Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-19 00:00:00

[PERSON] звернувся з вказаною позовною заявою, в якій просить змінити та визначити місце проживання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з ним. В основу своїх позовних вимог позивач зіслався на те, що перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. Рішенням Рожнятівського районного суду від 25 жовтня 2021 року шлюб між нами розірвано. Неповнолітніх дочок [PERSON] та [PERSON] залишено на проживання з матір`ю. Він сплачує на утримання дітей аліменти. Відповідачка в справі [PERSON] ухиляється від виконання передбачених законом обов`язків щодо виховання їхніх спільних дітей, часто залишає їх самих. На противагу цьому він постійно спілкується із дітьми, їздить до них в м.Калуш, а також забирає до себе додому в смт.Перегінське, сплачує аліменти і крім того додатково утримує дітей, купує їм необхідні речі та одяг. Він має можливість створити для дітей належні умови проживання і виховання в будинку своїх батьків, де постійно проживає, має самостійний дохід і постійне місце проживання, проживає в задовільних матеріально-побутових умовах, забезпечений матеріально, і зобов`язується створити належні умови для виховання та всебічного розвитку своїх дітей [PERSON] та [PERSON] . Він до дітей добре відноситься і самі діти бажають постійно надалі проживати із ним. За таких обставин, він змушений звернутись до суду за захистом своїх законних прав та інтересів, що відповідають інтересам та бажанню дітей, тобто з позовом про зміну місця проживання дітей, визначеного за рішенням суду. Вважає, що в інтересах дітей проживати разом з ним. Ухвалою суду від 04.05.2022 провадження по справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання. У судовому засіданні позивач позов підтримав повністю. Суду додатково пояснив, що працює в інтернет провайдера монтажником. Він проживає із своїми батьками, які зможуть піклуватися дітьми коли його немає в дома. На вихідні він забирає дітей в селище Перегінське. Мати дітей не піклується про них, залишає самих. Він за дітей хвилюється, тому просить дітей передати йому на виховання. У судовому засіданні відповідачка позов не визнала. Вказала, що дітям забезпечує належне виховання та утримання. Не заперечила, що залишала дітей в дома самих, однак це було пов`язано з працевлаштуванням. На даний час в неї такий графік роботи, що дітей не приходиться залишати самих. Вона не заперечує проти участі батька у вихованні та утриманні дітей, однак їхнім дочкам краще проживати з нею, як з мамою. Просила у задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи Орган опіки та піклування Перегінської селищної ради Калуського району Івано-Франіквської області Кулик Х.Б. в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову. Вважає, що на даний час відсутні обставини для зміни місця проживання дітей. Відповідачка належним чином виконує материнські обов`язки. Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, встановив таким чином наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд зобов`язаний поважати честь і гідність усіх учасників судового процесу і здійснювати правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних та інших ознак ( ст.6 ЦПК України). Відповідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 25 жовтня 2021 року, неповнолітніх дочок [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] залишено на проживання з матір`ю (а.с.11 - 11 зворот). Постановою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 26.07.2023 [PERSON] звільнено від адміністративної відповідальності за ч.1 ст.184 КУпАП (а.с.16) Відповідачка [PERSON] разом із дітьми проживає у винайманій квартирі в [ADDRESS] та належним чином виконує батьківські обов`язки, потреби дітей задовільняє в міру свого матеріального забезпечення (а.с.84-85). У відповідності до ч.1 ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей. За змістом норми статті 150 Сімейного кодексу України, обов`язками батьків є піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готування її до самостійного життя. Відповідно до статті 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь в її вихованні й має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. У відповідності до ч. 2 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Крім цього, за правилом ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання неповнолітніх дітей беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дітей до кожного з них, вік дітей, стан їх здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Імперативними приписами статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини. У свою чергу відповідно до частин 2, 8, 9, 10 статті 7 Сімейного кодексу України, сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради від 27 лютого 1991 року закріплено, що держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання й розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. Пунктом 1 статті 9 вищевказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Положеннями статті 171 Сімейного кодексу України визначено, що місце проживання малолітньої дитини з одним з батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Згідно ч.ч. 4-6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до висновку про недоцільність зміни місця проживання малолітніх дітей, який затверджено рішенням виконавчого комітету Перегінської селищної ради від 16.01.2024 №11, орган опіки та піклування вважає за недоцільне змінювати місце проживання дітей. Із наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що проживання малолітніх дітей сторін разом з матір`ю повною мірою відповідає їхнім інтересам. Будь-яких підстав вважати, що внаслідок проживання із матір`ю права дітей можуть бути порушені, судом не встановлено. Суд не погоджується з позицією позивача щодо підстав зміни місця проживання дітей, оскільки позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів того, що з моменту постановлення судового рішення про залишення дітей на проживання з матір`ю, суттєво погіршилися умови для проживання дітей. З огляду на вищенаведені судом докази, які надали суду сторони на підтвердження та заперечення позовних вимог, щодо зміни місця проживання дітей,

Outcome: dismissed