Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В позовній заяві посилався на те, що 15 березня 2020 року відповідач позичив у нього 11000 доларів США, які зобов`язався повернути до 15 березня 2021 року. Зазначене підтверджується договором позики. У встановлений строк або пізніше відповідач кошти не повернув. Тому позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь суму боргу в розмірі 303600,00 грн., що за встановленим Національним банком України курсом еквівалентно 11000 доларів США. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Харкова від 02 червня 2021 року відкрито провадження за вказаною позовною заявою, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. 27 жовтня 2021 року Ленінським районним судом м. Харкова ухвалено заочне рішення, яким позов задоволено в повному обсязі. 18 листопада 2021 року відповідач [PERSON] звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення. Розпорядженням Голови Верховного Суду від 14 березня 2022 року №7/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність судових справ окремих судів Донецької, Запорізької та Харківської областей. Відповідно до даного Розпорядження справи, які перебували в провадженні Ленінського районного суду м. Харкова та Орджонікідзевського районного суду м. Харкова, підсудні Київському районному суду м. Полтави. Справа № 642/3280/21 також передана на розгляд до Київського районного суду м. Полтави. Ухвалою судді Київського районного суду м. Полтави від 05 травня 2023 року справу прийнято до свого провадження. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 01 червня 2023 року заочне рішення Ленінського районного суду міста Харкова скасовано, а справу призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін.. Заперечення від позивача щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Відповідач відзиву на позов не надав. Інших заяв або клопотань сторони суду не подавали. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, звернувшись до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності. У заяві також зазначив, що позов підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Бірючинський Е.О. належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, оскільки судову повістку на судове засідання одержав представник відповідача. Згідно ч. 5 ст. 130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі. В судове засідання відповідач та його представник не з`явились, про причини неявки не повідомили, відзиву та клопотань не подавали. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, приймаючи до уваги відсутність підстав для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в засідання не з`явились. Дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 15 березня 2020 року [PERSON] (в договорі - позикодавець) та [PERSON] (в договорі - позичальник) було укладено договір позики, згідно якого [PERSON] позичив у [PERSON] 300000 грн. зі строком повернення не пізніше 15 березня 2021 року. Сторони домовились. Що позика дорівнюється еквіваленту грошового зобов`язання в іноземній валюті. В якості еквівалента сторони приймають 11000 доларів США (а.с. 11). Згідно пункту 2 договору позики позичальник свідчить, що отримав гроші від позикодавця повністю ще до підписання договору. Згідно пункту 4 договору кошти мають бути повернуті позикодавцю не пізніше 15 березня 2021 року. Пунктом 5 договору передбачено, що підтвердженням виконання позичальником своїх зобов`язань є розписка, складена позикодавцем. Договір вважається виконаним позичальником лише після отримання ним від позикодавця відповідної розписки. Але у встановлений договором строк або пізніше відповідач перед позивачем свого зобов`язання не виконав, суму боргу не повернув. Відзиву на позов відповідач не надав, але у заяві про перегляд заочного рішення посилався на те, що він виконав боргові зобов`язання в повному обсязі. Але ні разом з заявою про перегляд заочного рішення, ні під час розгляду справи відповідач будь-яких доказів виконання зобов`язання за договором позики суду не надав. Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем не надано доказів виконання зобов`язання. Тому, розглядаючи справу на підставі наявних доказів, суд встановив, що відповідачем зобов`язання не виконано, борг відповідачем не повернуто. У зв`язку з порушенням зобов`язань за договором у [PERSON] виникла заборгованість у розмірі, що еквівалентний 11000 доларів США, що за курсом, погодженим сторонами, становить 300000 грн. Як роз`яснив Верховний Суд у Постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 301/2052/18 (провадження № 61-7786св21), досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті (ч. 2 ст. 524 ЦК України). Якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, то сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч. 2 ст. 533 ЦК України). У разі отримання в позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачено законом чи договором, повернути позикодавцеві таку саму суму грошей (суму позики), тобто таку ж суму грошових коштів в іноземній валюті, яку він отримав у позику (ч. 1 ст. 1046, ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Відповідно до положень п. 4 договору позики позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю грошові кошти у сумі, визначеній в п. 1 договору, який в свою чергу передбачає розмір позики 300000 грн., в якості еквівалента якого сторони приймають 11000 доларів США. Таким чином, розмір боргу, який має сплатити позичальник, сторонами визначено у розмірі 300000 грн., що сторони вважають еквівалентним 11000 доларів США. Зазначені положення договору позики відповідають положенням ст. 533 ЦК України. На підставі викладеного судом встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем становить 300000 грн., еквівалентом якого сторони погодили 11000 доларів США. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Положеннями ст. 1046 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України. Відповідно до ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За правилами ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до положення ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму, відповідно до ст.625 цього Кодексу. У матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач виконав свої зобов`язання за договором позики та повернув грошові кошти. Таким чином [PERSON] не виконав взяті на себе зобов`язання за договором позики та не повернув отримані ним в якості позики гроші, чим порушив умови договору, що в свою чергу призвело до неналежного виконання передбаченого ст. 526 ЦК України обов`язку та настання відповідних правових наслідків для позичальника. Згідно із ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З урахуванням вищевикладеного, розглянувши всі наявні докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до часткового задоволення. З відповідача на користь позивача необхідно стягнути борг за договором позики у розмірі 300000 грн. Оскільки позивач на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» при зверненні з позовом до суду судовий збір не сплатив, у зв`язку з частковим задоволенням позову згідно ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1% від задоволених відносно нього позовних вимог в сумі 3000 грн.

Outcome: partial