Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-21 00:00:00

в Острозький районний суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей звернулась [PERSON] . Позовну заяву аргументує тим, що шлюб між нею та відповідачем був зареєстрований 16.06.2010 Розвазькою сільською радою Острозького району Рівненської області, актовий запис №1. Рішенням Острозького районного суду від 04.04.2016 шлюб між сторонами було розірвано. 20.05.2019 сторони повторно уклали шлюб, який був зареєстрований виконавчим комітетом Розвазької сільської ради Острозького району рівненської області, актовий запис №1. Від \~даного \~шлюбу \~сторони \~мають \~спільних дітей:\~сина \~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~доньку \~ [PERSON] ,\~ [INFO] \~та сина\~ -\~ [PERSON] ,\~ [INFO] , які проживають разом з нею та перебувають на її повному матеріальному утриманні. Вказує, що спільне життя з відповідачем не склалося, у них різні погляди на подружнє життя. Зазначає, що перспектив для збереження сім`ї немає, шлюб існує формально, примирення неможливе, оскільки подальше спільне життя суперечило б їх інтересам. Вказуючи на те, що спроби налагодити сімейні відносини не приносили належного результату, просить розірвати шлюб. Одночасно [PERSON] мотивує свою заяву тим, що відповідач ухиляється від належного утримання дітей. Вказує, що на даний час відповідач самоусунувся від матеріального утримання дітей, будь-яку матеріальну участь у їх утриманні не приймає, хоча має всі можливості брати достатню, належну та регулярну участь в матеріальному утриманні малолітніх дітей. Зазначила, що відповідач за віком, станом здоров`я є працездатним, тобто має фізичну можливість працювати та отримувати дохід. За вказаних обставин просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 1/2 частки його доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою суду від 06.12.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження, визначено учасникам справи строки для подання відповідних заяв по суті спору, роз`яснено відповідачу право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та право подати відзив на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. В судове засідання позивач не з`явилась, в поданій на адресу суду заяві позов підтримала з підстав викладених в позовній заяв, просить здійснювати розгляд справи в її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Відзиву із запереченнями щодо позову відповідач до суду не подав, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. З метою уникнення затягування розгляду справи, суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних про права та взаємовідносини сторін для її розгляду по суті. Згідно із ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, розглянувши справу відповідно до ст.ст.274-279 ЦПК України за правилами спрощеного позовного провадження, дослідивши в судовому засіданні матеріали справи та надані сторонами докази, з`ясувавши всі обставини справи у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно з ст. 264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує, зокрема, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Позивач, звертаючись до суду, на власний розсуд обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинна переконливими, належними та допустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених нею вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. З письмових доказів, досліджених в судовому засіданні встановлено наступне. Сторони у справі з 16.06.2010 перебували в шлюбі, який було розірвано рішенням Острозького районного суду від 04.04.2016. (а.с.11) Відповідно до свідоцтва про\~шлюб серії\~ [NUMBER] \~встановлено,\~що 20.05.2019 виконавчим комітетом Розвазької сільської ради Острозького району Рівненської області був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] (актовий\~запис №01). (а.с.15) Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 28.10.2010 встановлено, що [PERSON] народився [INFO] і його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.12) Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 01.04.2013 встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] і її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.13) Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 20.01.2017 встановлено, що [PERSON] народився [INFO] і його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.14) Відповідно до витягу про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №584 встановлено, що [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] разом з неповнолітніми дітьми. (а.с.16) В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] тривалий час спільного господарства\~не ведуть, шлюбні стосунки між ними припинені. Між сторонами відсутні такі складові сім`ї, як пов`язаність спільним побутом та почуття любові і взаємоповаги, що є свідченням формального існування шлюбу між ними. Одночасно, в судовому засіданні встановлено, що сторони по справі не підтримують сімейні та подружні стосунки, спроби примирення між ними не мали належного результату. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Як вбачається зі змісту ч. 3 та ч. 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною другою статті 112\~СК України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Під час розгляду даної справи встановлено, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, укладеного з відповідачем та переконана в неможливості їх примирення. Відповідач заперечень проти позову не подав та не виявив наміру зберегти сім`ю. Судом встановлено, що між сторонами відсутні такі складові сім`ї, як спільне проживання, пов`язаність спільним побутом та почуття любові і взаємоповаги, збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, а тому шлюб необхідно розірвати. Водночас,\~в судовому\~засіданні встановлено,\~що на\~даний час\~спільні діти\~сторін проживають\~з позивачем\~та знаходяться\~на утриманні\~матері,\~а відповідач\~належної участі\~в утриманні\~дітей не\~бере та наведені обставини відповідачем не заперечуються. Отже, з доводів позивача та досліджених у судовому засіданні доказів встановлено, що позивач та відповідач разом не проживають, їхні діти проживають з позивачем та між батьками дітей не було досягнуто домовленості щодо порядку, способу, форми та розміру участі відповідача в утриманні дітей. Відповідно до положень ст. 4 ЦПК України та ст. 184 СК України право звернення до суду про стягнення аліментів має той із батьків, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини (Конвенції), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 180 СК України, обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття лежить на обох батьках. У відповідності до ст. 181 СК України, у разі відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той з подружжя, з яким вона проживає, має право звернутися до суду з відповідним позовом про стягнення аліментів. Відповідно до ст. 182\~СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" встановлено у 2023 році прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років у розмірі 2272 грн., від 6 до 18 років 2833 грн. Згідно з вимогами ст.\~141\~СК\~України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо утримання дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 1\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 \~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 5, 6\~ст. 81 ЦПК України\~докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому\~засіданні встановлено,\~що будучи\~батьком дітей,\~ [PERSON] \~їх належним\~чином не\~утримує,\~хоча зобов`язаний\~це робити. При цьому суд виходить з того, що відповідач доказів про те, що він належним чином займається утриманням дітей не надав. Оскільки відповідач, будучи батьком дітей, на даний час їх належним чином не утримує, то з нього на користь позивача необхідно стягнути аліменти. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з ким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дітей; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. \~ \~ \~ \~При цьому, визначаючи розмір аліментів, суд виходить з того, що розмір коштів на утримання має відповідати певному рівню, достатньому для утримання та забезпечення нормальної життєдіяльності особи. Вирішуючи спір,\~судом також\~взято до\~уваги принцип\~рівності обов`язку\~батьків в\~утриманні дітей. Окрім того,\~судом береться\~до уваги\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище дітей\~та сторін. В матеріалах справи відсутні будь-які відомості, що на утриманні сторін перебувають інші особи. Суд також бере до уваги, що платник аліментів є працездатним, має добрий стан здоров`я, інших утриманців не має, оскільки протилежних доказів суду не надано, та може надавати матеріальну допомогу на утримання дітей. Враховуючи наведене, а також виходячи з того, що сторони повинні забезпечити дітям рівень життя, необхідний і достатній для їх нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, виходячи з рівності прав та обов`язків батьків щодо дітей, встановленого прожиткового мінімуму на дитину, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в розмірі 1/2 частки його доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд вважає, що такий розмір аліментів відповідатиме фінансовим можливостям та обов`язку батька забезпечити умови життя та розвитку його неповнолітніх дітей, а також визначеному законодавцем способу, який обрала позивач. Одночасно, суд бере до уваги, що позов про стягнення аліментів був поданий 29.11.2023, а тому, за правилами ст. 191 СК України, саме з цього часу необхідно стягувати аліменти. Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.\~ На підставі ст.180-183, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved