Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-19 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача. Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі», в інтересах якого діє представник Вірютіна О.В., звернулося до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] , в якій просить стягнути з неї суму заборгованості за період з 01 грудня 2016 року по 31 січня 2022 року у розмірі 49597,68 гривень, а також сплачений судовий збір в сумі 2684 гривень. В обґрунтування позовної заяви зазначає, що Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" надає послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання в тому числі за адресою: [ADDRESS] , власником вказаної квартири є відповідач. По особовому рахунку, відкритого на ім`я відповідача № [NUMBER] , рахується заборгованість у розмірі 49597,68 гривень за період з 01 грудня 2016 року по 31 січня 2022 року. 02 лютого 2024 року представник позивача [PERSON] надала суду заяву, в якій підтримала позовні вимоги у повному обсязі, при цьому зазначила, що заборгованість за період з 01 грудня 2020 року по 31 січня 2022 року складає 17826,44 гривень. Аргументи учасників справи. Відповідач [PERSON] 24 січня 2024 року надала до суду заяву, в якій відповідно до вимог ст.ст. 256, 257 ЦК України та, враховуючи її похилий вік та введений в Україні воєнний стан, просила застосувати строк позовної давності та розглянути справу за її відсутності. Рух справи. Ухвалою Київського районного суду міста Харкова від 15 грудня 2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Участь у справі сторін та інших учасників справи. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з`явилась, в матеріалах справи мається її заява про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 06 квітня 2004 року, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Костенко С.А. за реєстровим №3510 та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №3382305 від 20 квітня 2004 року. В даному приміщенні відсутні зареєстровані особи, що підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 03 травня 2023 року. Як вбачається зі змісту відомостей про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання, у зв`язку з неповною та несвоєчасно оплатою таких послуг за відповідачем утворилась заборгованість за період з 01 грудня 2016 року по 31 січня 2022 року у розмірі 49597,68 гривень. Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду Судом встановлено, що відповідач є користувачем послуг теплопостачання за адресою: [ADDRESS] , є власником вказаного житлового приміщення. Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі", надає послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, згідно Закону Україні "Про житлово-комунальні послуги" та Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 (що діяли на час виникнення спірних- правовідносин), що регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово- комунальних послуг (виконавець), і фізичної та юридичного особою (споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відповідно до п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальним споживачем є фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Згідно з пп.1, 5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Частиною 1 статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Отже, відсутність письмово оформленого договору з постачальником послуг не позбавляє споживача обов`язку оплачувати надані послуги. Верховний Суд України у правовій позиції, яка висловлена в постанові від 20.04.2016 року по справі №6-2951цс15 роз`яснив, що, хоч у ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Отже, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі». Отже, відсутність договору у разі фактичного користування послугою не дає підстав не оплачувати її або оплачувати лише частково. Згідно зі ст. 67 ЖК УРСР плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Статтею 68 ЖК УРСР закріплено, що наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Радою Міністрів Української РСР. Згідно п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року за №630 (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. З наданого позивачем розрахунку, з яким погоджується суд, вбачається, що станом на 01 лютого 2022 року за відповідачем утворилась заборгованість за період з 01 грудня 2016 року по 31 січня 2022 року у розмірі 49597,68 гривень. Відповідач в ході судового розгляду не довів неправильності проведеного позивачем розрахунку заборгованості, більш того, визнав позовні вимоги частково в межах строків позовної давності. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. На підставі викладеного, вирішуючи спір, суд встановив, що позивач надає послуги з централізованого опалення та постачає гарячу воду до квартири відповідача, остання від вказаних послуг у встановленому законом порядку не відключилась, є власником квартири, до якої надаються такі послуги, однак не виконує зобов`язання щодо їх сплати, у зв`язку з чим має заборгованість за період з 01 грудня 2016 року по 31 січня 2022 року у розмірі 49597,68 гривень, плата за опалення та гарячу воду нараховувалася відповідачам правомірно, належних та допустимих доказів щодо оскарження за спірний період встановлених тарифів за надання послуг з теплопостачання або скарг щодо їх якості відповідачем не надано. У відповідності до положень ч. 3 ст.12 та ч. 1 ст.82 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно до пункту 4 частини 2статті 43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Частиною 1ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення прозову про стягнення з відповідача суми заборгованості за надані послуги з теплопостачання. Разом з тим, відповідачем подане клопотання про застосування строку позовної давності, з приводу якого суд вважає необхідним зазначити наступне. За приписами статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до ч. 1, ч. 2ст. 260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін. Частинами 1, 5ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4ст. 267 ЦК України). Право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання і тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо втратили свою достовірність і повноту зі плином часу (пункт 51 рішення від 21 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Звертаючись до суду з цим позовом, КП «ХТМ» просить стягнути з відповідача заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 01 грудня 2016 року по 31 січня 2022 року у розмірі 49597,68 гривень. Як убачається з матеріалів справи, позовна заява подана 14 грудня 2023 року, тобто зі спливом строків позовної давності щодо вимог позивача за період з 01 грудня 2016 року по 31 листопада 2020 року (оскільки нарахування за послуги здійснюється станом на 01 число місяця). За таких обставин, підлягає застосуванню положення про загальний трирічний строк позовної давності до вимог про стягнення з відповідача заборгованості за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за вказаний період. Матеріали справи не містять доказів про наявність у позивача поважних причин пропущення позовної давності у три роки для звернення до суду. Крім того, в своїй заяві представник позивача не надала будь-яких заперечень з приводу застосування строку позовної давності за вказаними вимогами та особисто надала розрахунок заборгованості з урахуванням такого строку. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові згідно до ч.4 ст. 267 ЦК України. Враховуючи вищевикладене, суд вважає що є підстави для застосування позовної давності та ухвалення рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми заборгованості за період з 01 грудня 2016 року по 31 листопада 2020 року. Отже, виходячи з наведеного, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання, які нараховано за період з 01 грудня 2020 року по 31 січня 2022 року, сума яких складає 17826,44 гривень, є обґрунтованими та доведеними, такими, що підлягають задоволенню. Також суд враховує, що відповідач [PERSON] повністю визнає вимоги в цій частині. Щодо судових витрат Згідно платіжного\~доручення №21178\~від 11\~вересня 2023\~року,\~позивачем під\~час пред`явлення\~позову до суду сплачений судовий збір у розмірі 2684 гривень. Питання про\~розподіл судових\~витрат суд\~вирішує відповідно\~до вимог\~статті 141\~ЦПК України.Оскільки суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог на суму 17826,44 гривень, що складає 35,94%, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 964,68 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial