Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-18 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з заявою про встановлення факту правовстановлюючих документів. В обґрунтування заяви [PERSON] зазначив, що 24.10.2023 року рішенням ГУ ПФУ в Кіровоградській області йому було відмовлено в призначенні пенсії за віком, оскільки до страхового стажу не зараховано періоди трудової діяльності згідно трудової книжки колгоспника від 10.03.1976 року, оскільки записи в ній зроблені з порушення вимог Інструкції ведення трудових книжок установами, організаціями та підприємствами, а саме на титульній сторінці трудової книжки число та місць дати народження заявника дописано. 19.12.2023 року заявник повторно звернувся з заявою про призначення пенсії за віком, однак рішенням ГУ ПФУ в Харківській області від 21.12.2023 року йому було відмовлено в призначенні пенсії та зазначено, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи в колгоспі 1981-1996 роках та в архівних довідках №02-17/3066, №02-17/3067, №02-17/3068, №02-17/3069, №02-17/3070, №02-17/3071 прізвище ім`я по батькові заявника зазначено скорочено, а також на титульній сторінці трудової книжки колгоспника серії [NUMBER] число та місць дати народження заявника дописано, що є порушенням. Оскільки дані документи підтверджують стаж роботи, що необхідний для призначення пенсії за віком, тому заявник звернувся до суду з даною заявою з метою реалізації свого права на пенсію. Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 25.01.2024 року відкрито окреме провадження по справі, призначено до судового розгляду, залучено в якості заінтересованих осіб ГУ ПФУ в Кіровоградській області та ГУ ПФУ в Харківській області, заінтересованим особам надано строк для надання письмових пояснень щодо заяви. Представник ГУ ПФУ в Донецькій області надав до суду відзив на заяву, в якій зазначив, що рішенням ГУ ПФУ в Кіровоградській області від 24.10.2023 року та рішенням ГУ ПФУ в Харківській області від 21.12.2023 року заявнику відмовлено у призначенні пенсії за віком, вочевидь між сторонами\~виник спір\~про право\~на призначення\~пенсії за\~віком [PERSON] . Оскільки фактично заявник не погоджується з рішеннями суб`єктів владних повноважень - ГУ ПФУ в Кіровоградській області та ГУ ПФУ в Харківській області, то відповідно до положень КАС України оскаржувати його належить в порядку адміністративного судочинства. На підставі викладеного представник ГУ ПФУ в Донецькій області просив закрити провадження у справі за заявою [PERSON] . Заявник [PERSON] надав до суду письмові пояснення щодо відзиву ГУ ПФУ в Донецькій області, в яких зазначив, що звертаюсь до суду з цією заявою він не просить встановити факт перебування в трудових відносинах чи факт наявності права на пенсію, не оскаржує дії та рішення заінтересованих осіб, а просить встановити саме факт належності правовстановлюючих документів трудової книжки та архівних довідок, що викликає лише юридичні наслідки, зокрема, виникнення права на зарахування періоду роботи до трудового стажу для призначення пенсії, що відповідає положенням п.6 ч.1 ст. 315 ЦПК України. Заявник також зазначив, що іншої можливості встановити факт належності йому трудової книжки та архівних довідок немає. В судовому засіданні заявник [PERSON] підтримав свою заяву про встановлення факту належності правовстановлюючих документів та письмові пояснення, надав аналогічні в них пояснення, просив суд задовольнити його заяву, оскільки він наразі позбавлений свого права на призначення пенсії відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Представник ГУ ПФУ в Кіровоградській області надав до суду клопотання про розгляд справи без участі представника головного управління, просив винести рішення на розсуд суду. Представник ГУ ПФУ в Харківській області в судове засідання не з`явився, належним чином були повідомлені, жодних заяв або пояснень до суду не надано. Суд, заслухавши пояснення заявника, взявши до уваги письмові пояснення заінтересованих осіб, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заява підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що згідно копії паспорта серії [NUMBER] виданого Добропільським МРВ УМВС України в Донецькій області 27.06.2001 року громадянин України [PERSON] народився [INFO] в селищі Вязова Катавського р-ну Челябінської області, рос. мовою записаний як « [PERSON] » (а.с.6-7) З наданої суду копії Трудової книжки колгоспника серії [NUMBER] вбачається, що вона заповнена 10.03.1986 року на ім`я « [PERSON] » (рос. мовою), в графі «дата рождения» зазначено «1963 12.11». (а.с.8) В архівній довідці №02-17/3068 від 13.12.2023 року про трудовий стаж та розмір заробітної плати, яка видана виконкомом Білозерської міської ради, зазначено, що в особових рахунках з нарахування заробітної плати є наступні відомості про отриману заробітку плату: гр. « [PERSON] » (у довідках за 1992, 1993, 1994 роки), « [PERSON] » (у довідці за 1995 рік), « [PERSON] » (у документах за 1992-1995 роки), працював в «Колхоз Урицкого» (1992-1995 роки), «КСП им. Урицкого» (1996 рік). Тобто ПІБ заявника зазначено скорочено. (а.с.12) В архівній довідці №02-17/3067 від 13.12.2023 року про трудовий стаж та розмір заробітної плати, яка видана виконкомом Білозерської міської ради, зазначено, що в особових рахунках з нарахування заробітної плати є наступні відомості про отриману заробітку плату гр. « [PERSON] » (у довідках за 1987, 1989, 1990 роки), « [PERSON] » (у документах за 1988 рік), « [PERSON] » (у документах за 1991 рік), працював в « [INFO] » (у документах за 1987-1991 роки). Тобто ПІБ заявника зазначено скорочено. (а.с.14) В архівній довідці №02-17/3068 від 13.12.2023 року про трудовий стаж та розмір заробітної плати, яка видана виконкомом Білозерської міської ради, зазначено, що в особових рахунках з нарахування заробітної плати є наступні відомості про отриману заробітку плату гр. « [PERSON] » (у документах за 1981, 1982 роки), « [PERSON] » (у документах за 1983, 1985 роки), « [PERSON] » (у документах за 1986 рік), працював в «Колхоз Урицкого» (1981-1983, 1985-1986 роки). Тобто ПІБ заявника зазначено скорочено. (а.с.16) Також суд враховує, що військовий квиток серії [NUMBER] був виданий 21.05.1983 року на ім`я [PERSON] (рос. мовою), [INFO] . (а.с.18-23) Рішенням ГУ ПФУ в Кіровоградській області від 24.10.2023 року [PERSON] було відмовлено в призначенні пенсії за віком, оскільки до страхового стажу не зараховано періоди трудової діяльності згідно трудової книжки колгоспника від 10.03.1976 року, записи в ній зроблені з порушення вимог Інструкції ведення трудових книжок установами, організаціями та підприємствами, а саме на титульній сторінці трудової книжки число та місць дати народження заявника дописано. (а.с.4) Рішенням ГУ ПФУ в Харківській області від 21.12.2023 року [PERSON] було відмовлено в призначенні пенсії, оскільки до страхового стажу не зараховано періоди роботи в колгоспі 1981-1996 роках та в архівних довідках №02-17/3066, №02-17/3067, №02-17/3068, №02-17/3069, №02-17/3070, №02-17/3071 прізвище ім`я по батькові заявника зазначено скорочено, а також на титульній сторінці трудової книжки колгоспника серії [NUMBER] число та місць дати народження заявника дописано, що є порушенням. (а.с.5) Таким чином, помилки в написанні дати народження та скорочені записи ПІБ заявника у правовстановлюючих документах, які підтверджують страховий стаж, порушують його права, оскільки не дає змоги підтвердити зазначений страховий стаж і, відповідно, впливає на реалізацію права на пенсійне забезпечення. Відповідно до п.6 ч. 1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по-батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документів не збігаються з ім`ям, по-батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Відповідно листа ВСУ 01.07.2012 р. «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч 1 ст.\~256\~ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Відповідно до ст.\~62\~Закону України\~«Про пенсійне\~забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів уній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року за № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. З огляду на наведене, судом може бути встановлено факт належності особі трудової книжки та архівної довідки, як документів, що підтверджує страховий стаж, який є підставою для призначення пенсії. Відповідно до п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України №58 від 29 липня 1993 року, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника Згідно з п. 2.2. Інструкції до трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення. Відповідно до п. 2.11 Інструкції відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказується на підставі паспорту або свідоцтва про і народження. Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету\~Міністрів України\~від 27\~квітня 1993\~року №301\~«Про трудові\~книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Згідно правової позиції, викладеної Верховним Судом в постанові від 21.02.2018 року у справі № 687/975/17, зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Заявник не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто ним, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу заявника за спірний період. Дослідивши надані документи, суд вважає, що виправлення до трудової книжки колгоспника наразі внести неможливо оскільки організація, яка видала та заповнила трудову книжку на даний час вже не існує. Те, що вказана трудова книжка належить заявнику, стверджується повним спів падінням його прізвища, імені та по батькові, а також дня, місяця та року його народження, вказаного в його паспорті. Суд також зазначає, що в архівних довідках про трудовий стаж та розмір заробітної плати у періоди з 1981 по 1996 роки №02-17/3066, №02-17/3067, №02-17/3068 від 13.12.2023 року зазначений саме заявник, оскільки його роки роботи на підприємстві повністю збігаються із записами в трудовій книжці колгоспника серії [NUMBER] . Задовольняючи заяву про встановлення факту належності заявнику правовстановлюючих документів, суд враховує, що у правовстановлюючих документах повністю співпадають його прізвище та ім`я по батькові, а також періоди роботи зазначені в архівних довідках збігаються з періодами, зазначеними у трудовій книжці. Встановлення даного факту має юридичне значення, оскільки від цього безпосередньо породжуються юридичні наслідки, від яких залежить вирішення питання щодо оформлення заявнику пенсії за віком, визначення трудового та страхового стажу, а також визначення розміру пенсії. Встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Що стосується встановлення належності заявнику архівних довідках\~про трудовий\~стаж та\~розмір заробітної\~плати №02-17/3069,\~№02-17/3070,\~№02-17/3071\~від 13.12.2023\~року, то в цій частині заява до задоволення не підлягає, оскільки заявником вказані довідки не були долучені до матеріалів справи для дослідження. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України, відповідно до ст.81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України, встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч.ч.1, 2 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На підставі вказаних доказів суд вважає можливим частково задовольнити заяву про встановлення факту належності документів заявнику. Щодо відзиву представника ГУ ПФУ в Донецькій області, мотивованого існуванням спору про право та тим, що розгляд даної справи має здійснюватися не в порядку цивільного судочинства, що є підставою для закриття провадження у справі, суд зазначає наступне. Як встановлено в ході розгляду даної справи, підставою для звернення [PERSON] до суду стала та обставина, що в архівних довідках №02-17/3066, №02-17/3067, №02-17/3068, №02-17/3069, №02-17/3070, №02-17/3071 прізвище ім`я по батькові заявника зазначено скорочено, а також на титульній сторінці трудової книжки колгоспника серії [NUMBER] число та місць дати народження заявника дописано. Отже, в даному випадку не вбачається існування спору про право, а має місце технічні помилки в документах щодо вірного зазначення прізвища та ім`я по батькові заявника, що перешкоджає заявникові звернутися за вирішенням питання щодо призначення пенсії. Статтею 19 ЦПК України\~визначені справи, що відносяться до юрисдикції загальних судів. У частині першій цієї статті встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. У частині сьомій вказаної статті регламентовано, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Водночас у частині шостій\~статті 294 ЦПК України\~визначено, що суд залишає заяву про встановлення факту, без розгляду якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, і роз`яснює заінтересованими особами особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах. Аналіз наведених норм свідчить про те, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства. Отже, відповідно до\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року судом встановленим\~законом, який розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, є суд цивільної юрисдикції на підставі\~статті 19 ЦПК України\~та\~пункту 5 частини першої\~статті 315 ЦПК України. При цьому, відповідно до частини п`ятої\~статті 188 ЦПК України\~не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, щодо яких\~законом\~визначена виключна підсудність різним судам. Аналогічне правило закріплено в частині четвертій\~статті 172 КАС України\~про те, що не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, не можуть бути поєднаними в одному провадженні вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення, та оскарження рішення, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, оскільки ці вимоги підсудні судам різних юрисдикцій. Отже, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах стосовно юрисдикції спору, які викладено у постанові Великої Палати від\~30.01.2020 у справі № 287/167/18-ц(провадження № 14-505цс19), у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22.03.2023 у справі № 290/289/22-ц (провадження № 61-13369св22), вказавши, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судому порядку. Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами\~ЦПК\~України. Зазначені висновки викладені в постанові ВП ВС від 18.01.2024р. по справі №\~560/17953/21. За таких обставин, клопотання ГУ ПФУ в Донецькій області про закриття провадження у справі задоволенню не підлягає. Частиною 7 статті 294\~ЦПК України встановлено, що при ухваленні судом рішення в справах окремого провадження, судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial