, номер запису про інше речове право 46114121 від 06.01.2022 року). Вважає, що вище вказане рішення Медведівської сільської ради є протиправним в частині затвердження проєкту землеустрою та передачі у власність земельної ділянки [PERSON] через порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» при його прийнятті, оскільки [PERSON] є чоловіком [PERSON] . Тобто, обставини, встановлені постановою Чигиринського районного суду Черкаської області від 19.12.2022 року, стосуються близьких осіб [PERSON] як особи, уповноваженої на виконання функцій органу місцевого самоврядування, яка брала участь у прийнятті оспорюваних рішень. Зважаючи на це, вважає, що рішення сільської ради в цій частині є незаконним і повинно бути скасованим, договір оренди землі також має бути визнаним недійсним, а земельна ділянка - витребувана у [PERSON] у комунальну власність Медведівської територіальної громади. 15.02.2024 року заступником керівника Черкаської окружної прокуратури подано заяву про доповнення обгрунтування позовних вимог, у якій зазначив, що відповідно до положень ст. 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, , якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому, майно підлягає витребуванню в останнього набувача без необхідності визнання недійсними останніх правочинів щодо такого майна, а витребування земельної ділянки в орендаря, який виступає користувачем земельної ділянки, тобто, останнім набувачем, відповідатиме меті віндикаційного позову, спрямованого на захист прав власника майна. З урахуванням того, що витребування земельної ділянки у [PERSON] та ФОП [PERSON] становить суспільний інтерес, що полягає у поверненні у розпорядження територіальної громади неправомірно отриманої [PERSON] земельної ділянки, просить витребувати спірну земельну ділянку у відповідачів та повернути її в комунальну власність Медведівської територіальної громади в особі Медведівської сільської ради. У судовому засіданні прокурор підтримав заявлені вимоги з підстав, викладених у позовній заяві та доповнень до неї, та прохав їх задовольнити. Представник відповідача Медведівської сільської ради в судове засідання не з`явився, надіславши заяву про відсутність заперечень щодо задоволення позовних вимог та розгляд справи без участі їх представника. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином і в установленому законом порядку повідомленим про дату, час та місце розгляду даної справи у судове засідання не з`явився, надавши заяву про відсутність заперечень з його боку щодо задоволенння позовних вимог та розгляд справи без його участі з вирішенням питання щодо розподілу судових витрат. Відповідачка ФОП [PERSON] , будучи належним чином і в установленому законом порядку також повідомленою про дату, час та місце розгляду даної справи у судове засідання не з`явилась, надавши заяву про відсутність заперечень щодо задоволенння позовних вимог та розгляд справи без її участі. Вислухавши учасників процесу, дослідивши надані сторонами докази, суд доходить до наступних висновків. [PERSON] , будучи депутатом Медведівської сільської ради Чигиринського району (нині - Черкаського) Черкаської області та відповідно до підпункту «б» п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією в порушення вимог п. 2 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» не повідомила у встановленому Законом порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів при прийнятті участі у розгляді питання щодо затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, та надання їх у власність зі зміною цільового призначення, для ведення особистого селянського господарства» та прийняла рішення при наявності у неї реального конфлікту інтересів проголосувавши «за» при розгляді на п`ятнадцятій сесії Медведівської сільської ради від 22.10.2021року питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, та надання їх у власність зі зміною цільового призначення для ведення особистого селянського господарства, а саме своїй дочці [PERSON] , свекрусі [PERSON] та чоловікові [PERSON] , чим вчинила адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, відповідальність за які передбачена ч. 1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП. Згідно з постановою Чигиринського районного суду Черкаської області від 19.12.2022 року, яка залишена без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 10.02.2023 року, та набрала законної сили, [PERSON] визнано винуватою у вчиненні адміністративних правопорушеннь, пов`язаних з корупцією, відповідальність за які передбачена ч. 1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП., та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави, а також стягнуто судовий збір. А як передбачено ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно з даними Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 352029860 від 26.10.2023 року у власності відповідача [PERSON] на підставі рішення органу місцевого самоврядування Медведівської сільської ради № 15-40/VІІІ від 22.10.2021 року Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність зі зміною цільового призначення для ведення особистого селянського господарства перебуває земельна ділянка площею 2,0 га, кадастровий номер 7125481800:01:000:1062, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2497554571080. У свою чергу, вказана земельна ділянка передана в оренду ФОП [PERSON] на підставі договору оренди землі від 30.12.2021 року, про що внесені відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, номер запису про інше речове право 46114121 від 06.01.2022 року). Вказаний договір оренди землі укладено сторонами строком на 7 років (п. 6 договору). Прокурор, звертаючись з позовом, зазначив про те, що порушення інтересів територіальної громади відбулося внаслідок прийняття органом місцевого самоврядування, який є одним зі співвідповідачів, незаконного рішення, а тому прокурор звернувся до суду як самостійний позивач в інтересах держави, що виражаються в інтересах частини Українського народу - членів територіальної громади, яка є власником земельної ділянки. Прокурор обґрунтував необхідність захисту інтересів держави тим, що в межах відносин з розпорядження землями територіальної громади міста та надання у власність земельної ділянки із земель комунальної власності органом місцевого самоврядування Медведівською сільською радою, всупереч інтересам територіальної громади, прийнято незаконне рішення щодо розпорядження землею, яка є основним національним багатством, з порушенням встановленого порядку, а тому Медведівська сільська рада є відповідачем у такій справі. Прокурор стверджував, що в цьому спорі відсутній орган, який мав би здійснювати захист порушених інтересів держави, в зв`язку з чим прокурор звертається до суду як самостійний позивач. Суд врахував, що Конституція України та Закон України «Про прокуратуру» надають прокурору повноваження з представництва не тільки загальнодержавних інтересів, але й локальних інтересів держави, а тому прокурор може представляти інтереси територіальної громади. Відповідно до висновків, викладених Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 вересня 2022 року у справі № 483/448/20, Велика Палата Верховного Суду вважає, що, оскаржуючи рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування та правочин щодо розпорядження майном прокурор вправі звернутися до суду або як самостійний позивач в інтересах держави, визначивши такий орган відповідачем (коли оскаржується рішення останнього), або в інтересах держави в особі відповідного органу, зокрема тоді, коли цей орган є стороною (представником сторони) правочину, про недійсність якого стверджує прокурор. У разі задоволення вимоги про визнання недійсним правочину та про повернення отриманого за ним (наприклад, земельної ділянки) чи про витребування майна від набувача, таке повернення та витребування відбувається на користь держави чи територіальної громади, від імені яких відповідний орган може діяти тільки як представник. Такі висновки узгоджуються із постановами Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц, від 15 січня 2020 року у справі № 698/119/18, від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17. Вказані висновки відповідно до вимог частини 4 статті 263 ЦПК України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» підлягають врахуванню при виборі й застосуванні норми права до спірних правовідносин. У позовній заяві прокурор навів підставу для представництва інтересів держави, обґрунтував, у чому полягає порушення цих інтересів, визначив орган місцевого самоврядування одним зі співвідповідачів у справі та заявив вимогу про визнання незаконним і скасування в частині його оскарженого рішення. Тому суд погоджується з тим, що прокурор підтвердив підстави для представництва інтересів держави у цій справі та звернувся до суду як самостійний позивач. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України, кожна особа має на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За приписами частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином, факт прийняття рішення Медведівської сільської ради № 15-40/VІІІ від 22.10.2021 року в умовах конфлікту інтересів у депутата сільської ради Казначей І.В. підтверджено постановою Чигиринського районного суду Черкаської області у справі № 708/888/22 від 19 грудня 2022 року. При вирішенні питання про наслідки прийняття рішення органом місцевого самоврядування в умовах конфлікту інтересів у депутата сільської ради відповідного органу необхідно застосовувати вимоги Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». З аналізу норм цього Закону вбачається, що ним урегульовано питання організації роботи органу місцевого самоврядування, яким є сільська рада, визначено обсяг повноважень та порядок діяльності вказаного органу, визначено правовий статус депутата та голови місцевої ради, передбачено їх обов`язки, порядок дій ради, органів ради у випадку конфлікту інтересів. З аналізу частини першої статті 59-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вбачається, що сільський, селищний, міський голова, секретар, депутат сільської, селищної, міської ради, голова, заступник голови, депутат районної, обласної, районної у місті ради публічно повідомляє про конфлікт інтересів, який виник під час участі у засіданні ради, іншого колегіального органу (комісії, комітету, колегії тощо), відповідному колегіальному органу та не бере участі у розгляді, підготовці та прийнятті рішень відповідним колегіальним органом. При виникненні конфлікту інтересів у депутата сільської ради він має діяти не лише у відповідності до правила, передбаченого у статті 59-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», але і з врахуванням вимог ч. 1 статті 28 Закону України «Про запобігання корупції». Як передбачено ст. 67 Закону України «Про запобігання корупції» нормативно-правові акти, рішення, видані (прийняті) з порушенням вимог цього Закону, підлягають скасуванню органом або посадовою особою, уповноваженою на прийняття чи скасування відповідних актів, рішень, або можуть бути визнані незаконними в судовому порядку за заявою заінтересованої фізичної особи, об`єднання громадян, юридичної особи, прокурора, органу державної влади, зокрема Національного агентства, органу місцевого самоврядування. Правочин, укладений внаслідок порушення вимог цього Закону, може бути визнаним недійсним. Отже, для встановлення порушення процедури прийняття рішення, визначальним є сам факт участі депутата чи голови місцевої ради у голосуванні за наявності конфлікту інтересів (незалежно потенційного чи реального), а не вплив такого голосування на прийняте рішення з урахуванням наявності кваліфікованої більшості, необхідної для прийняття позитивного рішення колегіальним органом. Прийняте в умовах реального конфлікту інтересів у одного з депутатів чи голови місцевої ради рішення органу місцевого самоврядування компрометує таке рішення, та, як наслідок, нівелює довіру суспільства до органів місцевого самоврядування в цілому. Особа, яка зверталася до органу місцевого самоврядування з відповідною заявою про набуття права чи визнання такого права, не позбавлена можливості звернутися до відповідного органу про розгляд такої заяви у встановленому законом порядку, оскільки порушення, допущене радою при прийнятті оскаржуваного рішення, не є перешкодою для повторного розгляду вказаного питання із дотриманням вимог чинного законодавства. Аналогічні висновки, з метою формування єдиної правозастосовчої практики щодо застосування вимог статей 28, 35, 67 Закону України «Про запобігання корупції», зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 442/730/17. Звертаючись до суду з позовом в інтересах держави, заступник керівника Черкаської окружної прокуратури посилався на те, що спірна земельна ділянка вибула з володіння Медведівської сільської ради Черкаського району Черкаської області на підставі незаконного рішення органу місцевого самоврядування, прийнятого в умовах конфлікту інтересів однієї з депутатів, яка голосувала за прийняття такого рішення та бездіяльності інших депутатів сільської ради, які не вчинили жодних дій для врегулювання конфлікту інтересів, внаслідок чого за [PERSON] незаконно зареєстровано право власності на спірну земельну ділянку, яка в подальшому передана ним в оренду, тому таке рішення в частині затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зміни її цільового призначення та передачі із комунальної власності територіальної громади у приватну власність [PERSON] повинно бути визнано незаконним та підлягає скасуванню, земельна ділянка - витребуванню у відповідача у комунальну власність Медведівської територіальної громади. В той же час, власник із дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387і 388 ЦК України, є неефективними. Так, для витребування нерухомого майна оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування не є ефективним способом захисту права власника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункт 86)). Тому вимога про визнання рішень органів державної влади чи органів місцевого самоврядування недійсними (незаконними) та їх скасування не є ефективним способом захисту, оскільки задоволення такої вимоги не призвело б до відновлення володіння відповідною земельною ділянкою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, пункт 39)). Пред`явлення власником нерухомого майна вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним, на думку позивача, володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права (постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18, пункт 100), від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (провадження № 12-158гс19, пункт 10.29)). Подібні правові висновки висловлені Великою Палатою Верховного Суду також у постанові від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21). У справах з подібними правовідносинами Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у позову прокурора з підстав обрання неефективного способу захисту права власності територіальної громади села Красна Слобідка Обухівського району Київської області (постанови від 31 серпня 2022 року у справі № 372/773/19 (провадження № 61-10650св20) та справі № 372/770/19 (провадження № 61-10545св20)). Таким чином, задоволення позовної вимоги про визнання недійсними оскаржуваних рішень сільської ради не призведе до поновлення прав позивача, за захистом прав яких звернувся прокурор до суду, відновлення володіння, користування або розпорядження спірною земельною ділянкою, а, отже, такі вимоги не є ефективним способом захисту права позивача, яке потребуватиме додаткових засобів судового захисту. Серед способів захисту речових прав Цивільний кодекс України виокремлює, зокрема, витребування майна із чужого незаконного володіння (стаття 387), усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391), визнання права власності (стаття 392), відшкодування матеріальної і моральної шкоди (статті 1166, 1167, 1173). Відтак, для витребування майна оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, які вже були реалізовані і вичерпали свою дію, оскарження всього ланцюга договорів та інших правочинів щодо спірного майна, державного акту на право власності не є ефективним способом захисту прав; при цьому позивач у межах розгляду справи про витребування майна із чужого володіння вправі посилатися, зокрема, на незаконність рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування, без заявлення вимоги про визнання його недійсним; таке рішення за умови його невідповідності закону не зумовлює правових наслідків, на які воно спрямоване. Подібні за змістом висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункти 85, 86, 94), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (пункти 38, 39), від 15 жовтня 2019 року у справах № 911/2034/16 (пункт 46) та № 911/3749/17 (пункти 6.25, 6.26), від 19 листопада 2019 року у справі № 911/3680/17, від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (пункти 42-43, 47, 49). Верховний Суд зазначає, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в пункті 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19), пункті 50 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20). Виходячи з обставин цієї справи, належним способом захисту позивача буде звернення до суду з вимогами про витребування майна із чужого незаконного володіння, якщо власник був позбавлений права володіння (користування) земельною ділянкою, або усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, якщо позивачу чиняться перешкоди в реалізації цих прав. З урахуванням цього, враховуючи, що оскаржуване рішення органу місцевого самоврядування вже було реалізоване і вичерпало свою дію, суд оцінюючи зібрані докази в їх сукупності шляхом повного і всебічного дослідження, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог шляхом витребування вказаної земельної ділянки у відповідачів [PERSON] та ФОП [PERSON] на користь користь Медведівської територіальної громади в особі Медведівської сільської ради. У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати у виді сплаченого судового збору підлягають стягненню з відповідачів пропорційно задоволеним вимогам, у розмірі 2684,00 грн., тобто по 894, 67 грн. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: partial