Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до П`ятихатської міської ради Кам`янського району Дніпропетровської області про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на квартиру. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 20.10.1997 року Універсальною товарною біржою «Биржей по торговле недвижимостью и транспортом» було зареєстровано договір купівлі - продажу нерухомого майна, який зареєстровано в реєстрі за № 15 від 20.10.1997 року, а саме квартиру [ADDRESS] , житловою площею 20,2 кв.м, який укладено між [PERSON] та нею. З 18.05.1998 року і по теперішній час вона проживає та зареєстрована у даній квартирі. В договорі купівлі-продажу квартири зазначено, що договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає та під час укладення договору їй не було відомо, що зазначена угода повинна бути нотаріально посвідчена. Угода двома сторонами виконана у повному обсязі вона виплатила продавцю повну суму грошових коштів за квартиру. Дана квартира належана на праві приватної власності [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом П`ятихатського районного нотаріального округу від 02.07.1997 року № 883, та зареєстрованого у П`ятихатському БТІ в реєстровій книзі № 4 сторінка 52 запис №13 . Після укладення договору купівлі-продажу, вона не зверталася до органу, що здійснював державну реєстрацію права власності (БТІ), з заявою про державну реєстрацію права власності і так сталося, що на даний час вищезазначена квартира, зареєстрована за попереднім власником [PERSON] .. При зверненні з заявою про реєстрацію права власності на квартиру до державного реєстратора їй було відмовлено у проведенні реєстрації на тій підставі, що наданий нею договір не посвідчений нотаріусом і є недійсним. Просить визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладеного між [PERSON] та нею від 20.10.1997 року, зареєстрованого Універсальною товарною біржею «Биржа по торговле недвижимостью и транспортом» зареєстрованого в реєстрі за № 15. Визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] Ухвалою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 28.12.2023 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, по справі призначено підготовчий розгляд. 30.01.2024 року ухвалою суду підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Заяв по суті спору від сторін не надходило. В судове засідання позивач не з`явилась, про розгляд справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач - П`ятихатська міська рада Дніпропетровської області про розгляд справи повідомлена належним чином, свого представника в судове засідання не направила, направили клопотання в якому прохають провести судове засідання у відсутність їхнього представника, протии позову не заперечують. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. У відповідності зі ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 13 ЦПК України вказує на те, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України - кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: визнання права (частина 2 статті 16 ЦК України). Відповідно до положень ч.1 ст.209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Відповідно до положень ч.1 ст.210 ЦК України, правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації Відповідно до положень ст.657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до положень ст.220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до положень ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" N 9 від 06.11.2009 р., відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2004 року), Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тому у даному випадку на момент переходу права власності правовідносини позивача підлягають врегулюванню за нормами Цивільного кодексу УРСР. Відповідно до ст. 153 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), який діяв на момент укладення правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), що діяв на час укладення договору купівлі-продажу від 20.10.1997 р., договір купівлі-продажу нерухомого майна - квартири повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 ЦК УРСР). Відповідно до ст. 47 УРСР (в редакції 1963 року) нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 ЦК УРСР. Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними" (зі змінами та доповненнями), з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Зі змісту договору купівлі - продажу нерухомого майна №15 від 20.10.1997 р. вбачається, що даний договір укладений у відповідності до вимог ст. 15 Закону України "Про товарну біржу», та зареєстрований Універсальною товарною біржою "Биржей по торговле недвижимостью и транспортом", та відповідно до даного договору посилання щодо подальшого нотаріального посвідчення відсутнє, а згідно до п.6 договору ця угода у відповідності до вимог ст. 277 ЦК,підлягає реєстрації в БТІ за місцем знаходження нерухомості. Відповідно до ст.15 Закону України "Про товарну біржу" в редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу, біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Біржові операції дозволяється здійснювати тільки членам біржі або брокерам. Відповідно до досліджених судом письмових матеріалів справи, 20.10.1997 р. на Універсальній товарній біржі "Биржа по торговле недвижимостью и транспортом" було укладено договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] .. Даний договір був зареєстрований на Універсальній товарній біржі " Биржа по торговле недвижимостью и транспортом " Біржова угода в Журналі реєстрації біржових угод за №15 від 20.10.1997 р. В подальшому право власності на нерухоме майно не було зареєстровано [PERSON] в бюро технічної інвентаризації. (а.с.7) Згідно копії довідки №159 від 22.11.2023 року виданої ДПКП «Кам`янське районне бюро технічної інвентаризації» ДОР вбачається, що згідно архівних даних БТІ станом на 31.12.2012 року право власності на житлову квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] , договору купівлі-продажу від 02.07.1997 року, посвідчено приватною нотаріальною конторою нотаріусом Морозюк Г.М., р.№883. (а.с.12) Відповідно до рішення сесії П`ятихатської міської ради від 31.10.2022 року за № 1157-22/УІІІ, назву [ADDRESS] було змінено на вулицю Лесі Українки.(а.с.13) Згідно технічного паспорту, складеного 20.11.2023 року ДП «Кам`янським районним БТІ" Дніпропетровської обласної ради, на квартиру [ADDRESS] , жиловою площею, 20,2 кв.м., замовником технічного паспорту є [PERSON] . (а.с.8-10) Згідно копії рішення про відмову у проведенні реєстраційних дій №70216666 від 15.11.2023 року, [PERSON] відмовлено у проведенні реєстраційних дій на тій підставі, що наданий позивачем договір купівлі-продажу квартири не посвідчений нотаріусом, а тому у зв`язку з недотриманням його форми останній є недійсним. (а.с.11) Відповідно до положень ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Як зазначено в п. 1.5 Розділу 1 Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлового політики України від 09.06.98 N 121, яка була чинною на час укладення сторонами відповідного договору купівлі - продажу та яка визначала порядок здійснення державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна в Україні, - державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна здійснюють комунальні підприємства бюро технічної інвентаризації. Відповідно до п. 9 Додатку 1 до вказаної Інструкції, - договори купівлі-продажу, міни, зареєстровані біржею, віднесено до переліку правовстановлювальних документів, на підставі яких провадиться державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна. До 01.01.2003 р. виникнення права власності на нерухоме майно не пов`язувалося з його державною реєстрацією. Державна реєстрація здійснювалася за фактом права власності, яке вже виникло. В даному випадку право власності виникло на підставі договору купівлі-продажу, який проведено у якості біржової операції між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] , тобто фактично право власності на квартиру у Позивача виникло на не заборонених законом підставах. З огляду на викладене, оскільки сторони договору домовилися щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу та така домовленість підтверджується наявними, дослідженими судом матеріалами справи, при цьому сторони повністю виконали умови укладеного договору, який не було нотаріально засвідчено з посиланням на положення ст. 15 Закону України "Про товарну біржу", наявні правові підстави для визнання договору купівлі-продажу квартири дійсним. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] та визнання права власності на дану квартиру є такими, що ґрунтуються на законі та підлягають задоволенню. На стягненні з відповідача судових витрат, які позивач поніс у зв`язку з розглядом справи, останній не наполягав, а тому суд не вирішує питання про їх розподіл між сторонами.

Outcome: approved