Jurisdiction: civil
Date: 2024-02-12 00:00:00

Прокурор Покровської окружної прокуратури Донецької області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом Білозерської міської ради, повноваження якої тимчасово здійснює Білозерська міська військова адміністрація Покровського району Донецької області та [PERSON] , в якому просить визнати незаконним та скасувати рішення Білозерської міської ради від 18.11.2021 року №8/26-22 «Про затвердження проекту землеустрою та передачу земельної ділянки у власність громадянину [PERSON] для ведення особистого селянського господарства (за межами населених пунктів кадастровий номер 1422085500:01:000:1006). А також прокурор просить стягнути з відповідачів судовий збір. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] при зверненні до Білозерської міської ради із заявою про відведення земельної ділянки кадастровий номер 1422085500:01:000:1006 у власність для ведення особистого селянського господарства, всупереч вимог ст.ст.116, 118, 121 Земельного кодексу України, приховав той факт, що раніше використав право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства та не повідомив про це. Білозерська міська рада на момент прийняття оспорюваного рішення не перевірено факт реалізації [PERSON] права на безоплатну приватизацію земельної ділянки. Такі дії призвели до незаконного вибуття з комунальної власності земельної ділянки з кадастровим номером 1422085500:01:000:1006 для ведення особистого селянського господарства. Прокурор в судовому засіданні підтримала позовні вимоги про визнання незаконним та скасування рішення Білозерської міської ради та просила їх задовольнити, зазначивши, що для витребування спірної земельної ділянки необхідно спочатку скасувати рішення Білозерської міської ради. Представник Білозерської міської ради, повноваження якої тимчасово здійснює Білозерська міська військова адміністрація Покровського району Донецької області, в судове засідання не з`явився, надав до суду клопотання про розгляд справи без їх участі. Також надав до суду відзив на позовну заяву, який мотивований тим, що Білозерська міська рада діяла відповідно до чинного законодавства, яким не передбачений обов`язок органу місцевого самоврядування та не визначено у який спосіб орган місцевого самоврядування здійснює перевірку факту реалізації громадянином права на безоплатну приватизацію земельної ділянки, в тому числі для ведення особистого селянського господарства. Подаючи заяву про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства громадянин тим самим підтверджує, що своє право безоплатної передачі у власність земельної ділянки за вказаним цільовим призначенням не використав. Таким чином, представник відповідача вважає, що рішення Білозерської міської ради від 18.11.2021 року №8/26-22 «Про затвердження проекту землеустрою та передачу земельної ділянки у власність громадянину [PERSON] для ведення особистого селянського господарства (за межами населених пунктів кадастровий номер 1422085500:01:000:1006), прийнято на законних підставах, відповідно до клопотання [PERSON] та доданих до нього документів. На підставі викладеного представник відповідача просив прийняти та врахувати відзив, також просив витрати по сплаті судового збору покласти лише на [PERSON] . Представник Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області в судове засідання не з`явився, надав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, просив задовольнити позовні вимоги та винести рішення згідно вимог чинного законодавства. Другий відповідач в судове засідання не з`явився, належним чином неодноразово повідомлявся про розгляд справи, жодних заяв або доказів поважності неявки до суду не надав, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Заслухавши пояснення прокурора в судовому засіданні та дослідивши безпосередньо письмові докази, що надані сторонами та містяться в матеріалах справи, судом встановлено наступне. 02.05.2019 року [PERSON] звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області із клопотанням про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відведення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) загальною площею 2,0000га кадастровий номер 0521084200:04:001:0158 у власність, для ведення особистого селянського господарства на території Носковецької сільської ради Жмеринського району Вінницької області. Також повідомив, що правом безоплатної приватизації земельної ділянки по даному виді цільового призначення не скористався. Наказом начальника Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області №2-9077/15-19- СГ від 04.06.2019 року надано [PERSON] дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відведення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) загальною площею 2,0000га кадастровий номер 0521084200:04:001:0158 із земель держаної власності сільськогосподарського призначення на території Носковецької сільської ради Жмеринського району Вінницької області, для ведення особистого селянського господарства. 09.09.2019 року [PERSON] звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області із клопотанням про затвердження технічної документації документації із землеустрою щодо встановлення (відведення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) загальною площею 2,0000га кадастровий номер 0521084200:04:001:0158 у власність, для ведення особистого селянського господарства на території Носковецької сільської ради Жмеринського району Вінницької області. Також повідомив, що правом безоплатної приватизації земельної ділянки по даному виді цільового призначення не скористався. Наказом начальника Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області №2-16911/15-19-СГ від 23.09.2019р. затверджено технічну документацію та надано у власність гр. [PERSON] земельну ділянку сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану на території Носковецької сільської ради Жмеринського району Вінницької області, площею 2,0000га із кадастровим номером 0521084200:04:001:0158, для ведення особистого селянського господарства. Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 13.11.2019 року [PERSON] продав вказану вище земельну ділянку [PERSON] . 09.07.2021 року [PERSON] звернувся до Білозерської міської ради із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовно площею 2,0000га. Земельна ділянка розташована на території Білозерської міської ради Покровського району Донецької області. Рішенням Білозерської міської ради від 19.08.2021р. №8/21-31 надано [PERSON] дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства безоплатно у власність орієнтовно площею 2,0000га із земель сільськогосподарського призначення, що перебувають у запасі за межами населених пунктів Білозерської міської ради. Рішенням Білозерської міської ради від 18.11.2021р. №8/26-22 за заявою [PERSON] затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства із земель запасу за межами населених пунктів Білозерської міської ради (колишньої Новодонецької сільської ради) Покровського (раніше Добропільського) району Донецької області кадастровий номер 1422085500:01:000:1006. Передано у власність [PERSON] безоплатно у власність земельну ділянку загальною площею 2,0000га (кадастровий номер 1422085500:01:000:1006). Посилаючись на те, що вказане рішення щодо передачі [PERSON] земельної ділянки прийнято з порушенням ст.ст.116, 118, 121 Земельного кодексу України, оскільки [PERSON] вже реалізовував своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, яке може бути реалізовано лише один раз, прокурор просить визнати незаконним та скасувати рішення Білозерської міської ради від 18.11.2021 року №8/26-22 «Про затвердження проекту землеустрою та передачу земельної ділянки у власність громадянину [PERSON] для ведення особистого селянського господарства (за межами населених пунктів кадастровий номер 1422085500:01:000:1006)», яким затверджено проект землеустрою та передано у власність [PERSON] земельну для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 1422085500:01:000:1006 загальною площею 2,0000га. При цьому зазначає, що скасування даного рішення необхідне для подальшого звернення до суду із позовом про витребування незаконної отриманої [PERSON] земельної ділянки. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Положення пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України відсилають до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України «Про прокуратуру». Згідно з абзацами 1 і 2 частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Відповідно до абзаців 1 - 3 частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень. Відповідно до ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень. Наведеним приписам кореспондують відповідні приписи ЦПК України, зокрема у частині четвертій статті 56 цього Кодексу визначено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Також згідно з ч.5 ст. 56 ЦПК України у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача. Системне тлумачення ч. 4, 5 ст. 56 ЦПК України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» дає змогу зробити висновок про те, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах. Отже прокурор, звертаючись до суду, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу, а іншою - відсутність такого органу. Відповідно до ст..ст.5,6 Закону України «Про Державний контроль за використанням та охороною земель», державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Державний контроль за використанням та охороною земель також здійснюють виконавчі органи сільських, селищних, міських рад у межах повноважень, визначених законом, у разі прийняття відповідною радою рішення про здійснення такого контролю. До повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, належать, зокрема здійснення державного контролю за використанням та охороною земель у частині: додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства України та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю; Звертаючись до суду із даним позовом, прокурор зазначає, що звертався до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області з листами від 29.03.2023р. та 12.05.2023р. з повідомленням про виявлені порушення вимог чинного законодавства, із з`ясуванням того, чи будуть Управлінням вживатися заходи реагування з приводу можливої подвійної приватизації, а саме ініціювання питання щодо звернення до суду з позовом про визнання незаконним рішення про витребування у [PERSON] земельної ділянки із кадастровим номером 1422085500:01:000:1006. Листом Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області №10-05-0.62-991/2-23 від 17.05.2023р. Покровську окружну прокуратуру було повідомлено про те, що Управління не наділене повноваженнями звертатися до суду з приводу оскарження рішень органів державної влади та місцевого самоврядування щодо передачі у власність земельної ділянки. Також повідомили, що у зв`язку з обмеженим фінансуванням для подання відповідних позовів до суду, Головним управлінням не було ініційовано звернення до суду з позовом про визнання недійсним рішення Білозерської міської ради від 18.11.2021 року №8/26-22. З огляду на наведене, суд дійшов висновку про доведення прокурором наявності підстав для його звернення до суду зі даним позовом. Відповідно до ст. ст. 13, 14 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно з ч.ч.2, 3 ст. 78 Земельного кодексу України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Відповідно до ч.1 ст. 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, зокрема, для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара (пункт «б»). Згідно із ч.ч.1-4 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, поряд з іншим, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (пункт «в»). Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Отже, безоплатне набуття у власність [PERSON] земельної ділянки, кадастровий номер 1422085500:01:000:1006 для ведення особистого селянського господарства із земель запасу за межами населених пунктів Білозерської міської ради (колишньої Новодонецької сільської ради) Покровського (раніше Добропільського) району Донецької області не відповідає наведеним вище норма земельного законодавства, оскільки [PERSON] повторно скористався своїм правом на безоплатне отримання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства із земель державної та комунальної власності, що законом не передбачене. З урахуванням викладеного рішення Білозерської міської ради від 18.11.2021 року №8/26-22 «Про затвердження проекту землеустрою та передачу земельної ділянки у власність громадянину [PERSON] для ведення особистого селянського господарства (за межами населених пунктів кадастровий номер 1422085500:01:000:1006)» не відповідає вимогами ст.ст.116, 121 ЗК України. У статті 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). За змістом ст. ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права. Так, за змістом ст. 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Відповідно до ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Нормами глави 29 ЦК України передбачені такі способи захисту права власності як витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов) та усунення перешкод у реалізації власником права користування та розпорядження його майном (негаторний позов). Як зазначалось вище, звертаючись до Білозерської міської ради за дозволом на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, [PERSON] діяв неправомірно, неправдиво вказавши, що право на безоплатну приватизацію по вищезазначеному цільовому призначенню вона не використав. В подальшому Білозерська міська рада, приймаючи рішення щодо надання дозволу на розробку документації, її затвердження та передачу землі у власність, не перевірила обставина, необхідні для передачі землі у приватну власність громадян, та прийняла рішення, яке не відповідає закону. Таким чином, судом встановлено, що спірна земельна ділянка вибула з комунальної власності без достатньої правової підстави, поза волею власника - територіальної громади та на момент розгляду даної справи не повернута. Як зазначив Верховний Суд в постанові № 285/4831/22 від 11.10.2023р., для витребування майна оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, які вже були реалізовані і вичерпали свою дію, оскарження всього ланцюга договорів та інших правочинів щодо спірного майна, державного акту на право власності не є ефективним способом захисту прав; при цьому позивач у межах розгляду справи про витребування майна із чужого володіння вправі посилатися, зокрема, на незаконність рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування, без заявлення вимоги про визнання його недійсним; таке рішення за умови його невідповідності закону не зумовлює правових наслідків, на які воно спрямоване. У вказаній постанові Верховний Суд також зауважив, що і Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження № 14-144цс18, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, провадження № 12-187гс18, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15, провадження № 14-338цс18, та інших. Серед способів захисту речових прав ЦК України виокремлює, зокрема, витребування майна із чужого незаконного володіння (стаття 387), усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391), визнання права власності (стаття 392), відшкодування матеріальної і моральної шкоди (статті 1166, 1167, 1173). Подібні за змістом висновки сформульовані також у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, провадження № 14-208цс18, від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17, провадження № 12-97гс19, від 19 листопада 2019 року у справі № 911/3680/17, провадження № 12-104гс19, від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19, провадження № 12-52гс20. Отже, з огляду на те, що дії прокурора у даній справі спрямовані на захист права власності Білозерської міської ради на земельну ділянку, яке було порушено [PERSON] , належним та ефективним способом захисту цього права є саме позов про витребування земельної ділянки, який, в свою чергу, може обґрунтовуватися незаконністю рішення Білозерської міської ради від 18.11.2021 року №8/26-22. Само по собі скасування вказаного рішення жодним чином не призведе до відновлення порушеного права Білозерської міської ради на земельну ділянку. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20) зроблено висновок про те, що обрання позивачем неналежного (неефективного та/або неправомірного) способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. З огляду на наведене, приймаючи до уваги те, що обраний прокурором спосіб захисту порушеного права у вигляді визнання незаконним та скасування рішення Білозерської міської ради є неефективним, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Посилання прокурора на неможливість без скасування рішення Білозерської міської ради звернутися до суду із позовом про витребування земельної ділянки є необґрунтованими та не відповідають усталеній практиці Верховного Суду з цього питання. На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на прокурора. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed