Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що АТ «Альфа-Банк» є правонаступником АТ «Укрсоцбанк», 22.08.2018 Лозівським міськрайонним судом Харківської області було винесене рішення, про стягнення з нього та [PERSON] , в солідарному порядку на користь ПАТ «Укрсоцбанк», заборгованість в сумі 254255,78 грн. На виконання вказаного рішення, 27.09.2018 року було відкрито виконавче провадження № [NUMBER] та накладено арешт на все належне йому майно. Вказане вище рішення суду було виконане ним в повному обсязі, шляхом погашення заборгованості перед стягувачем, проте у Державному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна міститься запис № 28171909 про арешт всього нерухомого майна. Діяльність приватного виконавця [PERSON] зупинена. Існування вищевказаного арешту позбавляє його можливості користуватися та розпоряджатися належним йому майном як власнику, в зв`язку з чим він вимушений звернутись до суду із вказаним позовом. Позивач [PERSON] в судову засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає. Відповідач у судове засідання жодного разу не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності та відзив на позов, не надавав. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилас, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Третя особа приватний виконавець виконавчого округу Харківської області [PERSON] в судове засідання не з`явився про день, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності не надавав. Згідно до положення ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач та третя особа належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, доказів про поважність неявки до суду не надали, також не подав відзив на позовну заяву, тому у відповідності з вимогами ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача та третьої особи, постановивши по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що відповідно до рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області у справі № 629/4702/17, з [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку на користь Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк", в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором № 805/16/21-1/6-302 від 03.07.2005 року було стягнуто 254255 грн. 78 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 3813 грн. 90 коп. З дослідженої цивільної справи №629/4702/17 встановлено, що в заочному рішенні, винесеного 18 липня 2018 року в резолютивній частині рішення помилково зазначено дату укладення кредитного договору №805/16/21-1/6-302 від 03.07.2005 року, замість вірного 03.07.2006 року, оскільки з копії договору кредиту №805/16/21-1/6-302, яке знаходиться в матеріалах справи №629/4702/17, вбачається що датою укладання договору кредиту № 805/16/21-1/6-302 є 03 липня 2006 року. На виконання вказаного рішення було видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження № [NUMBER]. В рамках виконавчого провадження з метою забезпечення виконання рішення суду, приватним виконавцем [PERSON] 27.09.2018 винесено постанову про арешт майна боржника [PERSON] та накладено арешт на все майно боржника. Згідно інформації з Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, 01.10.2018 на підставі ВП [NUMBER], приватним виконавцем Харківської області [PERSON], було накладено арешт на нерухоме майно. 25.03.2019 року приватним виконавцем [PERSON], на підставі заяви стягувача, в якому стягувач просив повернути без виконання виконавчий листв, винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу та повернуто стягувачу виконавчий лист №629/4702/18 виданий 22.08.2018 року. Припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення. Згідно довідки вих. №32246-17.5 вд 10.08.2023, яка була видана Павлоградським відділенням АТ «Сенс Банк», [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 805/16/21-1/6-302 від 03.07.2006 не має. Кредитний договір закрито 05.08.2022 р. Відповідно до інформації з реєстру приватних виконавців станом на 16.11.2023 року зупинена діяльність приватного виконавця [PERSON] Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Змістом права власності за положенням ч1.ст.317 ЦК України є право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Положеннями ч.ч.1, 2 ст.319 ЦК України передбачено що, власник здійснює право власності шляхом володіння, користування і розпорядження своїм майном за власним розсудом. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Принцип непорушності права власності встановлений ч.1 ст.321 ЦК України. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно) (Постанова Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна»). Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року. З огляду на викладене, враховуючи, що на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяжень) накладених на майно, порушуються права позивача як власника майна, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, оскільки рішення суду на підставі якого державним виконавцем було накладено обтяження, виконане позивачем у повному обсязі, що підтверджено доказами, які містяться в матеріалах справи, а тому порушене право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб, шляхом припинення дії арешту майна.

Outcome: approved